СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Харків Справа № 917/1500/18(917/947/24)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Ламанової А.В.

сторони не направили до судового засідання представників сторін про час та місце судового засідання повідомлені належним чином та завчасно,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу EXALO Drilling S.A. (вх.№1758П/1) на ухвалу постановлену Господарським судом Полтавської області у складі судді Паламарчук В.В. 20.06.2024 (повний текст складено та підписано 10.07.2024) за результатом розгляду подання Міністерства юстиції України

про визначення частки майна боржника (вхід. №1007/24 від 05.06.2024) ОСОБА_1 , яким він спільно володіє зі ОСОБА_2 ,

у справі №917/1500/18(917/1932/20)

за заявою арбітражного керуючого Хорошевської Т.В. (вхід. №2111/20 від 07.12.2020) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства (з урахуванням уточнень вхід. №1555 від 10.02.2021 та вхід. №1596 від 11.02.2021)

до

відповідача 1: керівника/засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

відповідача 2: засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

в межах справи про банкрутство №917/1500/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський трубний завод", м.Дніпро, вул.Євпаторівська, 40, оф.7, ідентифікаційний код 36053445

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент", м.Полтава, вул.Конституції, 13, ідентифікаційний код 37710195

про визнання банкрутом,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/1500/18 про банкрутство ТОВ "УПСК Діамент".

В межах цієї справи до суду 07.12.2020 надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" Хорошевської Т.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновника, у зв`язку із доведенням до банкрутства.

Ухвалою від 11.02.2021 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (вхід. №2111/20 від 07.12.2020) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства на засновника/керівника ОСОБА_1 та засновника ОСОБА_3 (з урахуванням уточнень вхід. №1555 від 10.02.2021 та вхід. №1596 від 11.02.2021) - задоволено частково. Покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" у зв`язку з доведенням його до банкрутства - на керівника/засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_1 у сумі: 109660450,79грн. Стягнуто з керівника/засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_1 на користь ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" в якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, грошові кошти в сумі 109660450,79грн.

Постановою Cхідного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 року у справі №917/1500/18 (917/1932/20) ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.07.2021 року касаційну скаргу Exalo Drilling S.A. - задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 року скасовано повністю та ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 року у справі №917/1500/18(917/1932/20) в частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "УПСК Діамент" щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства на засновника ОСОБА_3 скасовано, а справу №917/1500/18(917/1932/20) в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

01.06.2021 на виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 суддею Паламарчуком В.В. видано наказ. В наказі зазначено: "Стягнути з керівника/засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код ) на користь ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (36014, м. Полтава, вул. Конституції, 13, ідентифікаційний код 37710195) в якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства грошові кошти у розмірі 109660450,79грн.".

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову від 31.08.2023 про відкриття виконавчого провадження (ВП №72656) з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 01.06.2021.

05.06.2024 до Господарського суду Полтавської області надійшло подання Міністерства юстиції України, в якому просить суд визначити частку майна ОСОБА_1 у майні, яким він спільно володіє зі ОСОБА_2 , а саме : квартирою, загальною площею 30,1 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м., реєстраційний номер квартири АДРЕСА_3 .

Подання обґрунтовано наступним: в ході виконання судового рішення в результаті вжитих заходів у боржника не виявлено коштів та майна, на яке може бути звернуто стягнення. Разом з цим, виявлено, що під час перебування у шлюбі дружина боржника набула у власність квартиру загальною площею 30,1 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м., реєстраційний номер квартири АДРЕСА_3 . Оскільки майно набуте за час перебування у шлюбі, отже, на думку Міністерства юстиції України, є сумісною власністю подружжя, а відсутність виділеної частки боржника у цьому майні унеможливлює виконання судового рішення. З посиланням на статтю 335 ГПК України, статті 60, 70 СК України, статті 19, 48 Закону України "Про виконавче провадження" просить розглянути подання та визначити частку майна боржника у зазначеному майні.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 провадження у справі №917/1500/18(917/947/24) за поданням Міністерства юстиції України про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя (вхід. №1007/24 від 05.06.2024) - закрито.

Роз`яснено Міністерству юстиції України про право на звернення з цим поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження за правилами цивільного судочинства.

Закриваючи провадження щодо розгляду подання Міністерства юстиції України, місцевий господарський суд дійшов наступних висновків:

- під час розгляду подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України не можуть застосовуватися норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження.

- розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

До Східного апеляційного господарського суду 16.07.2024 за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою звернувся EXALO Drilling S.A. (який зазначає, що є кредитором боржника). У скарзі просить суд:

- скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 про закриття провадження у справі №917/1500/18(917/947/24).

Апелянт вказує про невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводами апеляційної скарги є наступні:

- з посиланням на ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, заявник апеляційної скарги звертає увагу на те, що в межах справи про банкрутство задоволено заяву про субсидіарну відповідальність засновника боржника. Отже, стягнуті за відповідним наказом кошти направляються до ліквідаційної маси боржника та в подальшому спрямовуються на задоволення вимог кредиторів. Отже, стягувачем за наказом (в рамках виконавчого провадження з примусового виконання якого заявлено подання Міністерства юстиції України) є Боржник в особі ліквідатора. Апелянт наполягає, що суд першої інстанції постановлюючи оскаржувану ухвалу не врахував спеціальні норми КУзПБ.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2024 справу №917/1500/18(917/947/24) передано для розгляду суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2024 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1500/18(917/947/24). Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги EXALO Drilling S.A. (вх.№1758П) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 у справі №917/1500/18(917/947/24) до надходження матеріалів справи.

12.08.2024 справа №917/1500/18(917/947/24) надійшла до Східного апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга залишалась судом без руху. Після усунення апелянтом виявлених судом недоліків скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024, крім іншого, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 15.10.2024.

07.10.2024 від ліквідатора боржника арбітражного керуючого Хорошевської Т.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві вважає апеляційну скаргу кредитора обґрунтованою, підтримує доводи апеляційної скарги та вважає помилковою позицію місцевого господарського суду. Просить задовольнити апеляційну скаргу та направити справу №917/1500/18 до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду.

До Східного апеляційного господарського суду 09.10.2024 від ліквідатора Боржника арбітражного керуючого Хорошевської Т.В. надійшло клопотання, в якому просить суд розглядати справу за її відсутності з урахуванням позиції, яку вона виклала у поданому відзиві.

11.10.2024 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві вважає оскаржувану ухвалу Господарського суду Полтавської області законною та обґрунтованою, а доводи апелянта безпідставними. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 про закриття провадження з розгляду подання Міністерства юстиції залишити без змін. Крім того, повідомляє, що у Октябрському районному суді м. Полтави перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру.

До судового засідання Східного апеляційного господарського суду сторони та інші учасники провадження у справі не направили своїх представників, лише ліквідатор боржника заявила клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі.

Апелянт заявляв клопотання про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Клопотання задоволено відповідною ухвалою суду, але у визначений час представник апелянта не вийшов на зв`язок та не зареєструвався у підсистемі відеоконференцзв`язку. Відповідно до положень процесуального закону ризики технічної неможливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції несе учасник, який заявив таке клопотання, про що було попереджено апелянта в ухвалі про задоволення клопотання про участь його представника в режимі відеоконференції.

Східний апеляційний господарський суд не визнавав явку представників учасників провадження до судового засідання обов`язковою.

Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Східний апеляційний господарський суд установив, що учасники справи належним чином та завчасно повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги.

З огляду на викладене вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що неявка представників учасників провадження не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Щодо права EXALO Drilling S.A. на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 у справі №917/1500/18(917/947/24), апеляційним господарським судом установлено, що EXALO Drilling S.A. є визнаним кредитором Боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент", вимоги якого включені до реєстру вимог кредиторів.

Оскільки подання Міністерства юстиції України стосується виконання судового рішення у межах справи про банкрутство про відповідальність засновника боржника, то його розгляд впливає на права та інтереси кредиторів боржника. Отже, EXALO Drilling S.A., як кредитор боржника, має право на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 за наслідками розгляду подання Міністерства юстиції України.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як установлено та зазначено вище на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває наказ Господарського суду Полтавської області від 01.06.2021 у справі №917/1500/18(917/1932/20) про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" в якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства грошових коштів у розмірі 109660450,79грн.

ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Дата реєстрації шлюбу - 14.02.2015. Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави у справі №552/787/20 від 10.06.2020 шлюб, який зареєстрований 14 лютого 2015 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.

З матеріалів справи убачається, що за період перебування у шлюбі ОСОБА_2 , набуто право власності на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 30,1 кв. м., житловою площею 16,8 кв. м., реєстраційний номер квартири АДРЕСА_3 . Підстава набуття права власності договір купівлі-продажу №3970 від 02.10.2018. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована іпотека на вказану квартиру. Іпотекодержатель Акціонерне товариство "Полтава-банк", підстава Договір про споживчий кредит №878 від 02.10.2018, укладений між АТ "Полтава-банк" та ОСОБА_2 .

На думку старшого державного виконавця, оскільки вказане майно було набуте дружиною боржника ОСОБА_2 у період шлюбу із ОСОБА_1 , тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя і є необхідність у визначенні частки боржника у такому майні, як заходу виконання рішення суду.

Наведені обставини стали підставою для звернення Міністерства юстиції України з відповідним поданням до Господарського суду Полтавської області, в якому просить визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він спільно володіє зі ОСОБА_2 .

Як установлено та зазначено вище, місцевим господарським судом закрито провадження з розгляду зазначеного подання Міністерства юстиції України, оскільки за висновком суду першої інстанції спір щодо про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 в майні, яким, як вважає виконавець, він володіє спільно з ОСОБА_2 , у разі подання виконавцем відповідного подання (позовної заяви), з огляду на суб`єктний склад співвласників спірного майна підлягатиме вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючи норми права, які підлягають застосуванню до правовідносин, пов`язаних з розглядом Подання Міністерства юстиції України про визначення частки боржника у власності подружжя в рамках виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 01.06.2021 у справі №917/1500/18(917/1932/20), Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною першою статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Ч. 1 ст. 338 ГПК України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Статтею 335 ГПК України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом Закону № 1404-VIII вбачаються можливими дії виконавця, спрямовані на виконання обов`язку боржника, наявність якого встановлена рішенням суду або іншого уповноваженого органу, перед стягувачем, причому за рахунок боржника. Виконання такого рішення за боржника виконавцем неможливе в разі відсутності майна у боржника, або в разі відсутності у боржника юридичної чи фактичної можливості самостійно вчинити на користь стягувача певні дії.

Отже, виконавець виконує за боржника його обов`язок перед стягувачем лише в разі, коли боржник має юридичну і фактичну можливість самостійно виконати свій обов`язок, але через дефект волі не виконує його. У зв`язку із цим здатність боржника своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки обмежується, зокрема, шляхом накладення арешту на кошти і майно боржника. Натомість виконавець своїми діями створює юридичні наслідки для боржника. При цьому виконавець не має власного юридичного інтересу у створенні таких наслідків у правовідносинах зі стягувачем чи іншими особами під час виконання рішення за боржника.

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Якщо юрисдикційність такого спору залежить від суб`єктного складу сторін, то вона визначається виходячи із суб`єктного складу співвласників спірного майна. Натомість участь у справі виконавця, а також участь у справі стягувача як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не впливає на визначення юрисдикційності такого спору.

Повноваження виконавця на звернення з поданням (позовною заявою) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4, частина третя статті 41 Господарського процесуального кодексу України; частина друга статті 4, частина четверта статті 42 Цивільного процесуального кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові №2-24/494-2009 від 06.10.2020 дійшла висновків про те, що позов (подання) про визначення частки майна боржника фізичної особи в майні, яким, як вважає виконавець, він володіє спільно з іншою фізичною особою, у разі подання виконавцем відповідного подання (позовної заяви), з огляду на суб`єктний склад співвласників спірного майна підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, Східний апеляційний господарський суд вважає правомірним, обґрунтованим та таким, що зроблений з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі з розгляду клопотання Міністерства юстиції України про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 в майні, яким, як вважає виконавець, він володіє спільно з ОСОБА_2 .

Східний апеляційний господарський суд відхиляє аргументи апелянта про те, що місцевим господарським судом не враховано положення статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки, як зазначено вище, під час розгляду подання /позову виконавця про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя участь у справі стягувача та виконавця не впливає на визначення юрисдикційності такого спору. Тобто юрисдикція в даному випадку визначається з урахуванням сторін спору (власників майна), а саме шлюбу (чоловік та дружина). При чому, виконавець (виконавча служба) в такому випадку може виступати з боку або чоловіка або дружини.

Крім того, відповідно до статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

При розгляді вказаного вище подання/позову Міністерства юстиції України про визначення частки майна у спільній сумісній власності подружжя НЕ ЙДЕТЬСЯ про майно Боржника (у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства). ОСОБА_1 не є Боржником у справі про Банкрутство №917/1500/18.

ОСОБА_1 є засновником боржника у справі про банкрутство, якого рішенням суду у справі про банкрутство притягнуто до відповідальності за зобов`язаннями Боржника. При цьому, ці обставини не означають, що ОСОБА_1 є Боржником у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства.

Аргументи заявника апеляційної скарги про те, що кошти отримані від звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , будуть направлені до ліквідаційної маси Боржника у справі про банкрутство також не спростовують наведених вище висновків про підвідомчість спору про визначення частки у спільній сумісній власності боржника (який не є в даному випадку Боржником/банкрутом у розумінні КУзПБ) судам цивільної юрисдикції.

Крім того, за результатами розгляду такого спору може бути установлено як наявність, так і відсутність частки ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя.

Отже цей спір не є таким, що підпадає під визначення спорів, зазначених у статті 7 КУзПБ, оскільки не є спором за участю Боржника (Банкрута) та не стосується його майна.

З цих же підстав відхиляються апеляційним господарським судом аналогічні доводи ліквідатора боржника, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, Східний апеляційний господарський суд зазначає про наступне, згідно зі статтею 50 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавцем встановлено, що за період перебування у шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 30,1 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м., реєстраційний номер квартири АДРЕСА_3 .

На день звернення до суду з поданням, наведене вище нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 (яка була дружиною ОСОБА_1 , шлюб між ними на час звернення з поданням розірвано) на праві приватної власності.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання про визначення частки в спільній сумісній власності слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звідси стаття 60 Сімейного кодексу України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів зазначає, що право на справедливий суд встановлено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зміст права на справедливий розгляд справи висвітлюється в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії" (Ruiz-Mateos v. Spain, заява №12952/87, від 23 червня 1993 року, п. 63) ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні у справі "Вержбицький проти Польщі" (Wierzbicki v. Poland, заява №24541/94, від 18 червня 2002, п. 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі "Домбо Бехер проти Нідерландів" (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява №14448/88, п. 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.

Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

На досягнення цієї мети спрямовані правила Господарського процесуального кодексу України, що регламентують позовне провадження.

Зокрема, відповідач може подати відзив із запереченнями проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Позивач вправі подати відповідь на відзив. Відповідно до частини четвертої статті 166 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. У відповідь відповідач може подати заперечення. Відповідно до частини четвертої статті 167 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Третя особа вправі подати пояснення щодо позову. Відповідно до частини четвертої статті 168 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість витребування судом доказів за клопотанням учасника справи, а статтею 84 Господарського процесуального кодексу України - право суду доручити іншому суду вчинити певні процесуальні дії щодо збирання доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку; суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Натомість відповідно до статті 335 Господарського процесуального кодексу України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця; суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб; неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Колегія суддів зазначає, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 ГПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Таким чином, стаття 335 ГПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Зазначена правова позиція викладена Велика Палата Верховного Суду у постанові №2-591/11 від 08.06.2022.

За наслідками апеляційного провадження, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що ухвала Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 у справі №917/1500/18(917/947/24) постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, належному дослідженні обставин, які мають значення для справи, висновки, викладені в ухвалі відповідають установленим обставинам. Підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду Полтавської області не установлено.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, тому вона підлягає залишенню без задоволення.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта зі сплати судового збору за звернення зі скаргою, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст. ст. 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу EXALO Drilling S.A. залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 у справі №917/1500/18(917/947/24) залишити без змін.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.10.2024.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін