ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Справа № 902/1046/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

за участю представників сторін:

позивача: Горопашного І. В. адвоката, довіреність № 06/11-65 від 06.11.2023

відповідача: Косунця Д.В. представника відповідно до витягу з ЄДР

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 04.07.24р. суддею Міліціановим Романом Валерійовичем о 17:30 у м.Вінниці, повний текст складено 15.07.24р. у справі №902/1046/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032, код - 00100227

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця", вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037, код - 41835359

про стягнення 196 861 770,66 грн

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№01/37816 від 03.08.2023) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" про стягнення 196 861 770,66 грн заборгованості, з яких 193 167 035,34 грн основного боргу, 829 301,67 грн пені, 1 230 554,73 - 3% річних та 1 634 878,92 грн інфляційних втрат за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019 .

Позивач, в якості підстави заявлених позовних вимог, зазначає, про укладення між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019 .

В зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019 року, утворилась заборгованість.

З метою захисту своїх прав Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" 193 167 035,34 грн основного боргу, 829 301,67 грн пені, 1 230 554,73 - 3% річних та 1 634 878,92 грн інфляційних втрат за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 у справі №902/1046/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 1 230 554,73 грн - 3% річних, 1 634 878,92 грн -інфляційних втрат, 413 329,05 грн - пені, 938 072,48 грн - судових витрат зі сплати судового збору. Відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" 137 776,35 грн пені. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 327,52 грн - залишено за позивачем.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 174, 193, 202 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 901, 903 ЦК України, Закон України "Про ринок електричної енергії", Кодекс системи передачі, затверджений постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, ст. 79 ГПК України, стандарт вірогідності доказів, суд першої інстанції вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 193 167 035,34 грн основного боргу за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019 року правомірною та обґрунтованою.

Разом з тим, у зв`язку із погашенням заборгованості в сумі 193 167 035,34 грн ухвалою від 04.07.2024 закрито провадження у справі № 902/1046/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" в частині вимог про стягнення 193 167 035,34 грн основного боргу за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019.

З посиланням на ст. 625 ЦК України суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення 1 230 554,73 - 3% річних та 1 634 878,92 грн інфляційних втрат підлягають судом задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Щодо стягнення пені суд з посиланням на ст.ст. 546,549,550,611 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України, заяву (б/н від 03.07.2024 ) (вх.канц. № 01-34/6945/24), в якій останній просить суд залишити позов без розгляду в частині позовних вимог: пені нарахованої за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 (включно) у розмірі 278 196,27 грн, суд прийшов до висновку, що обґрунтованим розміром нарахованої пені є 551 105,40 грн (829 301,67 - 278 196,27).

Разом з тим, з посиланням на ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, постанову пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, постанови Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, постанови Великої Палати Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц; у справі №902/417/18 від 18.03.2020 суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 25%, що за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача. Отже, до стягнення з відповідача слід визначити 413 329,05 грн пені, а в стягнення 137 776,35 грн пені відмовити.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає частковому задоволенню.

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 04 липня 2024 року у справі № 902/1046/23 в частині задоволення позовних вимог в розмірі 413 329,05 грн пені, 94 057,94 грн 3% річних, 7 921,18 грн. інфляційних втрат, в іншій частині рішення суду залишити без змін. У задоволенні позову в частині стягнення пені на суму 413 329,05 грн, 3% річних на суму 94 057,94 грн, інфляційних втрат на суму 7 921,18 грн - відмовити.

Вважає, що оспорюване рішення є незаконним та необґрунтованим (з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права).

Так, з посиланням на укладений між сторонами договір, вказує, що рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, повідомлення вважаються отриманими Стороною; у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом); у день направлення за допомогою Сервісу та/або електронною поштою (даний пункт відсутній в типовому договорі, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі у редакції від 29.09.2021).

Отже, підставою для оплати відповідачем за фактичний обсяг послуги є отриманий акт приймання-передачі послуги. Строк оплати - протягом 3 банківських днів з дати отриманого акту. Належними доказами отримання акту приймання-передачі послуги є квитанція про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником, або підпис одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку.

Позивач здійснив нарахування пені за прострочення заборгованості по актам приймання передачі Послуги за жовтень 2021 року, листопад 2021 року, з 19.11.2021 по 19.01.2022 на суму 551 105,40 грн, (з яких судом задоволено частково на суму 413 329,05 грн), 3% річних на суму 94 057,94 грн, інфляційних втрат на суму 7 921,18 грн.

На підтвердження факту отримання відповідачем актів приймання-передачі послуги за жовтень та листопад 2021 року, а отже й відліку строку на оплату вказаної послуги відповідно до п. 5.5. договору, позивачем подано до суду першої інстанції Реєстри доставки ТОВ «ТЕКС ЕКСПРЕС».

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно даних офіційного сайту ТОВ «ТЕКС ЕКСПРЕС» (відстеження посилки) за посиланням https://teks- ukraine.com.ua/vidstezhennya-posylky/, інформація щодо відправки відповідачу акту приймання-передачі послуги за жовтень 2021 року за номером штрихкоду доставки U48 - взагалі відсутня. Відомості щодо перевірки судом першої інстанції вказаних обставин, матеріали справи не містять.

Проте, за вказаним посиланням наявна інформація щодо відправки 14.12.2021 відповідачу акту приймання-передачі послуги за листопад 2021 року за номером штрихкоду доставки - U55. Однак вказана інформація не містить відомостей про дату отримання відправлення відповідачем та відомостей щодо підпису уповноваженим представником відповідача (ПІБ, ініціали, посада тощо) згідно п. 9.4. договору.

Тобто, інформація, що зазначена в реєстрах доставки ТОВ «ТЕКС ЕКСПРЕС» суперечить інформації, яка міститься на офіційному сайті за посиланням https://teks-ukraine.com.ua/vidstezhennya-posylky/.

На переконання відповідача, у спорі що розглядається, належним та допустимим доказом на підтвердження факту прострочення відповідачем оплати послуг за договором (в частині визначення строку оплати від дати отримання акта приймання - передачі послуги) - є саме квитанція про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником, відповідно до п. 9.4. договору (в редакції від 21.09.2021), проте аж ніяк не реєстри доставки ТОВ «ТЕКС ЕКСПРЕС».

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за прострочення заборгованості по актам приймання передачі послуги за жовтень 2021 року, листопад 2021 року, (з 19.11.2021 по 19.01.2022 ) пені на суму 413 329,05 грн, 3% річних на суму 94 057,94 грн., інфляційних втрат на суму 7 921,18 грн, суд в супереч ст. 77 ГПК України, взяв до уваги докази, які не можуть підтвердити обставини щодо належного отримання актів приймання-передавання Послуги за жовтень, листопад 2021 р.. адже суперечать умовам пункту 9.4. Договору в редакції від 21.09.2021.

Відповідач вважає, що позивач не довів обставин щодо терміну прострочення оплати за фактичний обсяг послуги, що визначається актами приймання-передавання за жовтень, листопад 2021 р., а тому стягнення з відповідача пені на суму 413 329,05 грн, 3% річних на суму 94 057,94 грн, інфляційних втрат на суму 7 921,18 грн суперечить пункту 5.7. договору, ст. 625 ЦК України є безпідставними та необґрунтованими, а отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині. Просить апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця» залишити без задоволення.

Крім того, не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 по справі №902/1046/24 у частині відмови у задоволені стягнення 137 776,35 грн пені та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення штрафу задовольнити у повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Енера Вінниця на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго витрати по сплаті судового збору у повному обсязі.

Вказує, що НЕК «Укренерго» не погоджується з рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 у частині щодо відмови стягнення 137 776,35 грн. пені та вважає, що рішення в оскарженій частині ухвалено з неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, з посиланням на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, постанови Верховного суду від 10.06.2021 у справі 910/6471/20, від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, саме на відповідача покладається доведення що порушення були зумовлені винятковими обставинами і не завдали значних збитків контрагенту. Натомість Позивач не зобов`язаний був у даному разі доводити наявність у нього збитків у зв`язку з неналежним виконанням умов Контракту відповідачем.

Зауважує, що погашення заборгованості через майже рік та через 7 місяців після того як Позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав не дає підстав для зменшення розміру пені. Незначний розмір пені 551 105,40 грн порівняно з сумою заборгованості 193 167 035,34 грн, аж ніяк не можна вважати надмірним та не справедливим.

Жодною нормою законодавства України не встановлено обмеження або взаємовиключення застосування встановлених ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних втрат та стягнення штрафних санкцій. Тому стягнення 3% річних та інфляційних втрат не може бути підставою для зменшення розміру пені.

Судом першої інстанції при зменшені пені не враховано статус позивача.

Звертає вагу, що строк прострочення виконання зобов`язання у даній справі є значним, тривалим, відсутнє негайне добровільного усунення винною стороною порушення. Заявлена Позивачем пеня у розмірі 551 105,40 грн є незначною порівняно з сумою заборгованості Відповідача у розмірі 193 167 035,34 грн заявленою у позові. Жоден з доводів відповідача у відзиві не доводить наявності виняткових обставин у даній справі і особливості положення ТОВ «Енера Вінниця» порівняно з НЕК «Укренерго».

НЕК «Укренерго» вважає, що у даній справі були відсутні підстави для зменшення пені.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині. Просить апеляційну скаргу ПрАТ НЕК «Укренерго» на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 у справі № 902/1046/23 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця» на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 у справі № 902/1046/23 задовольнити. Скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 04 липня 2024 року у справі № 902/1046/23 в частині задоволення позовних вимог в розмірі 413 329,05 грн пені, 94 057,94 грн 3% річних, 7 921,18 грн інфляційних втрат, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить свою апеляційну скаргу задоволити, а у задоволенні скарги позивача відмовити.

Представник позивача підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить свою апеляційну скаргу задоволити, а у задоволенні скарги відповідача відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

08.05.2019 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (Оператор системи передачі (ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (Користувач) укладено Договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 (т. 1, а.с. 37-41).

Відповідно п. 1.1 Договору ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

Сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (п. 1.2 Договору).

Ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, затвердженим Регулятором та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному сайті (п. 3.1 Договору).

За змістом п. 5.1 Договору планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії або ставки плати за послуги з передачі, електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді.

На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Розрахунковим періодом за договором є 1 календарний місяць (п. 6.1 Договору).

Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору, відповідно до такого алгоритму;

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з п. 4, на 5 днів наперед.

У випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань (п. 6.7 Договору).

Відповідно п. 14.1 договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019 року.

Також, між сторонами до договору підписано ряд додаткових угод від 14.08.2019, від 21.09.2021, від 28.12.2021, від 21.12.2022, за змістом яких сторонами внесено зміни до окремих пунктів договору (т. 1, а.с. 43-64).

Додаткові угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019 підписані Оператором системи передачі та Користувачем.

Таким чином судом встановлено, що станом на момент виникнення спірних правовідносин договір про надання послуг з передачі електричної енергії діяв у редакції додаткової угоди від 21.12.2022.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу, а останній прийняв послуги з передачі електричної енергії.

Вартість заборгованості за поставлену електричну енергію станом на 30.06.2023 становила 193 167 035,34 грн, розмір заборгованості підтверджено долученими до справи рахунками-фактурами за послуги з передачі електричної енергії, актами надання послуг, які засвідчені електронними цифровими підписами уповноважених представників сторін, підписаними ТОВ "Енера Вінниця" повідомленнями про плановий обсяг поставок електричної енергії (т. 1 а.с. 70-250, т. 2 а.с. 1-123).

При цьому між сторонами підписано ряд актів коригування за період з березня 2021 року по червень 2023 року, які долучені до матеріалів справи (т. 2 а.с. 124-200).

23.02.2023, 21.06.2023 позивачем на адресу відповідача надіслано вимоги щодо погашення заборгованості (т. 2, а.с. 211-220).

Також позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором, зокрема пені в сумі 829 301,67 грн, 3% річних в сумі 1 230 554,73 грн та інфляційних втрат в сумі 1 634 878,92 грн.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України установлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається із матеріалів справи, між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України установлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Пунктом 40 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що користувачі системи - фізичні особи, у тому числі фізичні особи-підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії.

Оператор системи передачі (ОСП) - це юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (пункт 55 частини першої статті 1 Закону України Про ринок електричної енергії).

Користувач системи та ОСП є учасниками ринку електричної енергії відповідно до пункту 96 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з передачі.

ОСП надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором (ч. 4 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до частин 1 та 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Пункт 3 частини 1 статті 57 Закону України Про ринок електричної енергії визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України Про ринок електричної енергії визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

На реалізацію наданих законодавством повноважень постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 затверджено Кодекс системи передачі.

Відповідно до пункту 5.5 глави 5 розділу XI Кодексу системи передачі договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

Типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, отже, затверджена одночасно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" умов Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019, утворилась заборгованість.

З метою захисту своїх прав Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" 193 167 035,34 грн основного боргу, 829 301,67 грн пені, 1 230 554,73 - 3% річних та 1 634 878,92 грн інфляційних втрат за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 599, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Варто відзначити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17).

Колегія суддів зауважує, що за період з жовтня 2021 року по червень 2023 року позивач надав відповідачу, а останній прийняв послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується актами приймання-передачі послуг, з урахуванням актів коригування за період з березня 2021 по червень 2023 року.

Як убачається із матеріалів справи, акти приймання-передачі послуг та рахунки на послуги передачі електричної енергії позивачем відповідно до пункт 5.5 договору були направлені відповідачу засобами поштового зв`язку та в електронній формі з використанням електронного підпису.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов Договору № 0153-02024 надано послуги відповідачу за цим договором, проте останнім належним чином свої зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг не виконано, у зв`язку із чим станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду та на час вирішення спору у відповідача наявна заборгованість у розмірі 193 167 035,34 грн.

Вірогідність відповідних доказів не спростовано відповідачем.

При цьому доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, що реєстри доставки ТОВ «ТЕКС ЕКСПРЕС» не підтверджують отримання саме актів за жовтень та листопад 2021 не беруться судовою колегією до уваги, оскільки відповідачем зазначені акти приймання-передачі були отримані, підписані та повернуті позивачу. Отже на переконання колегії суддів відповідач отримав вказані акти за жовтень та листопад 2021.

Також, відповідач не надає документального підтвердження отримання актів приймання-передачі за жовтень 2021 та за листопад 2021 в іншу дату.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 193 167 035,34 грн основного боргу за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019 правомірною та обґрунтованою.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, що 18.06.2024 від представника відповідача до суду першої інстанції надійшла заява (б/н від 18.06.2024) (вх.канц. № 01-34/6305/24), в якій останній зазначає про погашення заборгованості в сумі 193 167 035,34 грн.

На підтвердження погашення основного боргу в сумі 193 167 035,34 грн до матеріалів справи долучено платіжні інструкції № 123676 від 31.08.2023 року на суму 2 000 000,00 грн; № 136387 від 29.09.2023 на суму 2 000 000,00 грн; № 150500 від 31.10.2023 на суму 2 000 000,00 грн; № 164946 від 30.11.2023 на суму 2 000 000,00 грн; № 180700 від 28.12.2023 на суму 2 000 000,00 грн; № 231816 від 28.02.2024 на суму 35 068 580,29 грн; № 213817 від 28.02.2024 на суму 69 518 558,98 грн; № 213818 від 28.02.2024 на суму 61 949 151,79 грн; № 213819 від 28.02.2024 на суму 8 918 964,00 грн; № 213842 від 29.02.2024 на суму 7 711 780,17 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2024 закрито провадження у справі № 902/1046/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" в частині вимог про стягнення 193 167 035,34 грн основного боргу за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 1 230 554,73 - 3% річних та 1 634 878,92 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції вважає їх нарахування правильними та арифметично вірними, у заявлених позивачем розмірах.

Доводи відповідача щодо порушення періодів нарахування заходів відповідальності правомірно не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки положеннями п. 5.7. Договору визначено порядок зарахування коштів за наявності заборгованості: першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном виникнення.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Верховний Суд зазначає, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17.

Отже, колегія суддів зауважує, що сплативши основну суму боргу відповідач підтвердив обставини прострочення у спірних періодах нарахування відсотків річних та інфляційних втрат.

За наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що 1 230 554,73 - 3% річних та 1 634 878,92 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Щодо стягнення 829 301,67 грн пені слід вказати таке.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, пунктом 5.7. Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0153-02024 від 08.05.2019 року, в редакції Додаткової угоди від 21.12.2022, визначено, що у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим Договором Користувач сплачує ОСП пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що обґрунтованим є нарахування за період з 19.11.2021 по 23.02.2022, враховуючи залишення без розгляду вимог про нарахування пені за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 в сумі 278 196,27 грн.

04.07.2024 до суду першої інстанції від представника позивача надійшла заява (б/н від 03.07.2024 року) (вх.канц. № 01-34/6945/24), в якій останній просить суд залишити позов без розгляду в частині позовних вимог: пені нарахованої за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 (включно) у розмірі 278 196,27 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2024 позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" в частині вимог про стягнення пені в сумі 278 196,27 грн нарахованої за період з 24.02.2022 року по 25.04.2022 року (включно) залишено без розгляду.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що обґрунтованим розміром нарахованої пені є 551 105,40 грн (829 301,67 - 278 196,27).

Разом з тим, судом першої інстанції було зменшено пеню, з приводу чого суд апеляційної інстанції вказує таке.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз.1 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р.

Процесуальна норма може застосовуватися виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Так, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібних висновків щодо розміру штрафних санкцій дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц; у справі №902/417/18 від 18.03.2020.

Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені врахував наступне:

- ступінь виконання основного зобов`язання, а саме погашення основної заборгованості в повному обсязі, в сумі 193 167 035,34 грн;

- захищеність інтересів позивача шляхом нарахування 3% річних та інфляційних втрат;

- статус відповідача, який є постачальником електроенергії фізичних, юридичним особам, державним підприємствам, комунальним установам Вінницької області, тому понесення надмірних витрат може становити надмірний тягар у провадженні господарської діяльності та вплинути на інтереси вказаних осіб.

При цьому, загальний термін прострочення становить близько одного року, що з метою дотримання балансу інтересів сторін позбавляє суд можливості зменшувати штрафні санкції у значному розмірі.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність достатніх підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення пені та застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №922/1608/19 викладена правова позиція про те, що зменшення розміру пені на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

У даній справі суд першої інстанції, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, дійшов правомірного висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 25%, що у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача, отже дотримано баланс інтересів сторін у спорі.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає 413 329,05 грн пені.

Доводи позивача про те, що при зменшенні судом розміру пені не враховано статус позивача, погашення заборгованості через майже рік та через 7 місяців після того як Позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, прострочення виконання зобов`язання у даній справі є значним, тривалим, відсутнє негайне добровільного усунення винною стороною порушення, заявлена позивачем пеня у розмірі 551 105,40 грн. є незначною порівняно з сумою заборгованості відповідача у розмірі 193 167 035,34 грн. заявленою у позові, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача збитків або будь яких негативних наслідків спричинених простроченням саме відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції врахував, також, майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір пені саме на 25%, та задоволив у повному обсязі нараховані 3% річних та інфляційні, що, в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотнє.

Решта доводів апеляційної скарги позивача, не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки всі ці доводи були взяті до уваги судом першої інстанції при зменшенні пені саме на 25 %, при цьому, як зазначалося вище, зменшення розміру заявленої до стягнення пені, є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на їх власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2024 у справі №902/1046/23 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржниками.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.24 у справі №902/1046/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.24 у справі №902/1046/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу № 902/1046/23 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "21" жовтня 2024 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.