ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року м.Дніпро Справа № 904/544/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Жорніченко Д.В.- посвідчення адвоката № 0823 від 24.03.2017 р.

від відповідача-1: Ковтонюк Ю.А. - представник

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи: Тарасюк О.Л. - посвідчення № 886 від 17.05.2022р., самопредставництво

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 р.

( суддя Бєлік В.Г., м. Дніпро, повний текст рішення підписано 10.06.2024 р.)

у справі

за позовом

Комунального підприємства Кам`янської міської ради

"Кам`янська теплопостачальна компанія",

Дніпропетровська область, м. Кам`янське

до відповідача-1:

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг",

м. Київ

до відповідача-2:

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Кам`янська теплогенеруюча компанія",

Дніпропетровська область, м. Кам`янське

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

на стороні Позивача -

Кам`янська міська рада,

Дніпропетровська область, м. Кам`янське

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янська теплогенеруюча компанія" , про визнання недійсними: Договору про переведення боргу № 23-ПБ-6500 від 12.10.2023 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янська теплогенеруюча компанія" та Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія"; Договору про переведення боргу № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янська теплогенеруюча компанія" та Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія".

КП «Кам`янська теплопостачальна компанія» вважає, що укладення вищезазначених договорів переведення боргу було здійснено без належного погодження, під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. Отже, спірні договори мають бути визнані недійсними на підставі ст. 233 ЦК України.

Відповідачі-1 не визнає позовні вимоги у повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та виражає незгоду проти обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги і повністю їх заперечує.

Відповідач-2 не заперечує проти позову про визнання недійснимм спірних договорів про переведення боргу

Третя особа зазначає, що Відповідач-1 висунув Позивачу вимогу щодо укладання договорів переведення боргу, при цьому останній опинився в залежності від монопольного становища Відповідача-1, який на його думку ухилявся від укладання договорів на постачання природного газу, а відповідно спірні договори переведення боргу були підписані Позивачем з метою захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону на вкрай невигідних для нього умовах. Позивач не являється правонаступником зобов`язань Відповідача -2, третя особа не давала згоди на укладання спірних договорів.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 р. позовні вимоги задоволено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 р. у справі № 904/544/24 не відповідає вимогам ГПК України щодо обґрунтованості та законності, ухвалене із порушенням норм процесуального права, а висновки суду першої інстанції про укладення спірних договорів без належного погодження, під впливом важких обставин не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягає скасуванню.

Скаржник не погоджується з висновком господарського суду, що при укладенні оспорюваних договорів мало місце порушення порядку, встановленого ч. 3 ст. 73-2, ч.ч. 1, 10 ст. 78 ГК України щодо його погодження власником Позивача - Кам`янською міською радою Дніпропетровської області.

При цьому, Скаржник зазначає, що Позивач згідно Статуту, не створений уповноваженим органом державної влади на базі відокремленої частини державної власності та не відноситься до державних унітарних підприємств, а є комунальним підприємством, тобто положення ст. 73 ГК України на Позивача не розповсюджуються. Розповсюдження даної норми до правовідносин, що виникають у комунальних підприємств є безпідставним та немотивованим, оскільки положення норм ГК України, які визначають статус комунального унітарного підприємства не містять посилань безпосередньо на ст. 73-2 ГК України, отже така аналогія не входила до намірів законодавця. Таким чином, розширене тлумачення даної норми є безпідставним. Законодавство України безальтернативно розглядає боргові зобов`язання як складові єдиного майнового комплексу. У ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» визначено випадок правонаступництва за борговими зобов`язаннями між суб`єктом господарювання, який раніше використовував ЦМК з вироблення теплової енергії, та новим суб`єктом господарювання, який одержав таке майно в користування.

Водночас, на думку Скаржника, враховуючи, що Об`єкт концесії ( лівобережна котельня по вул. Індустріальна, 2, котельня по вул. Колеусівська, 26, котельня по вул. Дальня, 22 а, котельня по вул. Альайська, 32а з теплотрасами, тепломережами та тепловими пунктами ) є комунальною власністю, саме власник ( Кам`янська міська рада Дніпропетровської області ) розпоряджається таким майном, і саме таке розпорядження майном тягне за собою правонаступництво нового балансоутримувача КП КМР «Кам`янська Теплопостачальна Компанія» за зобов`язаннями попереднього балансоутримувача цього майна ТОВ «Кам`янська Теплогенеруюча Компанія».

Скаржник наголошує на тому, що факт зміни володільця майна, що використовується для виробництва теплової енергії, який відбувся, є достатньою підставою для правонаступництва за борговими зобов`язаннями попереднього балансоутримувача ТОВ «Кам`янська Теплогенеруюча Компанія». Адже, виходячи з положень ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», єдиною необхідною умовою для правонаступництва за борговими зобов`язаннями є отримання індивідуально визначеного майна та/або цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії у користування у будь-якій формі, в тому числі й у господарське відання. Такими чином, Третя особа передаючи Об`єкт концесії Позивачу Рішенням від 24.02.2023 р. № 835-30/VIII фактично надала згоду на правонаступництво Позивача за борговими зобов`язаннями Відповідача - 2, яке відбулось відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання». До складу Об`єкту концесії (єдиного майнового комплексу) входять і боргові зобов`язання, відповідно. Третя особа не могла передати Позивачу тільки майновий комплекс без боргових зобов`язань, які є його невід`ємною частиною. Сторони навіть вчинили додаткові дії з формалізації переведення відповідного боргу, а саме уклали оспорювані Договори, де, зокрема, у п. 3.5 передбачили порядок розрахунків на суму зобов`язання між Первісним боржником та Новим боржником, таким чином зберігши баланс інтересів Нового боржника.

Скаржник вважає, що питання визначення обсягу повноважень керівника Позивача та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами Позивача та його виконавчого органу, тому сам лише факт перевищення директором Позивача своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами. Отже, статут Позивача не містив обмежень щодо укладання спірних договорів та не передбачав погодження їх укладання в порядку, визначеному ст. 73-2 ГК України. Виходячи з положень добросовісності представництва юридичної особи, керівник КП КМР «Кам`янська Теплопостачальна Компанія», підписуючи оспорювані договори, повинен був діяти добросовісно, як це передбачено Статутом.

У оскаржуваному рішенні суд дійшов висновків, що спірні договори були підписані Позивачем вимушено, з метою виконання свого обов`язку із забезпечення початку та стабільного проведення опалювального сезону 2023/2024 в м. Кам`янці. Скаржник не погоджується з такими висновками та вважає їх помилковими. Так, опалювальний сезон сам по собі не може вважатись тяжкою обставиною, адже це подія, яка відбувається в Україні щорічно, а надання комунальних послуг є звичайною діяльністю Позивача. У матеріалах справи відсутнє відповідне рішення органів Антимонопольного комітету України про визнання Відповідача-1 таким, що займає монопольне становище на ринку природного газу. Позивач був вільним у виборі продавця природного газу на будь-яких умовах, що пропонуються на ринку природного газу.

Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять доказів існування реальної загрози зриву опалювального сезону. Можлива затримка в укладенні Договору постачання природного газу з Відповідачем-1 була викликана звичайним договірним процесом перед початком опалювального сезону в Україні, коли до Відповідача-1 звертаються більше 1000 споживачів газу - теплопостачальних підприємств.

Також, Скаржник додатково повідомив суд про те, що поведінка Позивача, Відповідача-2 та Третьої особи у правовідносинах з Відповідачем-1, змусила останнього звернутись з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до Бюро економічної безпеки України та до Національного антикорупційного бюро України. На думку Відповідача-1 службові особи Позивача, Відповідача-2 та Третьої особи за попередньою змовою розробили злочинний план, спрямований на незаконне заволодіння коштами в особливо великих розмірах, шляхом виведення їх у «тіньовий» обіг, з метою власного незаконного збагачення. Про умисну злочинну діяльність Позивача, Відповідача-2 та Третьої особи також вказує їх позиція у даному спорі, де кожна зі сторін наполягає на визнанні Договорів переведення боргу недійсними, наслідком чого стане повернення боргів до попереднього баланоутворювача - ТОВ «Кам`янська теплогенеруюча компанія» у якого відсутні будь-які активи для погашення заборгованості перед Відповідачем-1. Вищезазначене свідчить про те, що використання Позивачем права на звернення до суду з даним позовом спрямоване не для захисту своїх прав та інтересів, а для уникнення сплати заборгованості Відповідачу-1.

У відповіді на Відзив, Апелянт вказує на те, що фактично, Позивач підтверджує свідоме та умисне неотримання останнім погодження, що на його думку було вчинено з метою оспорювання вказаних договорів, що власне і відбулось. Отже, навіть якщо допустити наявність обмежень у директора Позивача при укладенні спірних договорів, виходячи з принципів визначених у ст. 92 ЦК України та враховуючи відсутність відомостей про обмеження в укладенні правочинів керівника Позивача у Статуті та у даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, Відповідач-1 не міг бути обізнаним про такі обмеження та, відповідно, не може нести негативні наслідки, пов`язані з недобросовісністю дій директора Позивача. Також, Позивач після укладення оспорюваних договорів звернуся до Відповідача-2 з листом вих. № 00-01/0556 від 16.10.2023 р. щодо передачі дебіторської заборгованості, а отже, такою дією додатково схвалив вказані договори.

Скаржник зазначає, що Третя особа передаючи Об`єкт концесії Позивачу рішенням від 24.02.2023 р. № 835-30/VIII фактично надала згоду на правонаступництво Позивача за борговими зобов`язаннями Відповідача - 2, яке відбулось відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання». При цьому, боргові зобов`язання, які передавались за спірними договорами виникли внаслідок порушення Відповідачем-2 свого зобов`язання з оплати Відповідачу-1 за поставлений природний газ, який використовувався для вироблення теплової енергії Об`єктом концесії. Тобто, вказані боргові зобов`язання прямо пов`язані з Об`єктом концесії.

На переконання Скаржника у даній справі Позивачем не доведено обставини дискримінації, а матеріали справи не містять доказів, що до інших контрагентів були застосовані інші умови. Навіть якщо допустити, що Відповідач-1 умовою для укладання договору постачання природного газу ставив укладання спірних договорів про переведення боргу ( з чим Відповідач-1 не погоджується ), Позивач міг відмовитись від такої умови та звернутись до будь-якого іншого постачальника для укладення договору постачання природного газу. Таке право йому гарантувалось Законом України «Про ринок природного газу» та Положенням № 812. Отже, Позивач вільно, без жодних примушувань, уклав спірні договори. Позивачем недоведено та матеріали справи не містять відповідного рішення органів Антимонопольного комітету України про визнання Відповідача-1 таким, що займає монопольне становище на ринку природного газу. Також, Позивачем недоведено наявність тяжких обставин та відповідно підстав для визнання спірних договорів недійсними на підставі ст. 233 ЦК України. Погіршення фінансового стану Позивача є звичайним підприємницьким ризиком, який згідно зі ст. 42 ГК України, є однією з ознак господарської діяльності, в той же час, в даній ситуації баланс інтересів Позивача захищають умови спірних Договорів про переведення боргу, де згідно п. 3.5. Первісний боржник та Новий боржник здійснюють розрахунки на суму зобов`язання, визначену в підпункті 2.1. Договору, в порядку та спосіб не заборонений законом. Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе суб`єкт господарювання, відповідно, нерентабельність та неприбутковість Позивача стосується діяльності самого Позивач, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Скаржник вважає, що суб`єктивні висновки Фахівця жодним чином не вказують на неможливість виконання зобов`язання за рахунок коштів засновника, за рахунок банківських кредитів або внесків третіх осіб. Висновок також не містить доказів звернення Позивача до банків, засновника, третіх осіб з питання щодо отримання коштів для погашення заборгованості та відмови у їх наданні.

У запереченнях на пояснення Третьої особи, Апелянт не погоджується з твердженням про те, що спірні договори були укладені зі сторони Позивача на вкрай невигідних умовах та не передбачають будь-якої компенсації переданих Позивачу боргів Відповідача -2. Так, спірні договори укладені у повній відповідності до вимог законодавства, а також, містять механізм компенсації Позивачу отриманих ним боргів. У разі невиконання Відповідачем-2 перед Позивачем свого зобов`язання з проведення розрахунків, останній має право звернутись до суду за захистом своїх прав. В той же час, невиконання чи неналежне виконання Договорів про переведення боргу зі сторони Відповідача-2, в тому числі в частині щодо здійснення розрахунків, не тягне за собою правових наслідків у вигляді недійсності правочинів. Зазначене також вказує на те, що Позивачем обрано невірний спосіб захисту, адже визнання спірних договорів недійсними не призводить до відновлення порушених прав Позивача щодо проведення розрахунків з Відповідачем -2, в тому числі й шляхом відступлення права вимоги. Належним способом захисту в даному випадку є примусове виконання обов`язку в натурі, тобто звернення Позивача з відповідним позовом до Відповідача -2 щодо виконання зобов`язань за договорами відступлення права вимоги від 12.10.2023 р. № 23-ПБ-6500 та від 12.10.2023 р. № 23-ПБ-6501.

Третя особа, передаючи Об`єкт концесії Позивачу рішенням від 24.02.2023 р. № 835-30/VIII фактично надала згоду на правонаступництво Позивача за борговими зобов`язаннями Відповідача -2, адже боргові зобов`язання є невід`ємною складовою Об`єкту концесії ( єдиного майнового комплексу ). Окрім того, Позивач, після укладення оспорюваних Договорів звернуся до Відповідача -2 з листом вих. № 00-01/0556 від 16.10.2023 р. щодо передачі дебіторської заборгованості, а отже, такою дією додатково схвалив спірні договори порядку, визначеному ч. 1 ст. 241 ЦК України.

Відтак, Апелянт вважає, що доводи, наведені Третьою особою у письмових поясненнях не відповідають положенням законодавства, не підтверджуються належними та допустимими доказами та не спростовують доводів апеляційної скарги.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Комунальне підприємство "Кам`янська теплопостачальна компанія" у запереченнях на відповідь Апелянта у даному провадженні, посилається на те, що за договорами про переведення боргу, комунальне підприємство безоплатно прийняло на себе зобов`язання суб`єкта господарювання приватного права на невигідних умовах, тим самим обтяжив власні активи значними додатковими зобов`язаннями, які мали значну питому вагу від загальної вартості сукупних активів та вартості власного капіталу ( чистих активів ). Вказане підтверджується фінансовою звітністю Позивача та висновком експерта, долученим до матеріалів справи.

Позивач наголошує, що договори про переведення боргу були укладені без будь-якої майнової або фінансової компенсації, тобто КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» безоплатно прийняла на себе зобов`язання іншого підприємства приватного права, тим самим обтяжив свої активи необґрунтованими та невигідними для фінансово- господарського стану підприємства зобов`язаннями, при цьому вартість боргу складала більше 50% всіх активів підприємства як на початок року, в якому укладено Договори, так і на дату укладення Договорів про переведення боргу. За умовами договорів про переведення боргу КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» були передані зобов`язання ( кредиторська заборгованість, яка виникла внаслідок не сплати ТОВ «Кам`янська теплопостачальна компанія» газопостачальній компанії за поставлений газ ), але не була передана дебіторська заборгованість ( право вимоги ). Підставою відмови в передачі КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» дебіторської заборгованості було посилання на положення п. 22 Закону України «Про теплопостачання», згідно якої не встановлено правонаступництва суб`єкта господарювання на право вимоги за дебіторською заборгованістю, що виникла у суб`єкта господарювання, який раніше використовував майно з вироблення теплової енергії. Так відповідно до передавального та розподільчого балансів форми № 1-м ТОВ «Кам`янська теплопостачальна компанія» ( додатки 10 та 11 до позовної заяви ) жодні боргові зобов`язання, в тому числі і дебіторська заборгованість, до територіальної громади м. Кам`янське не передавались. В той же час відмова КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» від укладення Договорів про переведення боргу ставила під загрозу початок опалювального сезону у м. Кам`янське, що могло привести до непоправних наслідків життєдіяльності міста. Підприємство є постачальником теплової енергії для 26 630 абонентів - фізичних осіб та 41 бюджетної установи, зокрема, закладів освіти та медичних установ - центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 та обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, які в умовах війни мають першочергове значення, оскільки надають екстрену медичну допомогу не тільки за викликами пацієнтів, а також працівників правоохоронних органів та аварійно-рятувальних підрозділів. Вказане свідчить про укладення оскаржуваних правочинів під впливом тяжкої обставини та на економічно невигідних для Позивача умовах, що було взято до уваги судом першої інстанції. КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» вимушене було укласти договір постачання природного газу на опалювальний сезон 2023 - 2024 р. р. аби уникнути зриву опалювального сезону, що призведе до резонансу та до обурення жителів громади та осіб, які стали вимушеними переселенцями у зв`язку із збройною агресією рф.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янська теплогенеруюча компанія", надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство зауважує, що Позивач є комунальним унітарним підприємством, створеним одним засновником ( ст. 63 ГК України ), що відображено в Статуті КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія». Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані положеннями Господарського кодексу України. Спірні договори про переведення боргу № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 укладено Позивачем 12.10.2023 р.. Згідно з фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2022 рік збиток за звітний період складає 38 168,9 тис. грн. Укладенням спірних договорів Позивач прийняв на себе безумовне зобов`язання сплатити на користь Відповідача-1 - 281 789 841,54 грн. замість Первісного боржника, що фактично тільки збільшує збитки Позивача. Третя особа під час судового розгляду підтвердила, що Кам`янська міська рада, згоди на укладення спірних договорів не давала, що відповідно до положень ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що у даній справі об`єкти концесії, в подальшому передані на баланс Позивача є індивідуально визначеним майном та не відповідають поняттю Цілісного майнового комплексу, яке дійсно є специфічним правовим явищем.

Товариство також вважає, що у спірних правовідносинах правонаступництва за законом не відбулось, а відбулось правонаступництво за договором при наявності волевиявлення Позивача через вчинення правочинів та визнання боргових зобов`язань. Здійснення правонаступництва на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» матиме наслідком покладення тягаря сплати боргів іншої особи - попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача, який не може нести відповідальності за неефективне користування об`єктами теплопостачання конкретним суб`єктом господарювання - попереднім користувачем комплексу, який відповідно до ст. 42 ГК України здійснює господарську діяльність самостійно, ініціативно, систематично та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період. Водночас, Позивач є самостійним суб`єктом господарювання і не є правонаступником Відповідача -2, тобто утвореним в результаті реорганізації останнього. З огляду на що, посилання Відповідача -1 на те, що Позивач є правонаступником Відповідача-2 відповідно до ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» є безпідставними.

Крім того, Товариство зазначає про те, що Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2022 р. № 812 ( далі також - Положення ) не містить вимоги про переведення боргових зобов`язань до моменту укладання договорів на постачання природного газу від підприємства, яке використовувало об`єкти, на яких здійснювалося виробництво теплової енергії до нового, якому такі об`єкти були передані. При цьому, виключно на Відповідача-1 покладено спеціальний обов`язок постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені Положенням, виробникам теплової енергії, а також укладати такі договори із захищеними споживачами, яким відповідно до положень Закону України «Про ринок природного газу» є Позивач. Таким чином, в умовах економічної конкуренції та вільного ринку природного газу, державою створено механізм, спрямований на захист прав та інтересів кінцевих споживачів ( зокрема населення ), їх базових потреб.

Враховуючи, що виключно на Відповідача-1 покладено спеціальний обов`язок постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені Положенням, виробникам теплової енергії і відсутній альтернативний суб`єкт, що виключає можливість вибору іншого постачальника щодо забезпечення постачання природного газу споживачам виробниками теплової енергії, отже наведене підтверджує саме монопольне становище ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у даних фактичних обставинах.

Товариство вважає, що спірні договори були укладені зі сторони Позивача на вкрай невигідних умовах, на початку опалювального сезону 2023-2024 років діяльність Позивача з теплопостачання та подальше безперебійне функціонування всіх соціально-значимих об`єктів м. Кам`янське Дніпропетровської області опинилось в прямій залежності від позиції Відповідача-1, який ухилився від вчасного укладання договорів на постачання природного газу із Позивачем. Спірні договори переведення боргу Позивачем були підписані з метою своєчасного початку опалювального сезону для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста та збереження функціонування його мережі опалення та без урахування розміру статутного капіталу визначеного п. 4.7.Статуту Позивача, без будь-якої компенсації майном чи грошима, без наявності на це фінансової спроможності. Позивач взяв на себе зобов`язання сплати боргу за іншу юридичну особу без будь- якої компенсації майном чи грошима. Це, зокрема, не відповідає цілям господарської та статутної діяльності КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія», мета діяльності якого, зокрема, отримання прибутку.

На переконання Товариства - надані Позивачем докази на підтвердження того, що своєчасність опалювального сезону 2023/2024 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Кам`янське Дніпропетровської області опинилося в залежності від монопольного становища Відповідача-1, який ухилявся від укладання договорів на постачання природного газу більш вагомі та висновок про те, що спірні договори переведення боргу були підписані Позивачем з метою захисту прав споживачів та своєчасного початку опалювального сезону поставку є більш вірогідними, ніж протилежний. При цьому, звернення Відповідача-1 до правоохоронних органів є його правом, в той же час наведені останнім обставини є суб`єктивним трактуванням подій, які не можуть бути прийняті до уваги під час розгляду даної господарської справи.

Від Кам`янська міська рада, надійшли письмові пояснення, в яких міська рада не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, міська рада вважає, що спірні договори були укладені зі сторони Позивача на вкрай невигідних умовах. На початку опалювального сезону 2023-2024 років діяльність Позивача з теплопостачання та подальше безперебійне функціонування всіх соціально-значимих об`єктів м. Кам`янське Дніпропетровської області опинилось в прямій залежності від позиції Відповідача -1, який ухилявся від вчасного укладання договорів на постачання природного газу із Позивачем. Спірні договори переведення боргу Позивачем були підписані з метою своєчасного початку опалювального сезону для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста та збереження функціонування його мережі опалення та без урахування розміру статутного капіталу визначеного п. 4.7. Статуту Позивача, без будь-якої компенсації майном чи грошима, без наявності на це фінансової спроможності. Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується існування правових підстав для визнання недійсними укладених між сторонами справи договорів переведення боргу від 12.10.2024 р. № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 як таких, що укладені під впливом тяжкої обставини.

Крім того, міська рада посилається на те, що у спірних правовідносинах правонаступництва за законом не відбулось, а відбулось правонаступництво за договором при наявності волевиявлення Позивача через вчинення правочинів та визнання боргових зобов`язань. Водночас, Позивач є самостійним суб`єктом господарювання і не є правонаступником Відповідача -2, тобто утвореним в результаті реорганізації останнього. З огляду на що, посилання Відповідача -1 на те, що Позивач є правонаступником Відповідача -2 відповідно до ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» є безпідставними.

Міська рада також вказує на те, що з метою захисту прав споживачів, а також своєчасного початку опалювального сезону 2023/2024 років у місті Кам`янське, задля уникнення знищення тепловиробничого обладнання, Позивачем і були підписані оспорювані договори про переведення боргу від 12.10.2023 р. № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 на загальну суму 281 789 841,54 грн, які вчинені Позивачем під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. При цьому, означені правочини були вчинені Позивачем саме для усунення тяжких обставин - запобігання зриву опалювального сезону 2023/2024 років у місті Кам`янське. Таким чином, Позивач усвідомлював свої дії, але все ж таки був вимушений укласти оспорювані договори про переведення боргу, оскільки своєчасність опалювального сезону 2023/2024 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Кам`янське опинилось в залежності від монопольного становища Відповідача -1, який ухилився від укладання з Позивачем договору на постачання природного газу, а також у залежність від приписів ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями Відповідача -2. При цьому, на Відповідача -1 покладено спеціальний обов`язок постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені Положенням, виробникам теплової енергії, а також укладати такі договори із захищеними споживачами, яким відповідно до положень Закону України «Про ринок природного газу» є Позивач.

Міська рада зазначає про те, що судом першої інстанції було встановлено та Третьою особою у повідомленні підтверджено, що Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, згоди на укладення спірних договорів не давала, що є прямим порушенням при укладанні оскаржуваних правочинів ( договорів ) норм діючого законодавства. Оскільки сума переведеного боргу за договорами № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. перевищує 25 відсотків вартості активів Позивача, то вчинення такого правочину потребувало отримання рішення власника та засновника підприємства про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, до сфери управління якого належить Позивач, а саме - Кам`янською міською радою Дніпропетровської області, однак такого рішення остання не давала. Враховуючи наведене, спірні договори № 23- ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. про переведення боргу в розмірі 281 789 841,54 грн. укладені без згоди власника Позивача - Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, тому вважається таким, що укладений директором КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» із перевищенням повноважень, що відповідно до положень ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставною для визнання його недійсним.

Третя особа додатково висловилася, щодо неналежної поведінки, про яку зазначає Апелянт у свій апеляційні скарзі, зазначаючи про те, що начебто «службові особи Позивача, Відповідача -2 та третьої особи, за попередньою змовою розробили злочинний план, спрямований на незаконне заволодіння коштами в особливо великих розмірах ...» вважає безпідставними, що не відповідають дійсності, ніяким доказами не підтверджені та надумані.

У додатких поясненнях у справі на заперечення Відповідача-1 ( ТОВ «Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг» ), Кам`янська міська рада зазначає, що Позивач створений міською радою, як комунальне підприємство для отримання прибутку, отже є комерційним, для задоволення потреб територіальної громади міста і повноваження керівника Позивача чітко визначені в статуті. Рішенням Кам`янської міської ради від 23.12.2022 р. № 767-27/VIII затверджено Статут КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» (нова редакція), відповідно до якого засновником підприємства є Кам`янська міська територіальна громада в особі Кам`янської міської ради ( власник ). Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. спірних договорів, сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладення даного договору дорівнює 133 406 388,24 грн. та 148 383 453,30 грн. ( відповідно ). Сторони погодилися, що вказана в пункті 2.1. Договору сума боргу може бути змінена на підставі відповідної угоди за взаємною згодою сторін. Пунктом 4.7. Статуту визначено, що Статутний капітал Підприємства сформовано за рахунок грошових внесків та становить 136 560 000,00 грн., тобто сума переведеного боргу за договорами № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. перевищує 25 відсотків вартості активів Позивача, що є порушенням прямих норм діючого законодавства України, без погодження з засновником Позивача. Отже, твердження Відповідача-1 у своїх запереченнях, про начебто відсутності обмежень повноважень керівника, про існування норм права щодо волевиявлення при укладанні, це лише особисті припущення і міркування, які відрізняються від норм діючого законодавства і є хибними.

Кам`янська міська рада наголошує, що в матеріалах справи достатньо доказів і судом ці докази були досліджені та сторонами по кожному надані пояснення, з яких вбачається, що спірні договори були укладені зі сторони Позивача на вкрай невигідних умовах, на початку опалювального сезону 2023-2024 років діяльність Позивача з теплопостачання та подальше безперебійне функціонування всіх соціально-значимих об`єктів м. Кам`янське Дніпропетровської області опинилось в прямій залежності від позиції Відповідача-1, який ухилився від вчасного укладання договорів на постачання природного газу із Позивачем. Спірні договори переведення боргу Позивачем були підписані з метою своєчасного початку опалювального сезону для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста та збереження функціонування його мережі опалення та без урахування розміру статутного капіталу визначеного п. 4.7. Статуту Позивача, без будь-якої компенсації майном чи грошима, без наявності на це фінансової спроможності і згоди власника. При цьому, означені правочини були вчинені Позивачем саме для усунення тяжких обставин - запобігання зриву опалювального сезону 2023/2024 років у місті Кам`янське. Таким чином, Позивач усвідомлював свої дії, але все ж таки був вимушений укласти оспорювані договори про переведення боргу, оскільки своєчасність опалювального сезону 2023/2024 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Кам`янське опинилось в залежності від монопольного становища Відповідача -1, який ухилився від укладання з Позивачем договору на постачання природного газу, а також у залежність від приписів ст.22 Закону України «Про теплопостачання» щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями Відповідача-2.

Додатково, міська рада ще раз зазначила, що докази які долучав Відповідач-1 і наводив їх в суді є не належні та не допустимими доказами, оскільки, існують суперечності із наданими документами та дійсністю їх існуванням та складанням, про що було заявлено при розгляді справи в суді першої інстанції та в судовому засіданні було досліджено.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2024 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Чус О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2024 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/544/24. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 р. у справі № 904/544/24 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи № 904/544/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2024 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 23.10.2024 р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2024 р. судове засідання у справі № 904/544/24, призначене на 23.10.2024 р., вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Відповідач -2 ( ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" ) не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача -2.

У судовому засіданні 23.10.2024 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

08.09.2020р. між Територіальною громадою міста Кам`янське Дніпропетровської області, в особі Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, а також Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" ( Концесієдавець ) та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" ( Концесіонер ) укладено Концесійний договір, відповідно до п. 2.1. якого Об`єктом концесії є лівобережна котельна по вул. Індустріальна, 2, котельня по вул. Колеусівська, 26, котельня по вул. Дальня, 22а, котельня по вул. Алтайська, 32а з теплотрасами, тепломережами та тепловими пунктами.

26.09.2021р. між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" ( Постачальник ) та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" ( Покупець ), укладено Договір постачання природного газу № 8204-ПСО (ТКЕ)-З.

04.10.2021р. між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" ( Постачальник ) та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" ( Покупець ), укладено Договір постачання природного газу № 5604-НГТ-З.

Згідно Акту звіряння розрахунків станом на 31.08.2023 р. між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія", заборгованість ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" по договору № 5604-НГТ-З від 04.10.2021 р. складає 133 406 388,24 грн., по договору № 8204-ПСО (ТКЕ)-З від 26.09.2022 р. складає 148 383 453,30 грн., загальна сума заборгованості 281 789 841,54 грн.

Рішенням Кам`янської міської ради від 24.02.2023 р. № 835-30/VIII погоджено дострокове припинення дії Концесійного договору, укладеного 08.09.2020 р. шляхом його розірвання; повернути об`єкт концесії лівобережна котельня по вул. Індустріальна, 2, котельня по вул. Колеусівська, 26, котельня по вул. Дальня, 22а, котельня по вул. Алтайська, 32а з теплотрасами, тепломережами та тепловими пунктами, який переданий у концесію ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" до Кам`янської міської територіальної громади; визначено балансоутримувачем Об`єкта концесії Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія", утворено комісію з приймання-передачі Об`єкта концесії, якій здійснити заходи щодо приймання-передачі Об`єкта концесії після проведення обстеження Об`єкта концесії.

ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" підготувало Розподільчий баланс ( від 28.03.2023 р. № 61 ) та Передавальний баланс ( від 28.03.2023 р. № 62 ).

Згідно Додаткової угоди № 1 від 06.04.2023 р. до Концесійного договору від 08.09.2020 р. вважати розірваним за згодою сторін Концесійний договір від 08.09.2020 р. року; на виконання п. 8.5. та п. 8.6. "Порядок передачі та повернення об`єкта концесії" Концесійного договору від 08.09.2020 р. Концесіонеру, з урахуванням діючих нормативно-правових актів, необхідно повернути Концесієдавцю Об`єкт концесії в належному технічному стані; повернення Об`єкта концесії здійснити у 30-денний строк після закінчення (припинення) дії Концесійного договору і оформити актом приймання-передачі майна, майнових і немайнових прав та обов`язків.

Відповідно до акту приймання-передачі Об`єкта концесії прийнято Об`єкт концесії - лівобережна котельня по вул. Індустріальна, 2, котельня по вул. Колеусівська, 26, котельня по вул. Дальня, 22а, котельня по вул. Алтайська, 32а з теплотрасами, тепломережами та тепловими пунктами у комунальну власність Кам`янської міської територіальної громади та передати на баланс КП КМР "Кам`янська теплогенеруюча компанія".

Рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 26.10.2023 р. № 509 "Про початок опалювального сезону 2023-2024 років" встановлено: комунальним підприємствам Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" та "Центральні мережі", Акціонерному товариству "Дніпровська теплоелектроцентраль", Приватному підприємству "Компанія Мастерок" - розпочати опалювальний сезон 2023-2024 років з 01.11.2023 р. або коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче; подачу теплоносія на заклади освіти, охорони здоров`я та об`єкти соціальної сфери здійснювати за письмовими заявками відповідних закладів до теплопостачальних підприємств.

З метою надання послуг з постачання теплової енергії усім категоріям споживачів у місті Кам`янське, для забезпечення опалювального сезону у 2023-2024 роках, виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, з використанням природного газу в якості сировини, 28.08.2023 р. Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулося до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засобами електронного поштового зв`язку на електронну пошту з листом вих. № 00-01/0445 "Про укладення договору", в якому з метою забезпечення централізованого опалення міста в опалювальний період 2023-2024 року, просив розглянути питання укладення договору на постачання природного газу.

У відповідь був отриманий електронний лист з повідомленням, проектом Договору постачання на період з 01.09.2023 р. по 15.04.2024 р., переліком необхідних документів та виконання кроків для прискореного укладання договору постачання, обсяги постачання.

31.08.2023 р. Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулося до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засобами електронного поштового зв`язку на електронну пошту з листом вих. № 00-01/0450 "Про укладення договору постачання природного газу", в якому було вказано, що Позивача визначено виконавцем послуг з централізованого опалення житлових будинків міста, згідно рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 165 від 19.06.2018 р. та проханням укласти договір постачання природного газу на опалювальний сезон 2023/2024 р.р.

13.09.2023 р. Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулося до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача -1 з листом від 07.09.2023 р. вих. № 00-01/0470 "Про надання документів", в якому Позивач звертається з проханням укласти договір постачання природного газу на опалювальний сезон 2023/2024 р.р., надає помісячний фіксований обсяг природного газу на відповідний період та додає документи, необхідні для укладення договору.

22.09.2023 р. Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулося до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засобами електронного поштового зв`язку на електронні пошти , , , , з листом від 22.09.2023 р. вих. № 00-01/0490 "Про укладення договору постачання природного газу", в якому Позивач просив розглянути наданий пакет Документів, підписати проект договору на постачання природного газу на опалювальний сезон 2023/2024 р.р. та повідомити письмово про результати розгляду листа.

25.09.2023 р. Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулося до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засобами електронного поштового зв`язку на електронні пошти , , , , та засобами поштового зв`язку на адресу Відповідача -1 з листом від 25.09.2023 р. вих. № 00-01/0495 "Про надання інформації" відповідно до якого Позивач для недопущення зриву опалювального сезону 2023-2024 р.р. у воєнний час, забезпечення дотримання загальносуспільних інтересів, підтримання належного рівня безпеки та своєчасності надання послуг з постачання теплової енергії мешканцям міста Кам`янське, просив підписати направлений проект договору та повернути один примірник підписаного договору на адресу підприємства.

29.09.2023 р. Третя особа - Кам`янська міська рада звернулась до Відповідача -1 засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з листом від 29.09.2023 р. вих. № 2вих-17/265 "Про укладення договору постачання природного газу", відповідно до якого з метою недопущення зриву своєчасного початку опалювального періоду 2023-2024 р.р. просила сприяти у вирішенні питання щодо укладення договору постачання природного газу з КП КМР "Кам`янська теплогенеруюча компанія".

02.10.2023 р. Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" звернулося до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засобами електронного поштового зв`язку на електронні пошти , , , , та засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з листом вих. № 00-01/0510 "Про повторне надання документів" відповідно до якого позивач повторно надав заповнений і підписаний проект договору на постачання природного газу та пакет документів за переліком ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", додатково надані документи про передачу майна на баланс КП КМР "Кам`янська теплогенеруюча компанія", просив підписати проект договору на постачання природного газу на опалювальний сезон 2023/2024 р.р.

ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у листі № 125/3/2-8693 від 05.10.2023 р. "Щодо договору переведення боргу" зазначив наступне: "Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" ( далі - Товариство ) розглянуло лист Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" (далі - КП КМП "Кам`янська ТПК") від 25.09.2023 р. № 00-01/0495 щодо укладення договору постачання природного газу на опалювальний сезон 2023-2024 рр. та повідомляє. Згідно з наданою довідкою Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради КП КМП "Кам`янська ТПК" передано у господарське відання котельні за адресами: вул. Дальна, 22-А, вул. Євгена Мельнікова, 32-А, вул.Колеусівська, 26, вул. Індустріальна, 2 які у вересні 2020 було передано Кам`янською міською радою в управління ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" згідно з договором концесії від 08.09.2020 р.. Між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" укладено договори постачання природного газу від 04.10.2021 р. № 5604-НГТ-3 та від 26.09.2022 р. № 8204-ПСО(ТКЕ)-3 для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води різним категоріям споживачів. ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" "Кам`янська теплогенеруюча компанія" має заборгованість перед Товариством за спожитий природний газ за вищезазначеними договорами постачання, яка станом на 04.10.2023 р. складає 281 789 841,54 грн. Відповідно до частини третьої ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" ( далі - Закон ), у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування ( оренду, концесію, управління тощо ) цілісний майновий комплекс ( індивідуально визначене майно ) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно ( володів або користувався ним ). Таким чином, на виконання зазначеної норми Закону необхідно укласти між Товариством як кредитором, КП КМП "Кам`янська ТПК" як новим Боржником, та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" як Первісним боржником, договори про переведення боргу за договорами постачання природного газу від 04.10.2021 р. № 5604-НГТ-3 та від 26.09.2022 р. № 8204-ПСО(ТКЕ)-3. Перелік документів та проект договору про переведення боргу направлено на електронні адреси , .".

12.10.2023 р. між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" ( Кредитор ) та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" ( Первісний боржник ) та Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" ( Новий боржник ), в особі директора Буніча Олександра Федоровича, що діє на підставі статуту, уклали, на підставі статей 520 - 523 ЦК України, договори № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 про переведення боргу ( далі - спірні договори ), за умовами п. 1.1. статті 1 "Предмет договору" яких, за цим договором за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника заборгованість, яка виникла у Первісного боржника перед Кредитором за Договором постачання природного газу від 04.10.2021р. № 5604-НГТ-З та від 26.09.2022 р. № 8204-ПСО (ТКЕ)-З відповідно ( далі - "Зобов`язання "), укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні. '

Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. спірних договорів, сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладення даного договору дорівнює 133 406 388,24 гривень та 148 383 453,30 гривень ( відповідно ). Сторони погодилися, що вказана в пункті 2.1. Договору сума боргу може бути змінена на підставі відповідної угоди за взаємною згодою сторін.

Згідно п.п. 3.2, 3.3. спірних договорів Новий боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього договору, в порядку та на умовах, визначених договором постачання природного газу від 04.10.2021 р. № 5604-НГТ-З та від 26.09.2022 р. № 8204-ПСО (ТКЕ)-З ( відповідно ); Первісний боржник зобов`язується протягом двох робочих днів з моменту набрання чинності цим договором передати Новому боржнику всі документи, що стосуються предмету цього договору.

У п. 6.1. спірних договорів встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

16.10.2023 р. між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" був укладений Договір на постачання природного газу № 6503-ТКЕ(23)-4/00-01/0314.

Листом за вих. № 00-01/0556 від 16.10.2023 р. Позивач повідомив Відповідача -2 про те, що він прийняв його кредиторську заборгованість в сумі 281 789 841,54 грн. та просив в найкоротший термін підготувати документи по передачі дебіторської заборгованості.

Відповідач -2 листом вих. № 2/01 від 18.10.2023 р. відмовився передавати КП КМР "Кам`янська теплопостачальна компанія" дебіторську заборгованість, оскільки положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" не встановлюють правонаступництва суб`єкта господарювання на право вимоги за дебіторською заборгованістю, що виникла у суб`єкта господарювання, який раніше використовував майно для виробництва теплової енергії.

Кам`янська міська рада погоджуючись з позицією Позивача, стверджує, що не давала згоди на укладення спірних договорів.

Відповідно до п. 4.1. Статуту КП КМР "Кам`янська теплопостачальна компанія" - підприємство для здійснення господарської діяльності, наділяється майном, яке є комунальною власністю і належить Кам`янській міській територіальній громаді. Комунальне майно закріплюється за підприємством на праві господарського відання ( статутний капітал ).

Пунктом 4.7. Статуту визначено, що Статутний капітал Підприємства сформовано за рахунок грошових внесків та становить 136 560 000,00 грн..

Позивач наголошує, що сума переведеного боргу за договорами № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. між сторонами справи перевищує 25 відсотків вартості активів КП КМР "Кам`янська теплопостачальна компанія", то вчинення такого правочину потребувало отримання рішення власника та засновника підприємства про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, до сфери управління якого належить Позивач, а саме - Кам`янською міською радою, однак такого рішення остання не давала. Враховуючи наведене, спірні договори № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. про переведення боргу в розмірі 281 789 841,54 грн. укладені без згоди власника Позивача, а тому вважаються таким, що укладені директором КП КМР "Кам`янська теплопостачальна компанія" із перевищенням повноважень, що відповідно до положень ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК" України є підставною для визнання їх недійсними.

Вказані обставини стали підставою для звернення Позивача до суду з позовом.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Рішення суду мотивоване тим, що долученими до позову доказами доведено наявність правових підстав для визнання недійсними укладених між сторонами справи договорів про переведення боргу № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. як таких, що укладено без дотримання вимог чинного законодавства, із перевищенням повноважень та під впливом тяжкої обставини, кожна із яких є окремою і достатньою для визнання цього договору недійсним. Також, суд наголосив, що після визнання спірних договорів недійсними, майнові права Відповідача -1 не зазнають жодних втрат, оскільки має можливість отримати ( стягнути ) суму боргу від Відповідача -2, який не заперечує проти боргу та надає докази звернення до Відповідача -1 про розстрочення суми боргу.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Позивача, Відповідача-1 та Третьої особи, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" , про визнання недійсними Договорів про переведення боргу № 23-ПБ-6500 від 12.10.2023 р. та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р., на підставі ст. 233 ЦК України як такого, що укладений Позивачем під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для Позивача умовах, а також без належного погодження.

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У ст. 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення ( чи оспорювання ) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження Позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій ст. 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам ( див., зокрема, постанови від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 р. у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 р. у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 р. у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 р. у справі № 469/1044/17).

Положення частини другої ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Визнання правочину недійсним являє собою спосіб захисту, наслідком застосування якого є припинення регулятивної сили правочину як юридичного факту, тобто визнання його таким, що не породжує юридичних наслідків. Відповідно разом з цим анулюються цивільні права та обов`язки, що виникли у сторін при вчиненні правочину, або цивільні права та обов`язків припиняються на майбутнє (якщо за недійсним правочином права й обов`язки передбачалися лише на майбутнє) для недопущення розвитку на підставі правочину відповідних йому правовідносин, пов`язаних з його виконанням, а також встановлення заборони на виконання правочину.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 р. у справі № 905/77/21 зазначив, що законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Для такого визнання з огляду на приписи ст. 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору ( такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 905/1227/17 і від 13.07.2022 р. у справі № 363/1834/17).

Частинами першою та другою ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 р. у справі № 904/1907/15).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 р. у справі № 905/77/21 сформулював правовий висновок про те, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача, і зазначив таке: окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав Позивача.

Заявлені у цій справі позовні вимоги про визнання правочинів недійсними не поєднані з позовними вимогами про застосування наслідків недійсності правочинів. Разом з тим, враховуючи те, що спірні правочини не виконані ( докази відсутні ), суд апеляційної інстанції вважає, що вимога Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" про визнання недійсними Договорів про переведення боргу № 23-ПБ-6500 від 12.10.2023 р. та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. - є ефективним способом захисту.

Як зазначалося раніше, позовні вимоги про визнання недійсними договорів про переведення боргу заявлені Позивачем, зокрема, на підставі спеціальної норми, а саме ст. 233 ЦК України.

Згідно з частиною 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 р. у справі № 918/598/18 зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності Позивачем факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст. 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

За змістом ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

У постанові Верховного Суду від 16.07.2019 р. у справі № 910/5906/18 зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином ( його укладання саме з метою усунення обставин ) (постанова Верховного Суду від 12.08.2021 р. у справі № 910/13092/20).

З матеріалів справи вбачається, що предметом діяльності Позивача відповідно до п. 2.2 його Статуту є, зокрема, виробництво, транспортування, реалізація та розподіл теплової енергії на опалення, вентиляцію, гаряче водопостачання та паропостачання об`єктів житлово-комунального, соціально-культурного та іншого призначення.

Рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 26.10.2023 р. № 509 "Про початок опалювального сезону 2023-2024 років" встановлено: комунальним підприємствам Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" та "Центральні мережі", Акціонерному товариству "Дніпровська теплоелектроцентраль", Приватному підприємству "Компанія Мастерок" - розпочати опалювальний сезон 2023-2024 років з 01.11.2023 р. або коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче; подачу теплоносія на заклади освіти, охорони здоров`я та об`єкти соціальної сфери здійснювати за письмовими заявками відповідних закладів до теплопостачальних підприємств.

Як слушно зазначив суд першої інстанції - на Позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами ( теплопостачання та гарячого водопостачання ) споживачів. Водночас, такий обов`язок може бути виконаний Позивачем за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії. Законом України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору.

Листування між Позивачем і Відповідачем-1 з приводу укладення договору на постачання природного газу для забезпечення опалювального сезону у 2023-2024 роках, виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, з використанням природного газу в якості сировини було розпочато в серпні 2023 року та продовжувалось до жовтня цього ж року.

Листом від 05.10.2023 р. вих. № 125/3/2-8693, Відповідач -1 з посиланням на положення ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» вказав на необхідність укласти між Відповідачем -1, Позивачем та Відповідачем -2 договори про переведення боргу за договорами постачання природного газу від 04.10.2021 р. № 5604-НГТ-З та від 26.09.2022 р. № 8204-ПСО(ТКУЕ-З.

Застосувавши «Великий тлумачний словник (ВТС) сучасної української мови», відповідно до якого - значення слова «необхідний, необхідність» розтлумачено як те, що обов`язково потрібне для забезпечення нормальних умов життя, праці і т. ін., суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що своєчасність опалювального сезону 2023/2024 та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Кам`янське Дніпропетровської області опинилось в залежності від вимоги Відповідача укласти спірні договори.

Крім того, Позивач взяв на себе зобов`язання сплати борг за іншу юридичну особу без будь-якої компенсації майном чи грошима. Це, зокрема, не відповідає цілям господарської та статутної діяльності КП КМР «КАМ`ЯНСЬКА ТЕПЛОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», мета діяльності якого, зокрема, отримання прибутку. При укладенні спірного договору щодо Позивача безсумнівно не було дотримано принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Зі змісту оспорюваних договорів про переведення боргу вбачається, що вони не передбачають будь-якої компенсації переданих позивачу боргів з боку Відповідача -2. Більше того, Позивач позбавлений можливості стягнути дебіторську заборгованість за Договорами № 5604-НГТ-3 від 04.10.2021 р., № 8204-ПСО(ТКЕ)-3 від 26.09.2022 р. постачання природного газу для виробництва теплової енергії, укладеними між відповідачами, оскільки він не є стороною означених правочинів, і права вимоги на стягнення дебіторської заборгованості йому передані не були.

При цьому, на викладену Позивачем у листі вих. № 00-01/0556 від 16.10.2023 р. пропозицію передати дебіторську заборгованість, Відповідач -2 листом вих. № 2/01 від 18.10.2023 р. відмовився передавати йому дебіторську заборгованість, оскільки положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» не встановлюють правонаступництва суб`єкта господарювання на право вимоги за дебіторською заборгованістю, що виникла у суб`єкта господарювання, який раніше використовував майно для виробництва теплової енергії.

Згідно з фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2022 рік збиток за звітний період складає 38 168,9 тис. грн. Укладенням спірних договорів позивач прийняв на себе безумовне зобов`язання сплатити на користь відповідача-1 борг відповідачв-2 в сумі 281 789 841,54 грн. збільшує збитки Позивача.

Таким чином, Позивач усвідомлював свої дії, але все ж таки був вимушений укласти оспорювані договори про переведення боргу, оскільки своєчасність опалювального сезону 2023/2024 років та подальше стале функціонування соціально-значимих об`єктів міста Кам`янське опинилось в залежності від монопольного становища Відповідача -1, який ухилився від укладання з Позивачем договору на постачання природного газу,

Вищевикладеним доводиться наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням оспорюваних правочинів, які вчинялися виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин - запобігання зриву опалювального сезону 2023/2024 років у місті Кам`янське.

Що стосується доводів Скаржника, що Позивач є правонаступником Відповідача-2 з посиланням на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Зазначена норма передбачає особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання в користування ( оренду, концесію, управління тощо ) цілісного майнового комплексу ( індивідуально визначеного майна ) з вироблення теплової енергії.

Тобто, частина 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" встановлює випадок правонаступництва за борговими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, новим суб`єктом господарювання, який одержав таке майно в користування.

В той же час, у цій справі спір стосується поширення дії частини 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" на перехід боргу від ТОВ "Кам`янська теплогенеруюча компанія" ( підприємство приватної форми власності, власником якого відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є фізична особа ) до Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Кам`янська теплопостачальна компанія" ( суб`єкта господарювання, майно якого є комунальною власністю, а засновником Кам`янська міська рада ).

Тобто, мають місце обставини, за яких кінцевими власниками юридичних осіб - попереднього та наступного користувачів цілісного майнового комплексу є різні особи.

У випадку передачі комплексу з вироблення теплової енергії від одного користувача до іншого (за умови, що кінцевим власником користувачів є різні особи) відбувається перехід зобов`язань до нового суб`єкта, а тому і зміна особи кінцевого учасника (власника).

За таких обставин здійснення правонаступництва на підставі частини 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" буде мати своїм наслідком покладення тягаря сплати боргів іншої особи - попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача, який не може нести відповідальність за неефективне використання об`єктів теплопостачання конкретним суб`єктом господарювання - попереднім користувачем комплексом, який відповідно до ст. 42 ГПК України здійснює господарську діяльність самостійно, ініціативно, систематично та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення правонаступництва на підставі частини 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" з попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового, кінцевими власниками яких є різні особи, на нового користувача та особу, яка здійснює управління таким суб`єктом, буде покладений надмірний тягар відповідальності за борги іншої особи, що є неправильним.

Застосування цієї норми до цих правовідносин свідчитиме про наявність ознак дискримінаційного підходу в частині визначення юридичної поведінки сторін господарських правовідносин з порушенням принципу рівності та пропорційності, а отже суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права (аналогічна висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.09.2019 р. у справі № 910/5082/18, від 20.03.2019 р. у справі № 910/7715/18, від 28.03.2019 р. у справі № 910/5095/18, від 08.05.2019 р. у справі № 910/5080/18).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що положення частини 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" в частині їх поширення на суб`єктів господарювання, яким надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, кінцевий власник яких є відмінним від кінцевого власника суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним), не підлягають застосуванню до цих правовідносин при вирішенні питання правонаступництва Позивача. ( аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 р. у cправі № 910/8503/19 ).

Оскільки частиною третьою ст. 22 Закону України "Про теплопостачання", як спеціальною нормою, передбачено спеціальні умови переходу окремих зобов`язань від однієї юридичної особи до іншої та не визначено іншого способу (форми правочину щодо переходу до правонаступника обов`язків за договором постачання чи транспортування), ніж у статтях 520, 521, 513 ЦК України, на таке правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи поширюються загальні правила щодо переходу зобов`язань на підставі укладеного між боржником та новим боржником правочину (договору), погодженого кредитором ( п. 23 постанови Верховного Суду від 03.04.2023 р. у справі № 912/3485/19 (912/2642/19)).

Щодо питання застосування положень ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" колегія суддів суду апеляційного суду також звертається до висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі № 15/368, відповідно до яких вказано, що зазначеною нормою не передбачено іншого способу переходу прав та обов`язків у матеріальному правонаступництві, ніж шляхом укладення відповідного правочину з переведення боргу за погодженням з кредитором відповідно до приписів статей 513, 520, 521 ЦК України, які є загальними при регулюванні сингулярного правонаступництва окремих прав та обов`язків між юридичними особами.

Приймаючи да уваги наведене, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що спірні договори переведення боргу були підписані Позивачем вимушено, з метою виконання свого обов`язку із забезпечення початку та стабільного проведення опалювального сезону 2023/2024 в м. Кам`янське для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста та збереження функціонування його мережі опалення та що за інших умов такі договори не були би укладені, та мають безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між укладенням спірних договорів та договору постачання газу на період 2023-2024 років із КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» прослідковується.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорювані договори про переведення боргу є такими, що укладені Позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, що зумовлює їх недійсність відповідно до ст. 233 ЦК України.

Крім того, мало місце порушення порядку, встановленого ч. 3 ст. 73-2, ч.ч. 1, 10 ст. 78 ГК України щодо погодження спірних угод власником Позивача - Кам`янською міською радою Дніпропетровської області.

Так, Позивач є комунальним унітарним підприємством, створеним одним засновником ( ст. 63 ГК України ), що відображено в Статуті КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія».

Відповідно до п. 4.1. Статуту позивача КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» підприємство для здійснення господарської діяльності, наділяється майном, яке є комунальною власністю і належить Кам`янськш міській територіальній громаді. Комунальне майно закріплюється за підприємством на праві господарського відання (статутний капітал).

Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані положеннями Господарського кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої ст. 78 ГК України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Враховуючи положення абзацу першого частини десятої ст. 78 ГК України щодо особливостей господарської діяльності комунальних унітарних підприємств, зокрема, відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, нормами ГК України визначено регулювання діяльності комунальних комерційних підприємств аналогічно до діяльності державних комерційних підприємств, без наділення вказаних суб`єктів повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами.

Частинами 1, 10 ст. 78 ГК України передбачено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом. .

Згідно з ч. 9 ст. 73 ГК України, державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Отже до діяльності комунальних унітарних підприємств мають застосовуватись вимоги ст. 73 ГК України.

Відповідно до ч.3 ст.73-2 ГК України, яка регулює значні господарські зобов`язання державного унітарного підприємства, передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Пунктом 4.7. Статуту визначено, що Статутний капітал Підприємства сформовано за рахунок грошових внесків та становить 136 560 000,00 грн.

Сума переведеного боргу за договорами № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. між сторонами справи перевищує 25 відсотків вартості активів Позивача, то вчинення такого правочину потребувало отримання рішення власника та засновника підприємства про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, до сфери управління якого належить Позивач, а саме - Кам`янською міською радою, однак такого рішення остання не приймала ( доказів не надано ).

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що договори № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. про переведення боргу в розмірі 281 789 841,54 грн. були укладені без згоди власника Позивача - Кам`янською міською радою, а тому укладені директором КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія» із перевищенням повноважень, що відповідно до положень ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України також є підставною для визнання їх недійсними.

При цьому, господарський суд обгрунтовано відхилив посилання Скаржника на лист Департаменту житлово-комунального господарства Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 12.10.2023 р. № 308/23, пославшись на те, що єдиним засновником КП КМП "Кам`янська ТПК" є Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, тоді як Департамент житлово-комунального господарства Кам`янської міської ради Дніпропетровської області є окремою юридичною особою, якій Позивач не підпорядковується.

Щодо посилання Скаржника в апеляційній скарзі на його звернення до правоохоронних органів, то як слушно зауважив Відповідач -1 у відзиві - таке звернення є його правом, в той же час наведені останнім обставини є суб`єктивним трактуванням подій, які не можуть бути прийняті судом в якості доказів під час розгляду даної господарської справи.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що Позивачем доведено наявність правових підстав для визнання недійсними укладених між сторонами справи договорів про переведення боргу № 23-ПБ-6500 та № 23-ПБ-6501 від 12.10.2023 р. як таких, що укладено без дотримання вимог чинного законодавства, із перевищенням повноважень та під впливом тяжкої обставини, кожна із яких є окремою і достатньою для визнання цього договору недійсним.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані рішення підлягають залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2024 р. у справі № 904/544/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.10.2024 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін