ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м.Дніпро Справа № 908/555/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.06.2024 (суддя Боєва О.С., повний текст складено та підписано 01.07.2024) у справі № 908/555/24

За позовом: ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

до відповідача: ОСОБА_2 , м. Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: МІДДЛ ІСТ ІНВЕСТМЕН ГРУП (MIDDLE EAST INVESTMENT GROUP (FZС)) (країна резиденства: Об`єднані Арабські Емірати, зареєстроване та ліцензоване у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту м.Шарджа 30.07.2007, реєстраційний номер 005187, свідоцтво про утворення/реєстрацію №4910, місце знаходження: офіс в Зоні МАШ Q1-05-148/C; поштова скринька: 121203, Шарджа, ОАЕ; адреса для листування в Україні зазначена позивачем: АДРЕСА_1 )

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.06.2024 у справі № 908/555/24 позов ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, а саме - Установчого договору від 29.08.2017, укладеного у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту Шарджа Об`єднанні Арабські Емірати з продажу, переуступки та передання частки ОСОБА_1 (м. Запоріжжя), який володів 20 акціями компанії Міддл Іст Інвестмент Груп (країна резиденства: Об`єднані Арабські Емірати, зареєстроване та ліцензоване у Вільній економічній зоні міжнародного аеропорту м. Шарджа, реєстраційний номер 005187, свідоцтво про утворення/реєстрацію 4910, місце знаходження: офіс в Зоні МАШ Q1-15-148/С) на ОСОБА_2 на підставі довіреності від 03.07.2012 - залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд в своєму обґрунтуванні посилається на іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави - юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Але а ні позивач, а ні відповідач не є іноземцями, а напроти є громадянами України та підпорядковуються Законам України.

Окрім цього, ухвалою суду від 23.04.2024, самим судом було залучено до участі у справі № 908/555/24 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - МІДДЛ ICT ІНВЕСТМЕН ГРУП. Після чого, 20.04.2024, відповідач в своєму відзиві на позовну заяву надав довідку про те що компанія «Міддл Іст Інвестмент Груп» 07.06.2023 офіційно ліквідована. Таким чином, іноземний елемент відсутній у зв`язку з ліквідацією.

Наголошує, що наступне посилання суду: «вказаний оспорюваний Установчий договір (повна назва 4 «Установчий договір і Статут Компанії») від 29.08.2017 укладений у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту Шарджа Об`єднанні Арабські Емірати для пане ОСОБА_2 , громадянина України, який народився в Україні, проживає в ОАЕ» є хибним, жодним доказом не підтвердженим, оскільки насправді відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується письмовими доказами у матеріалах справи та не спростовується самим ОСОБА_2 .

Звертає увагу, що суд послався в ухвалі на пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», втім не звернув уваги на п.1 частини 2 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» яким передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження.

Також частиною 1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди за кордоном, якщо сторони мають місце проживання або місцезнаходження в одній державі, визначаються правом цієї держави.

Наголошує, що суд посилається на статтю 17 Установчого договору і Статуту (в редакції 2012 року) акціонерами ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), в якому погоджено, що спори, що виникають між акціонерами або їх законними спадкоємцями, пов`язані з виконанням цього Установчого Договору, передаються до арбітражу, узгодженому між сторонами. В іншому випадку кожна сторона призначає по одному арбітру, а вони призначають суддю. Арбітражне вирішення спору є обов`язковим. В іншому разі справа може бути передана тільки в компетентний суд і за правилами Шарджі, а в разі розбіжностей або протиріч переважну силу матиме арабський текст. Але первинним є правочин пов`язаний з продажем частки ОСОБА_1 (м. Запоріжжя), який володів 20 акціями компанії «Міддл Іст Інвестмент Груп» на ОСОБА_2 (м. Запоріжжя) на підставі довіреності від 03.07.2012 з наступним переоформленням Установчого Договору компанії «Міддл Іст Інвестмент Груп» та зміною форми компанії на одноосібну.

Стверджує, що суд першої інстанції вдався до оцінки доказів та розгляду справи по суті на стадії підготовчого провадження.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався, як не скористався правом участі у судовому засіданні, передбаченим ст.42 ГПК України. Про час та місце судового засідання повідомлявся судом апеляційної інстанції шляхом направлення ухвали до електронного кабінету у системі ЄСІТС, яку доставлено останньому 03.09.2024 о 19:45 годині.

За приписами частини 2 ст.120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Оскільки суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваної ухвали, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.07.2024 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

06.08.2024 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 31.07.2024 надійшла заява про усунення недоліків скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 908/555/24 за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.06.2024 у цій справі; судове засідання призначено на 08.10.2024; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, що не є перешкодою для перегляду ухвали суду в апеляційному порядку.

В судовому засіданні 08.10.2024 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

06.03.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява б/н від 05.03.2024 ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, а саме - Установчого договору від 29.08.2017, укладеного у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту Шарджа Об`єднанні Арабські Емірати з продажу, переуступки та передання частки ОСОБА_1 (м. Запоріжжя), який володіє 20 акціями компанії Міддл Іст Інвестмент Груп (країна резиденства: Об`єднані Арабські Емірати, зареєстроване та ліцензоване у Вільній економічній зоні міжнародного аеропорту м. Шарджа, реєстраційний номер 005187, свідоцтво про утворення/реєстрацію 4910, місце знаходження: офіс в Зоні МАШ Q1-15-148/С; поштова скринька: 121203, Шарджа-ОЕА) на ОСОБА_2 (м. Запоріжжя) на підставі довіреності від 03.07.2012.

Підставою для звернення з позовом зазначено протиправне використання відповідачем довіреності від 03.07.2012, внесення змін до установчої угоди компанії Міддл Іст Інвестмент Груп (ОАЕ) у зв`язку зі зміною складу засновників та переоформлення компанії з 100% акцій на себе. Позов обґрунтовано ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 230, 238 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2024 позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

20.03.2024 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані докази на усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву в уточненій редакції та докази направлення копії заяви про усунення недоліків з додатками відповідачу.

Ухвалою суду від 27.03.2024 позовна заява (в уточненій редакцій) прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/555/24, присвоєний номер провадження 9/51/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.04.2024.

Ухвалою суду від 23.04.2024 залучено до участі у справі № 908/555/24 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - МІДДЛ ІСТ ІНВЕСТМЕН ГРУП (MIDDLE EAST INVESTMENT GROUP (FZС)) (країна резиденства: Об`єднані Арабські Емірати, зареєстроване та ліцензоване у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту м.Шарджа 30.07.2007, реєстраційний номер 005187, свідоцтво про утворення/реєстрацію № 4910, місце знаходження: офіс в Зоні МАШ Q1-05-148/C); цією ж ухвалою підготовче засідання відкладено на 21.05.2024.

Ухвалою суду від 21.05.2024 продовжено строк підготовчого провадження на десять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 30.05.2024.

Ухвалою суду від 30.05.2024 продовжено строк підготовчого провадження на двадцять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 25.06.2024.

21.05.2024 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідачем фактично викладно заяву про застосування строку позовної давності, а також надані копії документів щодо ліквідації третьої особи.

28.05.2024 до суду від позивача надійшли заперечення щодо викладеного у відзиві на позов клопотання про застосування строків позовної давності.

21.06.2024 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в т.ч. на виконання ухвали суду від 30.05.2024.

У підготовче засідання 25.06.2024 відповідач та третя особа не з`явились; про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.06.2024 у справі №908/555/24 позов ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, а саме - Установчого договору від 29.08.2017, укладеного у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту Шарджа Об`єднанні Арабські Емірати з продажу, переуступки та передання частки ОСОБА_1 (м. Запоріжжя), який володів 20 акціями компанії Міддл Іст Інвестмент Груп (країна резиденства: Об`єднані Арабські Емірати, зареєстроване та ліцензоване у Вільній економічній зоні міжнародного аеропорту м. Шарджа, реєстраційний номер 005187, свідоцтво про утворення/реєстрацію 4910, місце знаходження: офіс в Зоні МАШ Q1-15-148/С) на ОСОБА_2 на підставі довіреності від 03.07.2012 - залишено без розгляду на підставі п.7, 11 ч.1 ст.226 ГПК України.

Вказаний процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Залишаючи без розгляду позовну заяву Позивача, господарський суд виходив з того, що керуючись положеннями Закону України Про міжнародне приватне право, Договору між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах, враховуючи угоду між сторонами щодо визначення суду для вирішення спорів, що виникають між акціонерами арбітражне вирішення та, в іншому випадку, тільки компетентний суд і за правилами Шарджі, а також відсутність умов за яких можуть бути застосовані положення п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України (від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору заперечення проти вирішення спору в господарському суді не надходили), суд дійшов до висновку, що в даному випадку позов ОСОБА_1 у даній справі №908/555/24 підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 11 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частинами 1, 2 ст. 3 ГПК України визначено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

Статтею 23 ГПК України визначено, що у випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий за угодою сторін на вирішення суду іншої держави.

Згідно з визначеннями понять, наведених у статті 1 Закону України Про міжнародне приватне право від 23.06.2005 № № 2709-IV, який встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок:

- приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи;

- іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави;

- вибір права право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

- правова кваліфікація визначення права, що підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про міжнародне приватне право цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору (ст. 3 Закону України Про міжнародне приватне право).

Згідно з ч. 1 ст. 4-1 Закону України Про міжнародне приватне право учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.

До засновницького договору, що є установчим документом юридичної особи з іноземною участю, застосовується право держави, у якій буде створена юридична особа. Сторони договору, за яким учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи з іноземною участю зобов`язуються реалізовувати свої права та повноваження щодо такої юридичної особи певним чином або утримуватися від їх реалізації (корпоративний договір), можуть обрати право, що застосовується до такого корпоративного договору (ст. 46 Закону України Про міжнародне приватне право).

У пункті 1 частини 1 статті 76 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України).

26.11.2012 укладено Договір між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах (ратифіковано Україною 19.06.2013, дата набрання чинності для України 20.02.2014), відповідно до ч. 2 ст. 18 якого визначено, що у справах, які не пов`язані із нерухомим майном, суди Сторони мають юрисдикцію у випадках коли: a) відповідач має постійне місце проживання або перебування на території цієї Сторони на момент подання позову; b) відповідач на момент подання позову займався підприємницькою діяльністю або працює на території цієї Сторони і позов стосується цієї діяльності; c) відповідно до угоди у будь-якій формі між позивачем та відповідачем договірні зобов`язання, які стали підставою для судового розгляду, були або мали бути виконані на території цієї Сторони; d) у разі не договірної відповідальності, неправомірні дії вчинені на території такої Сторони; e) відповідач у будь-якій формі прийняв юрисдикцію суду.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Договору між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами, громадяни однієї Сторони користуються на території іншої Сторони таким же правовим захистом, як і громадянин іншої Сторони, а також мають право звертатись до її судових органів на тих же умовах, що і громадянин іншої Сторони.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову у ній є визнання недійсним правочину, а саме - Установчого договору від 29.08.2017, укладеного у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту Шарджа Об`єднанні Арабські Емірати з продажу, переуступки та передання частки ОСОБА_1 (м. Запоріжжя), який володів 20 акціями компанії Міддл Іст Інвестмент Груп (країна резиденства: Об`єднані Арабські Емірати, зареєстроване та ліцензоване у Вільній економічній зоні міжнародного аеропорту м. Шарджа, реєстраційний номер 005187, свідоцтво про утворення/реєстрацію 4910, місце знаходження: офіс в Зоні МАШ Q1-15-148/С) на ОСОБА_2 (м.Запоріжжя) на підставі довіреності від 03.07.2012.

Вказаний оспорюваний Установчий договір (повна назва Установчий договір і Статут Компанії) від 29.08.2017 укладений у Вільній економічній зоні Міжнародного аеропорту Шарджа Об`єднанні Арабські Емірати для пана Бакланського Едуарда Миколайовича, громадянина України, який народився в Україні, проживає в ОАЕ. Установчий договір підписано ОСОБА_2 та уповноваженою особою відділу лізингу, ліцензування та юридичних питань Вільної економічної зони Міжнародного аеропорту Шарджа Об`єднанні Арабські Емірати (копія в перекладі на українську мову міститься в матеріалах справи).

Вільна економічна зона (ВЕЗ) частина території країни, виділена із загального митного кордону держави, яка має повну свободу в режимі господарських питань, з особливим режимом управління і пільговими умовами діяльності.

На території спеціальної (вільної) економічної зони зазвичай діє законодавство країни, в якій вона створена, і може бути встановлений спеціальний правовий режим провадження господарської діяльності.

Відповідно до наданого позивачем (в копії, в перекладі на українську мову) Установчого договору і Статуту Компанії від 02.07.2012 (який передував оспорюваному Установчому договору від 29.08.2017 та регулював відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) слідує, що 02.07.2012 громадянами України ОСОБА_5 (перша сторона) та ОСОБА_6 (друга сторона) у Вільній зоні міжнародного аеропорту Шарджі (SAIF-Zone), Об`єднанні Арабські Емірати укладено Установчий договір, згідно з яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були введені до складу акціонерів з розподілом часток статутного капіталу компанії, а саме: Е. Бакланський 80 акцій (120,000 дирхамів), О. Кузьменко 20 акцій (30,000 дирхамів), разом 100 акцій (150,000 дирхамів) (стаття 5 Капітал Установчого договору і Статуту Компанії).

Згідно зі статтею 1 Створення Установчого договору і Статуту Компанії (в редакції 2012 року), компанія створюється відповідно до положень Порядку реалізації компанії вільної зони (FZC), що застосовується в даний час або в майбутньому Управлінням Вільної економічної зони (SAIF-Zone) (далі Управління) або для нього.

Отже, у даному випадку, з урахуванням укладення оспорюваного правочину у Вільній економічній зоні міжнародного аеропорту Шарджі (SAIF-Zone), Об`єднанні Арабські Емірати, мав місце юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави, що повністю відповідає поняттю іноземний елемент в розумінні Закону України «Про міжнародне приватне право».

З цих підстав відхиляються доводи апелянта, що суд першої інстанції безпідставно застосував Закон, з урахуванням того, що обидва учасники проживають в Україні, а первинним є правочин пов`язаний з продажем частки ОСОБА_1 (м. Запоріжжя), який володів 20 акціями компанії «Міддл Іст Інвестмент Груп» на ОСОБА_2 (м. Запоріжжя) на підставі довіреності від 03.07.2012.

Крім того, з огляду на те, що суд здійснював посилання на наявний у справі переклад договору, відхиляються доводи апелянта, що суд безпідставно послався на те, що відповідач проживає в ОАЕ.

Як зазначалось вище, у пункті 1 частини 1 статті 76 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України).

Як правильно встановив суд першої інстанції, доказів укладення сторонами угоди про підсудність даної справи з іноземним елементом судам України матеріали справи не містять.

В той же час, у статті 17 Установчого договору і Статуту (в редакції 2012 року) акціонерами ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) сторонами чітко погоджено, що спори, що виникають між акціонерами або їх законними спадкоємцями, пов`язані з виконанням цього Установчого Договору, передаються до арбітражу, узгодженому між сторонами. В іншому випадку кожна сторона призначає по одному арбітру, а вони призначають суддю. Арбітражне вирішення спору є обов`язковим. В іншому разі справа може бути передана тільки в компетентний суд і за правилами Шарджі, а в разі розбіжностей або протиріч переважну силу матиме арабський текст.

За приписами ст.46 Закону України «Про міжнародне првиатне право» до засновницького договору, що є установчим документом юридичної особи з іноземною участю, застосовується право держави, у якій буде створена юридична особа. Сторони договору, за яким учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи з іноземною участю зобов`язуються реалізовувати свої права та повноваження щодо такої юридичної особи певним чином або утримуватися від їх реалізації (корпоративний договір), можуть обрати право, що застосовується до такого корпоративного договору.

Таким чином, учасники (акціонери - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ) узгодили порядок розгляду спорів, що можуть виникнути між акціонерами у зв`язку із діяльністю та управлінням компанії, а саме узгодили виключно два шляхи вирішення спорів: арбітражне вирішення та, в іншому випадку, з настанням певних умов, тільки компетентний суд і за правилами Шарджі.

Доказів визначення арбітражної установи в Україні матеріали справи не містять, з огляду на викладене, дана справа не підлягає розгляду в судах України, в т.ч. за правилами господарського судочинства із застосуванням положень Цивільного кодексу України, на які посилається позивач у позові.

Слід також зазначити, що вказаний Установчий договір і Статут (в редакції 2012 року) між Бакланським Едуардом (перша сторона) та ОСОБА_6 (друга сторона), як і довіреність від 03.07.2012 на підставі якої, як зазначає позивач, у подальшому був укладений спірний Установчий договір від 29.08.2017, були складені та зареєстровані за правилами Шарджа ОАЕ; установчий договір для використання в Вільній Економічній зоні (SAIF-Zone); довіреність посвідчена державним нотаріусом Дубаю. Зазначеною довіреністю, як то вбачається з її змісту, уповноважена довірителем - Кузьменком Олегом, особа, а саме Бакланський Едуард, має абсолютно всі повноваження, що надані довірителем за ісламським законом і світським законом.

Крім того, цей спір підлягає розгляду за правилами Шарджі, ОАЕ, також з урахуванням умов ч. 2 ст. 18 Договору між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах (ратифіковано Україною 19.06.2013, дата набрання чинності для України 20.02.2014), оскільки у даному випадку має місце:

- справа, яка не пов`язана із нерухомим майном (спір носить корпоративний характер);

- відповідно до угоди у будь-якій формі між позивачем та відповідачем договірні зобов`язання, які стали підставою для судового розгляду, були або мали бути виконані на території цієї Сторони (п. «с» - укладення угоди і її виконання мало місце у Шарджі);

- у разі не договірної відповідальності, неправомірні дії вчинені на території такої Сторони (п. «d» - новий розподіл часток мав місце у Шарджі);

- відповідач у будь-якій формі прийняв юрисдикцію суду (п. «е» - один із учасників (відповідач) сам визначив, що спори мають вирішуватись в компетентному суді і за правилами Шарджі).

Сам апелянт надав суду докази, які свідчать про застосування учасниками положень Установчого договору і Статуту та звернення ОСОБА_8 за вирішенням спору, пов`язаного з перерозподілом часток статутного капіталу і переоформленням компанії відповідно до спірної установчої угоди від 29.08.2017 на підставі довіреності від 03.07.2012 з 100% акцій на Е. Бакланського, стягненням вартості частки позивача у статутному капіталі та річних прибутків, до Суду Шарджі Об`єднаних Арабських Еміратів, про що вірно наголосив суд першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта стосовно незастосування господарським судом частини 1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» за якою, права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди за кордоном, якщо сторони мають місце проживання або місцезнаходження в одній державі, визначаються правом цієї держави, оскільки спір є корпоративним, а не пов`язаним із завданням шкоди.

Щодо посилань апелянта на те, що суд першої інстанції вдався до оцінки доказів та розгляду справи по суті на стадії підготовчого провадження.

Так, згідно зі ст.177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Частинами 1, 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд, зокрема, у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Згідно з частинами 1, 2 ст.185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 7, п. 11 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо:

- сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України);

- між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (п. 11 ч. 1 ст. 226 ГПК України).

З огляду на положення Закону України Про міжнародне приватне право, Договору між Україною та Об`єднаними Арабськими Еміратами про взаємну правову допомогу у цивільних та комерційних справах, враховуючи угоду між сторонами щодо визначення суду для вирішення спорів, що виникають між акціонерами арбітражне вирішення та, в іншому випадку, тільки компетентний суд і за правилами Шарджі, а також відсутність умов за яких можуть бути застосовані положення п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України (від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору заперечення проти вирішення спору в господарському суді не надходили), суд першої інстанції дійшов у підготовчому засіданні обґрунтовано залишив позовну заяву без розгляду на підставі п. 11 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи позовну заяву, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.06.2024 у справі №908/555/24 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.06.2024 у справі №908/555/24 - залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.10.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков