ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 жовтня 2024 року Справа № 903/135/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про грошові вимоги до боржника

по справі №903/135/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вербена", м. Нововолинськ

до Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 , м.Володимир

про банкрутство

Представники учасників справи:

від ТОВ "Волинь-зерно-продукт", ТОВ "Волинь Нова": Давидюк Максим Вікторович ;

від Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери": Гапоненко Роман Іванович ;

Встановив: Ухвалою суду від 21.03.2023 відкрито провадження у справі №903/135/23 про банкрутство Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 . Визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Вербена" до боржника в розмірі 5 214 954,31 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 . Введено процедуру розпорядження майном Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 строком до 15 місяців. Призначено розпорядником майна Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича.

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 29 березня 2023 року за №70296 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 .

01.05.2023 на адресу господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява за вх.№ 01-74/653/23 про визнання грошових вимогам до боржника на загальну суму 34 092 491,09 грн.

Ухвалою суду від 03.05.2023 відкладено вирішення питання про прийняття заяви до розгляду ОСОБА_1 за вх.№ 01-74/653/23 про визнання грошових вимог до боржника до повернення справи №903/135/23 в Господарський суд Волинської області.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 у справі №903/135/23 ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.03.2023р. залишено без змін.

13 липня 2023 року до Господарського суду Волинської області із Північно-західного апеляційного господарського суду було повернуто матеріали справи №903/135/23.

Ухвало суду від 20.07.2023 заяви Головного управління ДПС у Волинській області, ТОВ "Волинь-зерно-продукт", ТОВ "Волинь Нова", ТОВ "Азотер Україна", ПП "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 , ПП "Захід Агро Корм", АБ "Гапоненко Роман і партнери", ТОВ "Агріі України" про визнання грошових вимог до боржника прийнято до розгляду, розгляд заяв в судовому засіданні призначено на 09.08.2023.

21.07.2023 відповідно до супровідного листа за №01-19/903/135/23/5191/23 матеріали справи №903/135/23 були скеровані до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, у зв`язку з надходженням касаційної скарги ТОВ "Волинь-зерно-продукт" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 у справі №903/135/23.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2023 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" залишено без задоволення, ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 у справі №903/135/23 залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.08.2023 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" залишено без задоволення, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.03.2023 у справі №903/135/23 залишено без змін.

18 жовтня 2023 року до Господарського суду Волинської області із Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду було повернуто матеріали справи №903/135/23.

Ухвалою від 23.10.2023 розгляд заяв ГУ ДПС у Волинській області, ТОВ "Волинь-зерно-продукт", ТОВ "Волинь Нова", ТОВ "Азотер Україна", ПП "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 , ПП "Захід Агро Корм", АБ "Гапоненко Роман і партнери", ТОВ "Агріі України" про визнання грошових вимог до боржника було призначено в судовому засіданні на 06.11.2023.

Ухвалами суду від 06.11.2023 розгляд заяв ГУ ДПС у Волинській області, ТОВ "Волинь-зерно-продукт", ТОВ "Волинь Нова", ТОВ "Азотер Україна", ПП "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 , ПП "Захід Агро Корм", АБ "Гапоненко Роман і партнери", ТОВ "Агріі України" про визнання грошових вимог до боржника було відкладено на 12.12.2023.

24.11.2023 відповідно до супровідного листа за №01-20/903/135/23/8512/23 матеріали справи №903/135/23 були скеровані до Північно-західного апеляційного господарського суду, у зв`язку з надходженням апеляційної скарги ТОВ "Волинь-зерно-продукт" на ухвали Господарського суду Волинської області від 06.11.2023 у справі №903/135/23.

Постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 у справі №903/135/23 ухвали Господарського суду Волинської області від 06.11.2023 залишено без змін.

18 січня 2024 року до Господарського суду Волинської області із Північно-західного апеляційного господарського суду було повернуто матеріали справи №903/135/23.

Ухвалою суду від 24.01.2024 розгляд заяв Головного управління ДПС у Волинській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Нова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотер Україна", Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 , Приватного підприємства "Захід Агро Корм", Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі України" про визнання грошових вимог до боржника в судовому засіданні призначено на 19.02.2024, зобов`язано розпорядника майна Масюка О.В. повідомити заявників та суд про результати розгляду відповідних заяв з грошовими вимогами до боржника.

Ухвалами суду 19.02.2024 розгляд заяв Головного управління ДПС у Волинській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Нова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотер Україна", Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 , Приватного підприємства "Захід Агро Корм", Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі України", Фізичної особи-підприємця Папушко Галини Володимирівни відкладено на 20.03.2024.

Ухвалою суду від 20.03.2024 розгляд заяв Головного управління ДПС у Волинській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь Нова", Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотер Україна", Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 , Приватного підприємства "Захід Агро Корм", Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі України", Фізичної особи-підприємця Папушко Галини Володимирівни відкладено на 17.04.2024.

Ухвалою суду від 17.04.2024 розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника відкладено на 14.05.2024. Клопотання ТОВ "Волинь Нова" про витребування доказів задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступні відомості: джерело походження коштів у ОСОБА_1 для надання позики; докази пред`явлення майнових вимог до позичальника ОСОБА_5 стосовно повернення позики. Витребувано у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) наступні відомості: зміни майнового стану позичальника після отримання позики (докази придбання майна, тощо); докази, що підтверджують недостатність у позичальника майна та коштів для повернення позики.

Ухвалою суду від 14.05.2024 відкладено розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника на 12.06.2024, повторно витребувано у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступні відомості: джерело походження коштів у ОСОБА_1 для надання позики; докази пред`явлення майнових вимог до позичальника ОСОБА_5 стосовно повернення позики. Повторно витребувано у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) наступні відомості: зміни майнового стану позичальника після отримання позики (докази придбання майна, тощо); докази, що підтверджують недостатність у позичальника майна та коштів для повернення позики.

Ухвалою суду від 12.06.2024 постановлено розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника відкладено на "14" серпня 2024 року. Повторно витребувано у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та запропоновано надати суду до 02.08.2024 наступні відомості: джерело походження коштів у ОСОБА_1 для надання позики; докази пред`явлення майнових вимог до позичальника ОСОБА_5 стосовно повернення позики. Повторно витребувано у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та запропоновано надати суду до 02.08.2024 наступні відомості: зміни майнового стану позичальника після отримання позики (докази придбання майна, тощо); докази, що підтверджують недостатність у позичальника майна та коштів для повернення позики.

14 серпня 2024 року через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання за вх. №01-75/5534/24 від 14.08.2024 про надання додаткового строку для подачі додаткових доказів та відкладення розгляду його заяви про визнання грошових вимог до боржника у зв`язку з поганим самопочуттям та проходження обстеження з підозрою на інфікування COVID-19.

14 серпня 2024 року через відділ діловодства суду від розпорядника майна Самчука А.М. надійшло клопотання за вх. №01-75/5536/24 про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям.

Ухвалою суду від 14.08.2024 розгляд справи в попередньому судовому засіданні та заяв Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" та ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника відкладено на 21.08.2024.

20 серпня 2024 року через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання за вх. №01-75/5667/24 від 20.08.2024 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копії договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 11.01.2021 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , копії паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера ОСОБА_6

21 серпня 2024 року через відділ діловодства суду від розпорядника майна Самчука А.М. надійшов проміжний звіт вх. №01-74/1198/24 про вчинені дії в процедурі розпорядження майном боржника.

Ухвалою суду від 21.08.2024 розгляд заяв Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 про визнання грошових вимог та розгляд справи в попередньому засіданні відкладено на 23.09.2024.

16 вересня 2024 року через відділ діловодства суду від ТОВ "Волинь-зерно-продукт" надійшли додаткові письмові пояснення за вх. №01-75/6184/24 щодо вимоги ОСОБА_1 .

23 вересня 2024 року через відділ діловодства суду від розпорядника майна Самчука А.М. надійшов проміжний звіт вх. №01-75/6321/24 про вчинені дії в процедурі розпорядження майном боржника.

Ухвалою суду від 23.09.2024 розгляд заяв Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг", ОСОБА_1 про визнання грошових вимог та розгляд справи в попередньому засіданні відкладено на 23.10.2024, зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Київській області подати до суду в строк до 15.10.2024 інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Тячівським РВ УМВС України у Закарпатській області) за період із 01.01.2019 по 21.03.2023, запропоновано ОСОБА_6 подати до суду в строк до 15.10.2024 докази джерела походження коштів у розмірі 20 000 000,00 грн., які були надані ним ОСОБА_1 за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 11.01.2021.

14 жовтня 2024 року через відділ діловодства суду від Головного управління Державної податкової служби у Київській області за вх. №01-75/6799/24 надійшла інформація про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_6 за період із 01.01.2019 по 21.03.2023.

18 жовтня 2024 року через відділ діловодства суду від розпорядника майна Самчука А.М. надійшов проміжний звіт вх. №01-74/1444/24 про вчинені дії в процедурі розпорядження майном боржника.

Присутній в судовому засіданні представник ТОВ "Волинь-зерно-продукт", ТОВ "Волинь Нова" щодо заяви ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника, заперечив, просить суд в їх визнані відмовити. Зазначив, що із наявних в матеріалах справи документів не можливо дослідити джерело походження коштів, отримання цих коштів позичальником та факт їх передачі, зауважив на родинних стосунках кредитора ОСОБА_1 та боржника. При цьому, повідомив, що факт надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги ОСОБА_6 ОСОБА_1 не підтверджено належними доказами, зокрема, розпискою про отримання коштів за договором позики.

Вважає, що надана інформація Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області щодо отриманих доходів та сплачені податків ОСОБА_6 не є доказом надання позики в розмірі 20 000 000,00 грн. та не свідчить про надання та отримання позики ОСОБА_1 .

Присутній в судовому засіданні керівник Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" в задоволення зави ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника просить відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали та обставини справи, розглянувши заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 , останні підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, "конкурсні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; "поточні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; "забезпечені кредитори" - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Частиною 14 ст. 39 КУзПБ передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Відповідно до ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Суд встановив, що 15.01.2021 між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник) було укладено договір позики, згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі визначеному в п. 2.1. цього Договору (надалі іменується «Позика»), а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором термін.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору сума позики за цим договором становить 20 000 000,00 грн. Позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього договору, готівкою. В підтвердження передачі коштів (Позики) складається розписка про отримання коштів.

В день укладення та підписання договору ОСОБА_1 було надано ОСОБА_5 в борг грошові кошти в сумі 20 000 000,00 грн., факт передачі коштів підтверджується відповідною розпискою про отримання коштів.

Відповідно до п. 3.1., 3.2., 3.3. Договору Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики до 15.07.2021. Позика підлягає поверненню Позикодавцеві, шляхом передання її Позичальником у готівковій формі, або шляхом перерахування її у безготівковому порядку за банківськими реквізитами, які Позикодавець повідомить в письмовій формі.

Позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути позику, у спосіб визначений в п. 3.1. Договору. Днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на поточний рахунок Позикодавця або отримання в готівковій формі.

Поруч з цим, 15.01.2021 між ОСОБА_1 (Кредитор), ОСОБА_5 (Боржник) та Фермерським господарством «Західний Буг» ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором забезпечити належне виконання Боржником ОСОБА_5 , зобов`язання за договором позики від 15.01.2021, укладеним між Кредитором і Боржником (далі - Основний договір) та зобов`язався відповідати перед Кредитором за виконання Боржником умов укладеного договору позики.

Відповідно до п. 1.2., 1.4. договору поруки у разі невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Основним договором Боржник і Поручитель несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. Кредитор має право пред`явити вимогу до Поручителя протягом трьох років із дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором, зазначеного в п. 1.2 даного Договору.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов`язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності Поручителя не повинен перевищувати розміру зобов`язання Боржника за Основним договором. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за Основним Договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язання Боржника за Основним договором Кредитор має право звернутися з вимогою про виконання зобов`язання як до Боржника, так і до Поручителя.

В порушення умов договору позики станом на 15.07.2021 позику повернуто не було.

Сума не повернутих коштів станом на день подачі заяви до суду становить 20 000 000,00 грн.

Непроведення належних розрахунків з ОСОБА_1 стало підставою для його звернення до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника на суму 20 000 000,00 грн.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1, ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13, а також у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду у справах №№ 604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №902/221/22, постанова від 01.03.2023 навів наступним правовий висновок відносно розгляду грошових вимог за договорами позики у справах про неплатоспроможність:

«Згідно з частиною другою статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, у тому числі у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд в силу наведених вище норм має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Разом з тим, правова проблема у цій справі № 902/221/22, що зумовила необхідність її передачі на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, полягає у питанні застосування визначеної статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину у поєднанні з вищенаведеними положеннями КУзПБ, що регулюють порядок розгляду заяв кредиторів з їх грошовими вимогами до боржника.

Так, в обґрунтування грошових вимог до боржника фізична особа-кредитор у своїй заяві посилалася на чинний договір безвідсоткової позики та наявність відповідної розписки у підтвердження його укладення та отримання боржником цієї позики….

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов 'язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13, а також у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду у справах №№ 604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.

Судова палата під час розгляду цієї справи враховує, що згідно наведеної усталеної правової позиції боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей.

Втім, такий правовий висновок є застосовним у позовному провадженні, коли між кредитором та боржником за борговою розпискою існує відповідний спір, з метою вирішення якого сторона звертається із позовом до суду.

Натомість, у справах про неплатоспроможність існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, що виникли на підставі боргової розписки, від вирішення спору у позовному провадженні про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Зазначена відмінність, серед іншого, полягає у тому, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.

Беручи до уваги зазначені мотиви, судова палата дійшла висновку, що задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов 'язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.

За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.

Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов Язання господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

При цьому, визначена приписами статті 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.

Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики".

Крім того, у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 Верховний Суд зазначив, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

З врахуванням викладеного, суду необхідно з`ясувати документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

Ч. 3, ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 2, 4 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3, ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1, ст. 625 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Як слідує з матеріалів справи, кредитор - ОСОБА_1 в порядку та на умовах, визначених договором, в день укладення та підписання договору було надано ОСОБА_5 в борг грошові кошти в сумі 20 000 000,00 грн., що підтверджується розпискою про отримання коштів від 15.01.2021.

Суд встановив, що загальний розмір боргових зобов`язань Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 20 000 000,00 грн. підтверджений долученими кредитором до матеріалів заяви договором позики від 15.01.2021, договором поруки від 15.01.2021, розпискою про отримання коштів від 15.01.2021.

Разом з цим, ОСОБА_1 надав докази в підтвердження, того що станом на 15.01.2021 мав кошти, щоб надати позику, зокрема, додатково долучив до матеріалів справи копію договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 11.01.2021 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відповідно до п. 2.1. котрого поворотна фінансова допомога надається в національній валюті в сумі 20 000 000,00 грн. Поворотна фінансова допомога використовується для потреб позичальника на його розсуд. (п. 2.4. договору). Строк повернення фінансової допомоги до 11.01.2031 (п. 3.1. договору).

Водночас, суд з метою встановлення джерела походження наданих у позику коштів та документального підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику було зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Київській області надати суду інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_6 .

14 жовтня 2024 року через від Головного управління Державної податкової служби у Київській області надійшла інформація про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_6 , з якої вбачається, що загальна суму доходів та сплачені податків за період із 01.01.2019 по 21.03.2023 складає більше 70 000 000,00 мільйонів гривень.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, надання кредитором на виконання його умов боржнику грошових коштів, отримання цих коштів та неповернення грошей у встановлені строки і порядку, суд дійшов висновку про визнання грошових вимог на загальну суму 20 000 000,00 грн.

Відтак, заборгованість боржника підтверджена матеріалами справи, визнається розпорядником майна та підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів, оскільки згідно з ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника на суму 6 958 244,51 грн. інфляційних втрат та 7 134 246,58 грн. 20% річних суд зазначає наступне:

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 4.2. договору позики від 15.01.2021, передбачено, що у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі повернення суми позики Позичальник сплачує Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також двадцять відсотків річних від простроченої суми.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають свої особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020р. (справа №910/4590/19), зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, ч. 1 ст. ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003р. затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом України і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007р. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19.

Поруч з цим, у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа, індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо - з 16 по 31 число - вона індексується починаючи з наступного місяця.

Суд засвідчує, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі №913/70/18.

Розглянувши вимоги в частині нарахованих сум інфляційних та 20% річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають визнанню у визначених кредитором розмірах.

Згідно з ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 45 КУзПБ, для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Суд встановив, що 29 березня 2023 року за №70296 на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 .

Суд засвідчує, що заява ОСОБА_1 про визнання грошових вимог була надіслана до суду поштовим зв`язком 28.04.2023 та надійшла до Господарського суду Волинської області 01.05.2023, у строк, встановлений ст. 45 КУзПБ.

Згідно Кодексу України з процедур банкрутства, на господарський суд покладено обов`язок надавати правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

За результатами розгляду вимог щодо визнання кредиторської заборгованості та внесення вимог до реєстру вимог кредиторів, суд виносить ухвалу, в якій зазначає розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються арбітражним керуючим до реєстру вимог кредиторів, черговість задоволення цих вимог та обґрунтування правової позиції суду.

Обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а не на іншого учасника провадження у справі (постанови Верховного Суду від 24.10.2019р. у справі №910/10542/18, від 07.11.2019р. у справі №904/9024/16).

За змістом частини 1 статті 64 КУзПБ кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Відтак, вимоги ОСОБА_1 в частині основного боргу, інфляційних втрат та 20% річних у загальній сумі 34 092 491,09 грн. відносяться до 4 черги задоволення вимог кредиторів, 5 368 грн. - вимоги першої черги (судові витрати).

Заперечення ТОВ "Волинь-зерно-продукт" та Адвокатського бюро "Гапоненко Роман і партнери" спростовуються матеріалами справи та не взято до уваги суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства протягом 10 днів з дня постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 39, 45, 47, 48, 49 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника задоволити.

2. Визнати у встановленому порядку грошові вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Володимир-Волинським МВУМВС України у Волинській області 01.11.2005, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ) на загальну суму 34 097 859,09 грн. та зобов`язати розпорядника майна Самчука Антона Миколайовича включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

- 5 368 грн. - вимоги першої черги;

- 34 092 491,09 грн. - вимоги четвертої черги.

3. Зобов`язати розпорядника майна Самчука А.М. відповідно до ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

4. Зобов`язати розпорядника майна Самчука А.М. письмово повідомити кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів, організувати та провести збори кредиторів Фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_2 (44700, м. Володимир-Волинський, вул. Ганни Жежко, буд.9, ), на зборах кредиторів обрати комітет кредиторів. Обраному комітету кредиторів вирішити питання щодо відкриття процедури санації чи ліквідації боржника. Протокольне рішення зборів кредиторів про утворення та склад комітету кредиторів подати суду до 25.11.2024.

5. Розгляд справи в підсумковому засіданні призначити на 02 грудня 2024 року на 09:30 год. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області (м. Луцьк, пр. Волі, 54а, в залі судових засідань №103).

Ухвала господарського суду набирає законної негайно з моменту її прийняття відповідно до ч.4 ст. 9 КУзПБ.

Ухвала суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.9 КУзПБ, ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повна ухвала складена 28.10.2024.

Суддя В. М. Дем`як