УХВАЛА

23 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 914/3017/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.01.2024

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2024

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ "ПН Поділля"

до Головного управління ДПС у Львівській області та Головного управління ДПС у Рівненській області

про припинення податкових застав,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ "ПН Поділля" (далі - ТОВ "СФГ "ПН Поділля") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області та Головного управління ДПС у Рівненській області про припинення податкових застав.

Обґрунтовуючи позов, зазначило, що за результатами примусової реалізації майна боржника на аукціоні придбало автомобіль, однак йому відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв?язку з наявністю щодо транспортного засобу записів про публічне обтяження податковими заставами у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Оскільки перебування автомобіля в податковій заставі порушує його право власності на це майно в частині права розпорядження, а самостійно звернутися до державного реєстратора щодо виключення автомобіля з реєстру позивач позбавлений можливості, тому позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Господарський суд Львівської області рішенням від 15.01.2024 задовольнив позов.

Мотивував тим, що оскільки податкова застава не пов`язана з особою позивача, у той час як обтяження перешкоджають позивачу як титульному власнику в розпорядженні належним йому майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 17.04.2024 залишив рішення суду першої інстанції без змін.

17.05.2024 Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 15.01.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2024, в якій просить скасувати їх та відмовити у задоволенні позову.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2024.

Верховний Суд ухвалою від 10.06.2024 залишив касаційну скаргу без руху та надав строк для усунення її недоліків.

Верховний Суд ухвалою від 20.06.2024 частково задовольнив клопотання Головного управління ДПС у Львівській області та продовжив строк для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору за подання касаційної скарги на десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Верховний Суд ухвалою від 23.07.2024 повернув Головному управлінню ДПС у Львівській області касаційну скаргу.

07.10.2024 Головне управління ДПС у Львівській області повторно звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 15.01.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2024, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М., що підтверджується протоколом Протокол передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 07.10.2024.

Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Щодо строку на касаційне оскарження

За положенням статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 288 ГПК України перебіг строку на звернення з касаційною скаргою розпочався 29.04.2024 та закінчився 20.05.2024. Втім, скаржник повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 07.10.2024, тобто після закінчення встановленого ГПК України строку для її подачі.

У тексті повторно поданої касаційної скарги, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження та врахувати положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практику Європейського суду з прав людини та лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що скаржник не обґрунтовує причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2024.

Отже, скаржнику необхідно навести підстави/обґрунтування для поновлення строку на касаційне оскарження, надавши на їх підтвердження відповідні докази.

Щодо виключних випадків, які є підставою для подання касаційної скарги

Згідно із частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Скаржник зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що касаційна скарга не містить обґрунтування відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки скаржник лише цитує норми права, викладає фактичний виклад обставин та посилається на постанови Верховного Суду.

При касаційному оскарженні судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що скаржник не виконав вимог частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 287 ГПК України.

Згідно із частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно навести підстави/обґрунтування для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження та виконати вимоги частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України з урахуванням вимог цієї ухвали.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Господарського суду Львівської області від 15.01.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 у справі № 914/3017/23 залишити без руху.

2. Встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити іншому учаснику справи з урахуванням положень статті 42 Господарського процесуального кодексу України та надати до Верховного Суду докази про таке направлення.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі № 914/3017/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський