ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"28" жовтня 2024 р. м. Одеса Справа № 916/1690/24(523/4100/24)
Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О.А., розглянувши справу № 916/1690/24(523/4100/24):
до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про: стягнення 77 671,29 грн.
з підстав заборгованості з опалення та гаряче водопостачання
В порядку ч. 13 ст. 8, ч. 2, 5 ст. 252 ГПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. Суд дослідив матеріали справи та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.
12.03.2024 року КП "Теплопостачання міста Одеси" звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання в розмірі 77 671,29 гривень та понесені судові витрати.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи № 523/4100/24 за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2024 року цивільну справу № 523/4100/24 за позовом КП "Теплопостачання міста Одеси" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання в розмірі 77 671,29 гривень передано на розгляд Господарському суду Одеської області.
26.08.2024 року справа №523/4100/24 надійшла до Господарського суду Одеської області та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано на розгляд судді Демешину О. А.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.08.2024 року справа №523/4100/24 прийнята до провадження Господарського суду Одеської області у складі судді Демешина О. А., справі призначено № 916/1690/24(523/4100/24), суд ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. 247- 252 ГПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановив відповідачу строк на подання відзиву на позов із врахуванням вимог ст.165 ГПК України та ч.1 ст.251 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
03.09.2024 року суд отримав відзив - відповідач позов не визнав.
Отже, суд розглядає позовні вимоги про стягнення заборгованості за теплову енергію у в розмірі 60 933,95 грн. за період з квітня 2014 року по липень 2023 року.
Позов ґрунтується на тому, що Позивач - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій мешкає боржник ОСОБА_1 за особовим рахунком (№ НОМЕР_2 ) якого на 01.08.2023 р. існує заборгованість в сумі 77 671,29 грн., що свідчить про невиконання споживачем комунальної послуги свого зобов`язання по сплаті наданих послуг та порушенні прав комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси».
Так, Позивач вказує, що за правилами ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірник договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі).
Індивідуальний договір вважається укладений зі споживачем, якщо протягом ЗО днів з дні опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Текст такого договору було розміщено 04.10.2021 року на офіційному сайті КП «Теплопостачання міста Одеси» www.teplo.od.ua.
З вищенаведеного Позивач робить висновок, що станом на 05.11.2021 року типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів, зокрема з Відповідачем.
Згідно ст.ст. 68, 162 ЖК України та ст. 45 п. 5 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затв. пост. КМ України від 21.08.2019 р. № 830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Проте, як стверджує Позивач, свої зобов`язання Відповідач не виконав, в наслідок чого, станом на 01.08.2023 р., виникла заборгованість в сумі 77 671,29 грн. Тому, посилаючись на ст.ст. 11, 525, 526 ЦКУ, ст. 68, 162 ЖК України та ст. 45 п. 5 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затв. пост. КМ України від 21.08.2019 р. № 830, Позивач просить суд стягнути з Відповідача на свою користь 77 671,29 грн. заборгованості з опалення та гаряче водопостачання.
Відповідач не погодившись із позовом, зазначив, що він не є співвласником вищевказаної квартири з вересня 2015 року та не проживає в ній, а стосовно вимог з серпня 2009 року по вересень 2015 року відповідачем заявлено про сплив строку позовної давності.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він забезпечує тепловою енергією квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживає та зареєстрований відповідач, особовий рахунок № НОМЕР_2 . За даним особовим рахунком станом на 01.08.2023 року існує заборгованості в сумі 77 671,29 гривень.
Як вбачається, розрахунок нарахувань та оплат, який додано до позовної заяви, містить заборгованість за користуванням послугами з теплопостачання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за період з серпня 2009 року по липень 2023 року.
Стверджуючи про наявність заборгованості Відповідача за послуги теплопостачання Позивач, посилаючись вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зазначає, що станом на 05.11.2021р. з ОСОБА_1 був укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, приймаючи до уваги, що текст такого договору було розміщено на офіційному сайті «Теплопостачання міста Одеси» 04.11.2021р. і він вважається укладеним з Відповідачем, з огляду на те, що останній протягом 30-ти днів з дня опублікування тексту цього договору не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не клав відповідного договору з виконавцем.
Як було зазначено вище, Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість з надання послуг теплопостачання за період з серпня 2009р. по липень 2023р. При цьому, в позовній заяві взагалі відсутнє правове обґрунтування, здійснення нарахувань боргу за період з серпня 2009р. по 05.11.2021р. (дата укладення договору з Відповідачем на який посилається Позивач).
Так, з доданої до відзиву на позов, копії Свідоцтва від 29.09.2015 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори вбачається, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 - належала ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Сакал І.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 13 грудня 2002р. та 29.09.2015р. була придбана ОСОБА_2 на підставі Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого в.о. начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
Отже, за наявними матеріалами справи, Відповідач не є співвласником квартири АДРЕСА_1 з вересня 2015 року.
Тобто, станом на 05.11.2021р. ОСОБА_1 більш ніж 6 років на був власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 і, тому, відсутні підстави вважати, що з ним КП «Теплопостачання міста Одеси» уклало Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, про що стверджує Позивач у своїй позовній заяві.
Також матеріали справи не містять доказів, що відповідач проживає та зареєстрований у вказаній квартирі, а тому у суду не має підстав вважати, що Відповідач має обов`язки перед КП «Теплопостачання міста Одеси», які б виходили з типового договору з індивідуальними споживачами про надання послуг з постачання теплової енергії, який Позивач вважає укладеним з 05.11.2021 року. При цьому, в заяві про неплатоспроможність у справі №523/4100/24 Боржником вказані інші адреси місця реєстрації: АДРЕСА_4 та місця фактичного проживання: АДРЕСА_5 .
Щодо вимог КП «Теплопостачання міста Одеси» за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року включно, то, як зазначалось вище Позивач не вказав в позовній заяві на яких правових підставах ґрунтуються вимоги про стягнення з Відповідача боргу за послуги з теплопостачання за цей період. Між тим, Відповідачем у відзиві на позов заявлено про сплив позовної давності та про застосування наслідків спливу цього строку.
Тобто, в цій частині Відповідач не заперечує проти існування у нього боргу за цей період, але вважає, що в цій частині у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Ст. 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.
Так, Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 18.12.2019 року по справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) зазначила наступне:
"134. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову."
Отже, в цій частині позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про що заявлено відповідачем у відзиві.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ст. 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
В ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відтак, тягар доказування законодавець покладає на сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч.4 ст.74 Господарського процсеуального кодексу України)
На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням судових витрат на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України.

Суддя О.А. Демешин