ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року м.Дніпро Справа № 904/3725/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 (суддя Бажанова Ю.А.)

у справі № 904/3725/23

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

про стягнення суми

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на свою користь 238 408,32 грн.

01.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на свою користь 654 778,80 грн штрафу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі №904/3725/23 позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 238408,32 грн задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 238 408,32 грн заборгованості, 3 577,00 грн судового збору.

Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 654 778,80 грн задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" 523 823,04 грн штрафу, 9 821,68 грн судового збору. У решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

У порядку частини 11 статті 238 та частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування сум, що підлягають стягненню за первісним та зустрічним позовами. Зарахувати первісні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 238 408,32 грн заборгованості, 3 577,00 грн судового збору в рахунок погашення частини зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 523 823,04 грн штрафу, 9 821,68 грн судового збору.

Після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судового збору, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами: стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" 285 414,72 грн штрафу, 6 244,68 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/3725/23 скасувати в частині задоволених вимог зустрічного позову ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення 523 823,04 грн штрафу та відповідно в частині зарахування первісних та зустрічних вимог скасувати та прийняте в цій частині нове рішення, яким в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення штрафу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято за невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, в результаті неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- Розділ VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі-Правила №2496), регулює відшкодування збитків споживачем зокрема саме за недотриманням дисципліни відбору природного газу, в результаті чого відбулося як перевищення запланованих обсягів, так і споживання у меншій кількості у зв`язку. П. 6.2.2, 6.2.3 укладеного між сторонами Договору фактично дублюють підпункти. 1), 2) п. 1 Розділу VII Правил, як, власне, Правилами і передбачено. Правила постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 мають застосовуватися до спірних правовідносин, а згідно Правил, обов`язок зі сплати штрафу виникає з моменту оформлення позивачем передбаченого п. 3 розділу VII Правил постачання природного газу документу, що є підставою для сплати такого штрафу, а саме, Акта-претензії. 29.05.2023 року Позивач та Відповідач підписали Акт звіряння взаємних розрахунків, згідно якого стан взаємних розрахунків за даними обліку полягав лише у 238408,32 грн. боргу ТОВ "Дніпропетровськгаз Збут". Жодних штрафів у відповідному Акті звіряння взаємних розрахунків від 29.05.2023 не було зазначено. Жодних інших претензій щодо нарахування та сплати штрафів до АТ КБ ПРИВАТБАНК від ТОВ "Дніпропетровськгаз Збут" також не надходило. Позивачем за зустрічним позовом не було надано до зустрічної позовної заяви відповідних актів, що свідчить щонайменш про передчасність вимог про стягнення з відповідача штрафу за перевищення запланованих обсягів газу і споживання його у меншій кількості на підставі п.п. 6.2.2., 6.2.3. Договору. Умовами ж укладеного між сторонами договору Договору не передбачено іншого порядку та підстав сплати штрафу, ніж визначений згаданим Порядком. Отже, оскільки позивач не надав до зустрічної позовної заяви таких актів, вимоги про стягнення з відповідача штрафу за перевищення підтвердженого обсягу газу на підставі п. 6.2.2 договору були щойнайменш передчасними. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду першої інстанції релевантну судову практику (постанова Північного апеляційного господарського суду від "09" червня 2023 р. у справі №910/9363/22);

- ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" як не дотримано порядку направлення Акту-претензії відповідно до положень Розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, так і не доведено взагалі існування збитків;

- ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" не надав жодних доказів таких збитків, а тому просить суд апеляційної інстанції в разі незадоволення апеляційної скарги АТ КБ ПРИВАТБАНК змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір неустойки до 1 грн.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

21.12.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості, а оскаржуване рішення без змін, як таке, що ухвалено при правильному застосуванні норм матеріального та з дотриманням процесуального права.

25.09.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" надійшли додаткові пояснення, в яких він заперечив проти задоволення скарги.

В судовому засіданні 26.09.2024 приймав участь представник ТОВ "Дніпропетровськгаз збут". АТ КБ ПРИВАТБАНК (апелянт) явку уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини відсутності суд не проінформував.

Водночас, при розгляді 26.09.2024 р. колегією суддів у складі головуючого судді Мороза В.Ф. (доповідач), суддів: Чередка А.Є., Парусніков Ю.Б. апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/3725/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення суми та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення суми, секретарем судового засідання Жолудєвим А.В. в процесі підготовки до проведення фіксації у режимі відеоконференції було встановлено працездатність комплексу технічних засобів відеозапису та зауважень щодо його роботи не було. В призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання намагався вийти на зв`язок з представником скаржника Пац Євгенією Олегівногю в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою програми EasyCon, однак представник скаржника на зв`язок не вийшов, тому засідання в режимі відеоконфернеції відбулося без її участі, про що складено Акт «Щодо відсутності можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження у даній справі здійснюється на підставі поданої АТ КБ ПРИВАТБАНК апеляційної скарги, в межах їх доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.

Колегія суддів зауважує, що позивач/відповідач за зустрічним позовом як учасник судового процесу, не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні 16.05.2024 будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, як безпосередньо в залі суду, так і в режимі відеоконференції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.

Згідно ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні у справі оголошувалася перерва з 06.06.2024 на 26.09.2024, а в судовому засіданні 06.06.2024 був присутній представник апелянта, який надав суду свої пояснення щодо суті та вимог апеляційної скарги, з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, а також враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, з огляду на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника апелянта.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представник відповідача/позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні 26.09.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на необхідності залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (споживач) було укладено договір №11410ЕАОFUSP016 на постачання природного газу, пунктом 1.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природній газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, визначені договором.

Річний плановий обсяг постачання газу - до 469,0 тис.куб.м. (пункт 1.2 договору).

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем (пункт 3.1 договору).

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (пункт 3.4 договору).

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього договору (пункт 3.5 договору).

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором.

Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснюють оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (пункт 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 4.2.3 договору).

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання газу за договором буде менший від підтвердженого обсягу газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач сплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за розрахунковий період.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач сплачує постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою: В = (Уф - Уп) х Ц х К, де:

Уф - обсяг фактично поставленого газу Споживачу протягом розрахункового періоду за Договором;

V п - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - вартість газу за Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,1 (при цьому, якщо перевищення обсягу газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта споживача, у результаті чого постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах споживача, або оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу споживачу, або коли споживач не обмежив (припинив) споживання газу на письмову вимогу постачальника, коефіцієнт дорівнює 1) (пункти 6.2.2- 6.2.3 договору).

Сторони домовились, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, компенсацій встановлюється тривалістю у 3 (три) роки (пункт 10.2 договору).

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" здійснило авансовий платіж на лютий 2022 року на суму 11 821 300,42 грн (платіжна інструкція №М1GO17ASAI від 26.01.2022) та на березень 2022 року на суму 6 774 583,68 грн (платіжна інструкція №М2МO184076 від 22.02.2022).

11.05.2022 Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" з листом №E.18.0.0.0/4-220511/6852, в якому зазначено, що через обставини непереборної сили та закінчення опалювального періоду зменшено споживання приводного газу за договором №11410ЕАОFUSP016 у зв`язку з чим просив повернути кошти у сумі 7 247 521,75 грн які були сплачені у якості передоплати за природній газ.

31.05.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" було отримано відповідь вих. № 497-СЛ-3605-0522 від 30.05.2022, відповідно до якої у нього відсутня фінансова можливість повернути Банку передоплату.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" листом від 18.10.2022 №E.18.0.0.0/4-221018/418 повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про перехід до нового постачальника.

Протягом липня 2022 - лютого 2023 передоплата була частково повернута Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 7 251 866,39 грн. (копія виписки по рахунку №UA0000870 (т. 1 а.с. 22-25).

Листом від 07.04.2023 №Е.18.0.0.0/4-230407/21607 Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про необхідність повернення залишку заборгованості щодо повернення передоплати у сумі 238 408,32 грн. на відповідні реквізити.

29.05.2023 сторонами підписаний Акт звіряння взаємних розрахунків за договором №11410ЕАОFUSP016 від 01.01.2016, відповідно до якого на корить Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" рахується заборгованість у сумі 238 408,32 грн (т. 1 а.с. 14).

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на свою користь 238 408,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем переплати за природній газ, обсяги якого не були спожиті. Позивач зазначає, що ним було здійснено авансовий платіж за природний газ за лютий 2022 року у сумі 11 821 300,42 грн. та за березень 2022 року у сумі 6 774 583,68 грн. на підставі договору №11410ЕАОFUSP016 від 01.01.2016, однак через непереборні сили та закінчення опалювального сезону різко було зменшено об`єми споживання, у зв`язку з чим направлено лист відповідачу про повернення передоплати у розмірі 7 247 521,75 грн. Позивач зазначає, що протягом липня 2022 року лютого 2023 року відповідач частково повернув суму попередньої оплати, залишок складає 238 408,32 грн, який підтверджується актом звіряння розрахунків від 29.05.2023.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" посилається на неповернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" частини передоплати у сумі 238 408,32 грн., проти чого заперечує відповідач за первісним позовом. Що і є причиною виникнення спору за первісним позовом.

В свою чергу, 01.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на свою користь 654 778,80 грн штрафу.

Зустрічний позов вмотивований тим, що споживачем не було дотримано дисципліни відбору природного газу з січня по грудень 2021, в результаті чого відбулось як перевищення запланованих обсягів, так і споживання у меншій кількості. Обсяги споживання зазначені в актах приймання-передачі природного газу №ДО381000902 від 31.01.2021, №ДО381005162 від 28.02.2021, №ДО381006550 від 31.03.2021, №ДО381010574 від 30.04.2021, №ДО381011839 від 31.05.2021, №ДО381014224 від 30.06.2021, №ДО381018319 від 31.08.2021, №ДО381020250 від 30.09.2021, №ДО381021920 від 31.10.2021, №ДО381025715 від 30.11.2021, №ДО381028013 від 31.12.2021. В зв`язку з наведеним, ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" на підставі п. 6.2.2, 6.2.3 договору нарахований штраф який складається з 625 357,10 грн. за невідібраний обсяг газу, 29421,70 грн за перевищення відбору, всього на загальну суму 654 778,80 грн.

За результатом розгляду спорів, господарський суд дійшов до висновку про те, що є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги за первісним позовом у розмірі 238408,32 грн заборгованості та за зустрічним позовом у розмірі 523 823,04 грн штрафу.

Керуючись ч. 11 ст. 238 та ч. 11 ст. 239 ГПК України зарахував первісні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 238 408,32 грн заборгованості, 3577,00 грн судового збору в рахунок погашення частини зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 523 823,04 грн штрафу, 9 821,68 грн судового збору. Після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судового збору, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами: стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" 285 414,72 грн штрафу, 6 244,68 грн судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт оскаржує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/3725/23 лише в частині в частині задоволення вимог зустрічного позову ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення 523 823,04 грн штрафу та відповідно в частині зарахування первісних та зустрічних вимог, відтак апеляційне провадження здійснюється в межах вимог апеляційної скарги і апеляційним судом не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій (неоскаржуваній) частині.

Судом встановлено, що предметом спору за первісним позовом є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 238 408,32 грн переплати за природній газ, обсяги якого не були спожиті.

Натомість предметом спору за зустрічним позовом є стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" 654 778,80 грн штрафу на підставі пунктів 6.2.2, 6.2.3 договору.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.01.2021 сторонами укладено додаткову угоду №33 до договору на постачання природного газу від 01.01.2016 №11410OCF53SP016 згідно якої сторони дійшли згоди, зокрема, викласти пункт 1.3.5 договору у такій редакції:

"1.3.5 планові обсяги постачання газу у 2021 році по місяцях: січень 190 000 тис. куб.м., лютий 190 000 тис. куб.м., березень 120 000 тис. куб.м., квітень 55 000 тис. куб.м., травень 50 000 тис. куб.м., червень 25 000 тис. куб.м., липень 20 000 тис. куб.м., серпень 20 000 тис. куб.м., вересень 20 000 тис. куб.м., жовтень 50 000 тис. куб.м., листопад 140 000 тис. куб.м., грудень 180 000 тис. куб.м."

Згідно з актами приймання-передачі природного газу у 2021 році Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" споживався природний газ у таких обсягах:

- №ДО381000902 від 31.01.2021 158 847,1 тис. куб.м.,

- №ДО381005162 від 28.02.2021 174 310,6 тис. куб.м.,

- №ДО381006550 від 31.03.2021 144 707,5 тис. куб.м.,

- №ДО381010574 від 30.04.2021 51 851,71 тис. куб.м.,

- №ДО381011839 від 31.05.2021 22 080,96 тис. куб.м.,

- №ДО381014224 від 30.06.2021 16 015,8 тис. куб.м.,

- №ДО381018319 від 31.08.2021 14 195,48 тис. куб.м.,

- №ДО381020250 від 30.09.2021 21 661,11 тис. куб.м.,

- №ДО381021920 від 31.10.2021 42 744,92 тис. куб.м.,

- №ДО381025715 від 30.11.2021 94 177,92 тис. куб.м.,

- №ДО381028013 від 31.12.2021 156 942,7 тис. куб.м.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" у зв`язку з тим, що споживачем не було дотримано дисципліни відбору природного газу з січня по грудень 2021 року, в результаті чого відбулось як перевищення запланованих обсягів, так і споживання у меншій кількості на підставі пунктів 6.2.2, 6.2.3 договору нарахувало штраф у розмірі 654 778,80 грн (625 357,10 грн за невідібраний обсяг газу + 29 421,70 грн за перевищення відбору), проти чого заперечує відповідач за зустрічним позовом, що і є причиною виникнення спору за зустрічним позовом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У сфері господарювання, згідно ч. 2 ст. 217, ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 6.2.2 договору на постачання природного газу якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання газу за договором буде менший від підтвердженого обсягу газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач сплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за розрахунковий період.

За приписами пункту 6.2.3 договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач сплачує постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою: В = (Уф - Уп) х Ц х К, де:

Уф - обсяг фактично поставленого газу Споживачу протягом розрахункового періоду за Договором;

V п - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - вартість газу за Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,1 (при цьому, якщо перевищення обсягу газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта споживача, у результаті чого постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах споживача, або оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу споживачу, або коли споживач не обмежив (припинив) споживання газу на письмову вимогу постачальника, коефіцієнт дорівнює 1).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" посилається на недотримання споживачем дисципліни відбору природного газу з січня по грудень 2021 року, в результаті чого відбулось як перевищення запланованих обсягів, так і споживання у меншій кількості на підставі пунктів 6.2.2, 6.2.3 договору нарахувало штраф у розмірі 654 778,80 грн (625 357,10 грн за невідібраний обсяг газу + 29 421,70 грн за перевищення відбору).

Також вказує, що обсяги споживання природного газу на 2021 рік за договором №11410ЕАОFUSP016 від 01.01.2016 встановлені додатковою угодою №33 від 25.01.2021.

При цьому ним долучено до матеріалів справи копію додаткової угоди №33 від 25.01.2021 до договору на постачання природного газу від 01.01.2016 №11410OCF53SP016.

Судом першої інстанції встановлено, що додаткова угода №33 від 25.01.2021 була укладена саме до договору №11410ЕАОFUSP016 від 01.01.2016, під час її підписання була допущена помилка в номері договору, однак обсяги споживання газу на 2021 рік за договором №11410ЕАОFUSP016 від 01.01.2016 були встановлені саме додатковою угодою №33 від 25.01.2021. Всього з Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" було укладено 4 договори, які зазначені відповідачем за зустрічним позовом у листі від 18.10.2022: №11410ЕАОFUSP016, №11410ЕАОFUСP016, №11410ЕАОFUDP016 від 01.01.2016 та №41АР497-919-21 від 01.01.2021, додаткова угода №33 від 25.01.2021 укладена саме до договору №11410ЕАОFUSP016, інших додаткових угод, якими б визначались обсяги споживання газу на 2021 рік не укладались.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ці обставини не спростовано.

Натомість заперечуючи проти вимог про стягнення штрафу, апелянт посилається на те, що згідно Правил постачання природного газу, обов`язок із сплати штрафу виникає, з моменту оформлення позивачем передбаченого п. 3 розділу VII Правил постачання природного газу документу, що є підставою для сплати такого штрафу, а саме, Акта претензії; позивачем за зустрічним позовом не надано до позовної заяви таких актів, що свідчать про передчасність вимог про стягнення з відповідача штрафу за перевищення запланованих обсягів газу і споживання його у меншій кількості на підставі п.п 6.2.2, 6.2.3 договору.

Водночас, господарський суд правильно відхилив аналогічні доводи в суді першої інстанції з огляду на те, що розділом VII Правил постачання природного газу, на який посилається Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", врегульовано Порядок відшкодування збитків та вирішення спорів, а предметом спору за зустрічним позовом є стягнення штрафу, нарахованого відповідно до пунктів 6.2.2, 6.2.3 договору.

Апеляційний суд зауважує, що як вбачається з тексту Договору №1141OEAOFUSP016 від 01.01.2016 року, Сторони погодили, що відповідно до п. 6.2.2 Договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання газу за Договором буде менший від підтвердженого обсягу газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому Споживачем), Споживач сплачує Постачальнику неустойки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за розрахунковий період.

Відповідно до пункту 6.2.3 Договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого Споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав заявленому Споживачем), Споживач сплачує Постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою: В = (Vф Vп) х Ц х К, де: Vф - обсяг фактично поставленого газу протягом розрахункового періоду; Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - вартість газу за Договором; К коефіцієнт, який дорівнює 0,1.

В свою чергу, в підпункті 2 пункту 1 розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 (далі-Правила №2496), зазначено: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою В = (Vф Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; К коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Аналіз наведеного засвідчує, що Правилами визначено, що коефіцієнт не може перевищувати 0,5 при розрахунку збитків, а у Договорі Сторонами погоджено застосування чітко визначеного розміру коефіцієнту 0,1 саме при розрахунку штрафу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України встановлено, що відшкодування збитків та штрафні санкції є окремими видами господарських санкцій.

Тобто, Правилами і Договором передбачено два різні види санкцій, які Постачальник може застосувати до Споживача.

Частиною 2 ст. 217 ГК України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Разом з тим, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

За змістом ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України унормовано, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 1 ст. 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Стаття 552 ЦК України закріплює, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 2 ст. 552 ЦК України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України).

Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою (ч. 2 ст. 624 ЦК України).

Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків (ч. 3 ст. 624 ЦК України).

В даному випадку, сторони у п. 6.2.2, 6.2.3. Договору обопільно погодили застосування за порушення господарського зобов`язання Споживачем до останнього штрафу.

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» звернулося до суду саме з вимогою про стягнення штрафу у розмірі 654 778,80 грн. на підставі п.6.2.2, 6.2.3. Договору.

Щодо аргументів скаржника про те, що штраф згідно п.п. 6.2.2 є збитками в розумінні ст. 224 ГК України і первісним Відповідачем повинно бути надано до суду підстави заявлення таких вимог, доказів понесених збитків (шкоди), повинна бути доведена вина заподіювача шкоди та причинного зв`язку між діями заподіювача та настанням збитків.

Колегія суддів зазначає, що такі твердження заявник обґрунтовує висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеними в постанові від 17.06.2022 року у справі № 904/6994/20.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий), постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац двадцятий), п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), п. 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г).

Як слідує зі змісту постанови від 17.06.2022 у справі № 904/6994/20, то дана справа не є подібною до даної справи, яка переглядається, зокрема, через те, що сторони у договорі передбачили, що внаслідок споживання природного споживачем об`ємом більшому чи меншому від запланованого, останній сплачує на користь постачальника збитки і при цьому договором передбачена спеціальна процедура стягнення цих збитків (складання актів, претензій, строки і т.д.). Натомість у Договорі, вимоги за яким є предметом розгляду у даній справі, сторони чітко погодили, що у випадку споживання природного газу обсягом більшому ніж запланованому, споживач сплачує постачальнику штраф і жодних процедур по доказам доведенню такого штрафу та його стягнення, Договором не передбачено.

Щодо постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2023 у справі № 910/9363/22, на яку посилається апелянт, то чинним законодавством не передбачено при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин обов`язковість врахування судом висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи слід наголосити на тому, що якщо сторони встановили в пункті 6.2.2 договору саме штраф за порушення умов договору споживачем, розраховуваний за певною формулою, то відповідно платіж і є штрафом, а не заздалегідь визначеними збитками.

У такому випадку кредитор має довести лише тільки факт такого порушення умов договору боржником, натомість факт наявності майнових втрат та їх дійсного розміру він доводити не зобов`язаний.

Наведеним вище спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги, що ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" як не дотримано порядку направлення Акту-претензії відповідно до положень Розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, так і не доведено взагалі існування збитків.

Апеляційний суд також відхиляє посилання скаржника на те, що ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" не надав жодних доказів таких збитків, та не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру неустойки до 1 грн, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Норма ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №910/437/22, від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 28.06.2022 у справі № 902/653/21, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18).

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №914/1517/18).

Положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 902/317/22).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Так, суд першої інстанції надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, прийняв до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем за зустрічним позовом та поведінку винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором (заборгованість за фактично спожитий природний газ відсутня);

- штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі (доказів понесення збитків у зв`язку із недотриманням споживачем дисципліни відбору природного газу у 2021 році не надано);

- основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, натомість розмір штрафу перевищує суму передплати споживача за договором (238 408,32 грн),

та зменшив заявлений до стягнення з відповідача штраф на 20% (654 778,80 грн - 20% = 523 823,04 грн).

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Правова позиція Верховного Суду щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (пункт 13 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 918/289/19 зазначив, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У даній справі господарським судом, з урахуванням доводів позивача за зустрічним позовом та заперечень відповідача за зустрічним позовом було зменшено заявлені до стягнення штрафні санкції на 20%.

Зменшуючи розмір штрафу суд належно обґрунтував підстави і розмір такого зменшення, врахував обставини справи, причини неналежного виконання зобов`язання, баланс та інтереси сторін.

В свою чергу, доводи відповідача за зустрічним позовом про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми штрафу у більшому розмірі колегією суддів відхиляються, оскільки визначення судом розміру, на який має бути зменшено заявлену до стягнення суму штрафних санкцій в кожному випадку вирішується з урахуванням конкретних встановлених обставин справи, правових підстав та наявних у матеріалах справи доказів. У даній справі судом встановлено, що порушення дисципліни відбору природного газу у 2021 році мали місце. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу за зустрічним позовом відомі, і останній міг, здійснивши споживання обсягів природного газу у 2021 році, уникнути нарахування штрафу.

Таким чином, враховуючи те, що зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки - є прерогативою суду, яке реалізується ним на власний розсуд, виходячи з системного та комплексного аналізу всіх фактичних обставин справи та поданих сторонами доказів, апеляційний суд вважає обґрунтованим та справедливим зменшення місцевим господарським судом розміру штрафу до 523 823,04 грн, з огляду на загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), вищезазначені обставини щодо фінансового стану сторін, їх інтересів, ступеня виконання зобов`язання боржником, причин несвоєчасного виконання зобов`язання та виходячи з основної мети інституту неустойки).

При цьому апеляційний суд зазначає, що зменшення суми штрафних санкцій до 1 грн, тобто на 99,99%, як просить АТ КБ «ПРИВАТБАНК», фактично нівелює мету існування таких санкцій, як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін, а тому відмовляє у задоволенні його клопотання.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення зустрічного позову.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/3725/23, яке відповідає вимогам встановленим ст. 236 ГПК України.

Зважаючи на результат апеляційного перегляду справи, на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі, які складаються з судового збору за подання апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі № 904/3725/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2023 у справі №904/3725/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 23.10.2024

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков