ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"24" жовтня 2024 р. Справа№ 910/4552/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Шапрана В.В.

при секретарі судового засідання Рижій А.В.,

за участю представників:

від позивача - Чекман М.П., ОСОБА_9, Шульженко Д.Ю., Караговнік А.Ю.,

від відповідача - Прокопенко І.І.,

від третьої особи - Яцишен Д.В. , Мнацаканян С.А. ,

від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_9 ,

розглянувши заяву представника Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви Чекмана Микити про відвід судді Шапрана В.В. від розгляду справи №910/4552/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі у справі), ОСОБА_4 (особа, яка не брала участі у справі), ОСОБА_5 (особа, яка не брала участі у справі), та Свято - Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної церкви на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/4552/23 (суддя Сташків Р.Б., повний текст складено - 17.08.2023) за позовом Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви до Національного заповідника "Києво-Печерська лавра", за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про визнання недійсним правочину.

ВСТАНОВИВ наступне.

У провадженні колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю. (суддя-доповідач), судді - Кропивна Л.В., Шапран В.В. перебуває справа за апеляційними скаргами ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі у справі), ОСОБА_4 (особа, яка не брала участі у справі), ОСОБА_5 (особа, яка не брала участі у справі), та Свято - Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної церкви на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі №910/4552/23.

Так, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 розгляд справи призначено на 24.10.2024.

Від представника позивача Чекмана Микити 24.10.2024 надійшла заява про відвід судді Шапрана В.В. від розгляду справи №910/4552/23, яка мотивована наявністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

На думку заявника, наведене підтверджується тим, що суддя Шапран В.В. неодноразово здійснював розгляд справ, правовідносини в яких пов`язані зі свободою совісті і діяльністю релігійних організацій та систематично ухвалював рішення проти Української Православної церкви.

Крім цього, заявник вказує про задоволення у справі № 910/12099/21 заяви (мотивованої тим, що суддя Шапран В.В. є членом релігійної громади Православної Церкви України, відвідує їх богослужіння (Михайлівський Золотоверхий собор) та підтримує повністю. Зокрема, позивач стверджував, що під час служби в Михайлівському соборі суддя, обговорюючи з однодумцями релігійні питання, дозволяв собі численні негативні висловлювання в бік Української Православної Церкви, її священнослужителів та прихожан) про відвід судді Шапрана В.В.

Таким чином, на переконання заявника, суддя Шапран В.В. не може неупереджено та об`єктивно здійснювати розгляд даної справи, з огляду на прихильність судді до іншого релігійного об`єднання (Православної церкви України), неприязнь до Української Православної церкви, поширення негативних висловлювань в бік УПЦ.

В судовому засіданні 24.10.2024 представники позивача та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали заяву про відвід.

Представники відповідача та третьої особи заперечили щодо заявленого відводу, вказавши, що він є необґрунтованим.

Колегія суддів розглянувши вказану заяву про відвід судді Шапрана В.В., заслухавши думку представників учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення поданої заяви, враховуючи наступне.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в господарському процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра колегії господарського суду на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. ст. 35, 36 ГПК України.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 38 ГПК України з підстав, зазначених у ст. ст. 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Згідно Європейської Хартії "Про закон "Про статус суддів" судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Відповідно до п. 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі".

Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Водночас, ст. 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

У пунктах 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" (Заява N 33949/02), яке згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ, зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

За критеріями об`єктивної неупередженості судді, наведеними у рішенні ЄСПЛ у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 Суд відзначав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Отже, як вбачається вищевикладеного, при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Поряд із цим, суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

У справі "Газета Україна-Центр проти України" (заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що "відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності".

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Північний апеляційний господарський суд відмічає, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Проаналізувавши викладені у заяві позивача міркування й доводи, колегія суддів дійшла висновку про їх безпідставність та необґрунтованість, враховуючи наступне.

Так, однією з підстав для відводу судді заявником визначено його неодноразову участь у розгляді справ, правовідносини в яких пов`язані зі свободою совісті і діяльністю релігійних організацій та систематичне ухвалення рішень проти Української Православної церкви.

Разом з тим, за змістом частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони із процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Щодо посилань заявника на задоволення у справі № 910/12099/21 заяви (мотивованої тим, що суддя Шапран В.В. є членом релігійної громади Православної Церкви України, відвідує їх богослужіння (Михайлівський Золотоверхий собор) та підтримує повністю. Зокрема, позивач стверджував, що під час служби в Михайлівському соборі суддя, обговорюючи з однодумцями релігійні питання, дозволяв собі численні негативні висловлювання в бік Української Православної Церкви, її священнослужителів та прихожан) про відвід судді Шапрана В.В., слід зазначити наступне.

Так, у вказаній справі № 910/12099/21 наведені вище доводи заявника відводу були визнані судом необґрунтованими.

Твердження позивача стосовно того, що суддя Шапран В.В. є прихильником ПЦУ та дозволяє собі негативні висловлювання в бік УПЦ визнані безпідставними, об`єктивно не підтвердженими та категорично заперечувалися суддею. При цьому додані ОСОБА_8 до заяви фотокопії з богослужіння в Михайлівському соборі, на яких, за твердженням ОСОБА_8, наявне зображення судді Шапрана В.В. не прийняті судом в якості належних доказів, оскільки якість поданих до суду роздруківок не дали можливості достеменно ідентифікувати зображених на фото осіб так як фотокопії є нечіткими та розмитими. Разом з тим суддя стверджував, що богослужіння в Михайлівському соборі не відвідував.

Оцінюючи ці доводи суд також відзначив, що жодної зацікавленості у результатах розгляду цієї справи суддя Шапран В.В. не має і не може мати, а міркування стосовно цього висловлюються у заяві формально, без наведення відповідних обґрунтувань з посиланням на конкретні вагомі та переконливі факти і докази, тобто мають суб`єктивний характер і засновані на припущеннях заявника.

В свою чергу, підставою для задоволення заяви про відвід судді від розгляду справи № 910/12099/21 було визначено наступне: з метою виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді Шапрана В.В. при розгляді справи №910/12099/21 (позаяк будь-яке рішення у даній справі може розцінюватись позивачем як "помста" стороні), колегія суддів з ціллю недопущення наявності сумнівів у сторін щодо об`єктивного розгляду суддею Шапраном В.В. даної справи, законності прийняття рішення у справі за наслідками її розгляду та забезпечення довіри до судової влади України, дійшла висновку про задоволення заяви ОСОБА_8 про відвід судді Шапрана В.В.

Отже, відвід у вказаній справі №910/12099/21 не був задоволений судом з підстав, визначених заявником та відповідних обставин (щодо прихильності судді до ПЦУ) встановлено не було.

Частиною 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до положень Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалені резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23 об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема якщо у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Як встановлюють вказані принципи, довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.

Аналогічний принцип відображено в статті 15 Кодексу суддівської етики.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, зокрема в рішенні "Мироненко і Мартиненко проти України" від 10 березня 2010 року, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Також відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуга проти України", від 28.10.1999 року у справі "Ветштан проти Швейцарії") важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що позивач дотримується суб`єктивної думки про упередженість судді Шапрана В.В., а також з метою уникнення безпідставних звинувачень щодо заінтересованості вказаного судді у результатах розгляду даної справи, виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді даних апеляційних скарг, недопущення у подальшому сумнівів у сторін чи інших осіб щодо його неупередженості та для забезпечення довіри до судової влади України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви представника позивача Чекмана Микити про відвід судді Шапрана В.В.

У разі задоволення заяви про відвід одному або декільком суддям, які розглядають справу колегіально, справа розглядається в тому самому суді таким самим складом колегії суддів із заміною відведеного судді або суддів, або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього кодексу (ч. 2 ст. 40 ГПК України).

Керуючись статтями 32, 35, 38, 39, 234, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври/Чоловічий монастир/Української Православної Церкви Чекмана Микити про відвід судді Шапрана В.В. від розгляду справи №910/4552/23 задовольнити.

2. Відвести суддю Шапрана В.В. від участі у розгляді справи №910/4552/23.

3. Матеріали справи №910/4552/23 передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Повний текст ухвали складено: 25.10.2024.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

В.В. Шапран