ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024м. ДніпроСправа № 904/3055/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розвадів будматеріали", Львівська область, Стрийський район, с. Розвадів

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки №2023/04/013 від 19.04.2023 у загальному розмірі 126 983,87 грн.

ПРОЦЕДУРА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Розвадів будматеріали" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки №2023/04/013 від 19.04.2023 у загальному розмірі 126 983,87 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 102 370,74 грн., 3% річних у розмірі 2 528,51грн., інфляційні втрати в розмірі 4 698,42 грн., пеня у розмірі 17 386,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

29.07.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

06.08.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Проте, вихід за межі встановленого ст. 195 ГПК України строку був обумовлений виключними загальновідомими обставинами, пов`язаними із триваючою військовою агресією Російської федерації на територію України.

Зокрема, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. На даний час Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення викладені у заявах по суті справи відповідно до ч.8 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд,

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки № 2023/04/013 від 19.04.2023 в частині несвоєчасної поставки товару в результаті чого виникла заборгованість останнього перед позивачем у розмірі 102 370,74 грн.

Позиція відповідача

Відповідач заперечує проти позовних вимог та не визнає їх в повному обсязі мотивуючи тим, що з боку відповідача відсутнє порушення строку поставки товару, яке є підставою для застосування права вимагати повернення суму попередньої оплати, передбачене ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України , на яку посилається позивач у позовній заяві.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

19.04.2023 між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (Постачальник/Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РОЗВАДІВ БУДМАТЕРІАЛИ" (Покупець/Позивач) укладено Договір поставки № 2023/04/013, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві продукцію коксохімічного виробництва (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити Товар на передбачених цим Договором умовах (далі - Договір).

Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість Товару та інші умови узгоджуються Сторонами в Специфікаціях (Додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2. Договору).

Поставка Товару за цим Договором може здійснюватися партіями залізничним транспортом, вагонними нормами або на умовах самовивозу автомобільним транспортом Покупця (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору базисні умови поставки: ЕХШ склад ПрАТ "ДМЗ", Україна, м. Дніпро (відповідно до Правил "Інкотермс-2010", якщо інше на зазначено у Специфікації (Додатку)). Для конкретної партії Товару Сторони можуть погоджувати інші умови поставки, про що зазначається в Специфікаціях (Додатках) до цього Договору. У цьому випадку умови поставки поширюються тільки на партії Товару, передбачені цими Специфікаціями (Додатками).

Відвантаження Товару на умовах поставки ЕХШ склад ПрАТ "ДМЗ", на транспортний засіб, наданий Покупцем, проводиться Постачальником протягом 7 (семи) банківських днів від дати зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника за погоджену Сторонами до постачання партію Товару, якщо інший термін поставки не узгоджений Сторонами в Специфікаціях (Додатках).

Покупець зобов`язаний, не пізніше, ніж за добу до приходу транспортного засобу на склад Постачальника, надавати Постачальнику інформацію по датах постановки транспортних засобів під навантаження Товару, (п. 2.4 Договору).

Пунктом 2.9. Договору передбачено, що при поставках допускається відхилення від погодженої в Специфікаціях (Додатках) кількості Товару в межах +/- 10%, з подальшими фінансовими перерахунками між: Постачальником і Покупцем. Таке відхилення не є порушенням узгодженої кількості Товару.

Форма оплати - 100% попередня оплата, погодженої до відвантаження партії Товару, яка перераховується Покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку Постачальника на оплату Товару. Моментом виставлення рахунку Постачальника на оплату є дата його складання, вказана в ньому (п. 4.1. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору підставою для попередньої оплати узгодженої до відвантаження партії Товару є виставлений Постачальником рахунок, спрямований на е-таіі Покупця, при цьому, з моменту його направлення Постачальником такий рахунок вважається врученим Постачальником Покупцеві, отриманим Покупцем належним чином і підлягає оплаті Покупцем у відповідності до умов Договору.

Відповідно до п. 12.6. Договору останній діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по Договору.

Так, в під час дії Договору між позивачем та Відповідачем були укладені наступні Додаткові угоди (копії яких долучені Позивачем до позовної заяви):

Додаткова угода № 1 (Специфікація №1) від 19.04.2023 на поставку Товару в кількості +/- 250 сухих тон за ціною 18 1869,40 грн. на загальну суму 5 660 820,00 грн з ПДВ. Строк поставки: квітень 2023 - до 15 травня 2023 на умовах 100% попередньої оплати.

Додаткова угода № 2 (Специфікація №2) від 22.05.2023 на поставку Товару в кількості +/- 80 сухих тон за ціною 19 198,52 грн. на загальну суму 1 843 057,92 грн з ПДВ. Строк поставки: 25-27 травня 2023 на умовах 100% попередньої оплати.

Додаткова угода № 3 (Специфікація №3) від 22.05.2023 на поставку Товару в кількості +/- 240 сухих тон за ціною 17 552,93 грн. на загальну суму 5 055 243,84 грн з ПДВ. Строк поставки: 27-31 травня 2023 на умовах 100% попередньої оплати.

Додаткова угода № 4 (Специфікація №4) від 08.06.2023 на поставку Товару в кількості +/- 500 сухих тон за ціною 16 894,69 грн. на загальну суму 10 136 814,00 грн з ПДВ. Строк поставки: червень 2023 на умовах 100% попередньої оплати.

Додаткова угода № 5 (Специфікація №5) від 30.06.2023 на поставку Товару в кількості +/- 200 сухих тон за ціною 14 627,44 грн. на загальну суму 3 510 585,60 грн з ПДВ. Строк поставки: з 05 по 20 липня 2023 на умовах 100% попередньої оплати.

Додаткова угода № 6 (Специфікація №6) від 28.07.2023 на поставку Товару в кількості +/- 250 сухих тон за ціною 14 627.44 грн. на загальну суму 4 388 232.00 грн з ПДВ. Строк поставки: з 06 по 31 серпня 2023 на умовах 100% попередньої оплати.

Додаткова угода № 7 (Специфікація №7) від 28.07.2023 на поставку Товару в кількості +/- 250 сухих тон за ціною 16 017,05 грн. на загальну суму 4 805 115,00 грн з ПДВ. Строк поставки: з 06 по 31 серпня 2023 на умовах 100% попередньої оплати.

Відповідно до Додаткових угод №№ 1-5 Позивачем було замовлено +/- 1270 сухих тон Товару.

Згідно отриманих Покупцем рахунків на оплату Товару (наявні в матеріалах справи), на виконання умов укладеного Договору та Специфікацій (Додатків) до нього, у період з 25.04.2023 року по 18.08.2023 року ТОВ "РОЗВАДІВ БУДМАТЕРІАЛИ" здійснило попередню оплату ПрАТ "ДМЗ" за Товар на загальну суму 26 140 204, 56 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій доданими до матеріалів справи.

Тобто Позивач, з дотриманням умов Договору, перерахував необхідну суму коштів за погоджені до відвантаження партії Товару на підставі виставлених рахунків на оплату.

Однак, в порушення умов укладеного Договору, відповідачем поставлено Товару тільки у на суму 26 037 833,82 грн., що підтверджується актами приймання-передачі Товару, актом звірки взаємних розрахунків, доданими до позовної заяви.

Позивач вважає, що з огляду на положення п. 12.6 Договору, Договір поставки № 2023/04/013 від 19.04.2023 припинив свою дію з 01.01.2024.

Останнім днем строку здійснення відповідачем поставки замовленого Товару позивачу є 31.12.2023.

Позивач зазначив, що звертався до відповідача із претензією вих. № 433/Рз-24 від 26.04.2024, в якій просив повернути суму передоплати у розмірі 102 370, 74 грн, оскільки Договір поставки № 2023/04/013 припинив свою дію з 01.01.2024. Претензія була доставлена та вручена відповідачу (докази наявні в матеріалах справи), але залишена без задоволення. Таким чином, оскільки ТОВ "РОЗВАДІВ БУДМАТЕРІАЛИ" здійснено передоплату у більшому розмірі, ніж поставлено відповідачем Товару, що підтверджено належними доказами, строк виконання зобов`язань за Договором настав, сплачені ним грошові кошти, як попередня оплата у розмірі 102 370, 74 грн, підлягає поверненню відповідачем на користь позивача.

Позивач стверджує, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за оплачений та неотриманий Товар у розмірі 102 370,74 грн., що і стало причиною спору та звернення позивача до господарського суду

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Так, спірні господарські відносини у сторін виникли на підставі Договору, який за соєю правовою природою є договором поставки.

За приписами частини 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Підставою для попередньої оплати узгодженої до відвантаження партії Товару є виставлений Постачальником рахунок, спрямований на е-таіі Покупця: v.korovnyk@kovalska.соm при цьому, з моменту його направлення Постачальником такий рахунок вважається врученим Постачальником Покупцеві, отриманим Покупцем належним чином і підлягає оплаті Покупцем у відповідності до умов Договору, (п.4.2. Договору).

Згідно отриманих Покупцем рахунків на оплату Товару, на виконання умов укладеного Договору та Специфікацій (Додатків) до нього, у період з 25.04.2023 року по 18.08.2023 року ТОВ "Розвадів будматеріали" здійснив попередньої оплати ПрАТ "ДМЗ" за Товар на суму 26 140 204,56 грн.

Позивач стверджує, що в порушення умов укладеного Договору Відповідачем поставлено Товару тільки на суму 26 037 833,82 грн. В результаті чого виникла заборгованість ПрАТ "ДМЗ" перед ТОВ "Розвадів будматеріали" за оплачений та неотриманий Товар у розмірі 102 370,74 грн.

Відповідач зазначив, що згідно Актів прийому-передачі товару відповідно до Додаткових угод № № 1-5 до Договору Відповідачем було поставлено Товару в загальній кількості 1208,954 сухих тон, тобто в межах погодженого сторонами толерансу та яке відповідно до п. 2.9 Договору не є порушенням узгодженої кількості Товару, а передбачає подальші фінансові перерахунками між Постачальником і Покупцем, тобто врахування в рахунок оплати майбутніх поставок товару. При цьому, з боку Позивача мала місце відмова від узгодженої Додатковими угодами №№ 6-7 до Договору кількості Товару, що підтверджується наступним. Так, Відповідно до Акту прийому-передачі товару від 18.08.2023 згідно Специфікації № 6 Позивачем було вивезено Товару в кількості 66,656 сухих тон, в той час як замовлено +/- 250 сухих тон. Згідно Специфікації № 7 від 28.07.2023 Позивач взагалі не вивіз жодної тони Товару. Крім того, в серпні Позивачем перераховано попередньої оплати на загальну суму 1 150 000,00 грн., в той час як Відповідачем здійснена поставка Товару на суму 1 170 007,97 грн. Враховуючи зазначене Відповідачем було скеровано на адресу Позивача електронного листа з проханням пояснити ситуацію. У відповідь Відповідач отримав від Позивача листа за № 1700 від 23.08.2023 про скасування заброньованого об`єму коксу доменного, поставка якого планувалась в серпні та у разі покращення ситуації продовжимо співпрацю. Щодо строків повернення суми переплати то Сторони в Договорі не визначили обов`язок та строк її повернення, а визначили лише подальші фінансові перерахунки між Постачальником та Покупцем, з огляду на що у Відповідача відсутній обов`язок повернення суми переплати.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі N 918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі N 910/12382/17).

Припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару продавцем у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Тобто частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України наділяє особу саме правом самостійно визначити спосіб захисту свого порушеного права певним шляхом.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №912/2275/17, умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч.3, 4 ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З приводу зазначених тверджень позивача, суд вказує про таке.

Як свідчать матеріали справи, у договорі поставки сторони не визначилися стосовно строку поставки товару тому відсутнє правопорушення.

Позивач також посилається на положення п. 12.6 Договору, що Договір поставки № 2023/04/013 від 19.04.2023 припинив свою дію з 01.01.2024. Останнім днем строку здійснення відповідачем поставки замовленого Товару позивачу є 31.12.2023.

Позивач звертався до відповідача із претензією вих. № 433/Рз-24 від 26.04.2024, в якій просив повернути суму передоплати у розмірі 102 370, 74 грн, оскільки Договір поставки № 2023/04/013 припинив свою дію з 01.01.2024. Претензія була доставлена та вручена відповідачу (докази наявні в матеріалах справи), але залишена без задоволення.

Так, суд зазначає, ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням, законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Відповідне положення міститься у Постанові КГС ВС від 09 квітня 2020 року у справі № 910/4962/18.

Суд зазначає, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару (певної партії товару) і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.08.2023 у справі № 927/211/22 зазначив, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (ч.3 ст.538 ЦК України).

Як вище зазначалось договір не містить визначення строку протягом якого товар має бути поставлений.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок в семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогою про поставку товару на суму 102 370,74грн.

Натомість, суд зазначає, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення авансу (попередньої оплати) за продукцію в сумі 102 370,74 (з ПДВ) 29.04.2024 (отримано відповідачем 09.05.2024) без вимоги про поставку товару.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, у вказаний період, позивач не здійснив дій щодо отримання товару, не заявивши відповідачу у розумні строки про відпадіння інтересу до отримання виконання за договором поставки.

При цьому, позивач не надав суду доказів того, що останній втратив інтерес до виконання зобов`язання за договором, у розумінні ч. 3 ст. 612 ЦК України.

А, отже, договірні відносини між сторонами даного спору продовжують існувати та вимога про повернення суми попередньої оплати є безпідставною, оскільки сума попередньої оплати у розмірі 102 370,74 грн утримується відповідачем на підставі чинного зобов`язання з поставки.

Оскільки в діях Відповідача відсутнє порушення строку поставки, ч. 2 ст. 693 ЦК України не може бути підставою для вимоги про стягнення надмірно сплачених коштів.

Враховуючи вищевикладені правові норми, вимога позивача про стягнення 102 370,74 грн, сплачених позивачем в якості попередньої оплати за договором є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Положення ч. 6 ст. 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим, за ч.2 ст. 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін.

При укладенні Договору сторонами не визначено розмір штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання.

У випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Діючим законодавством не передбачено обов`язок та умови сплати пені за порушення грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі N 908/1501/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84186873).

В свою чергу, Позивачем, посилаючись на ст. 230, 232 ГК України, ст. З Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" здійснено нарахування пені за порушення строків оплати за Договором у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 17 386,20 грн.

Проте, ст. 230-232 ГК України, ст. З Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" на які посилається Позивач, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Враховуючи вищевикладене, за відсутності конкретно визначеного розміру пені в договорі та законі, та взагалі відсутність в діях Відповідача порушення грошового зобов`язання, відсутні підстави для застосування до Відповідача пені за порушення грошового зобов`язання за Договором у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 17 386,20 грн.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 01.09.2023 по 27.06.2024 у розмірі 2 258,51 грн та інфляційні втрати за період з вересня 2023 по травень 2024 у розмірі 4 698,42 грн.

Оскільки господарський суд дійшов висновку про передчасність вимоги про повернення попередньої оплати в сумі 102 370,74 грн, то нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на вказану суму є необґрунтованим та безпідставним. Таким чином, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування учасників процесу, судом розглянуті, але на результат вирішення спору не впливають.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч. 2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

В зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог в повному обсязі, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, а покладаються на позивача по справі.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 24.10.2024.

Суддя В.Г. Бєлік