СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року м. Харків Справа № 917/1892/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

без участі представників сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№2042Х/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.08.2024, прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Д. Сірош, дата складання повного тексту рішення - 05.08.2024, у справі №917/1892/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", м. Київ,

до ОСОБА_1 , м. Полтава, Полтавська обл.,

про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.08.2024 позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 30 000, 00грн заборгованості за тілом кредиту, 34 244, 65грн прострочених платежів за процентами, 4 500, 00грн прострочених платежів за комісією та 2 147, 20грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало - надало позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000, 00грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що підтверджуєтеся платіжним дорученням №30010 від 21.07.2021.

Доказів того, що відповідачка сплатила заборгованість за кредитним договором в повному обсязі матеріали справи не містять.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 05.08.2024, відповідач звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 05.08.2024 року у справі №917/1892/23 та ухвалити нове рішення, враховуючи вимоги відповідача; також просить стягнути з позивача суму сплаченого судового збору.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було відмовлено в залученні до участі у справі третьої особи чоловіка відповідача ОСОБА_2 , який зараз проходить військову службу, і зупиненні провадження у справі.

Також апелянт вважає, що місцевим господарським судом не враховано вимоги пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.08.2024 у справі №917/1892/23; постановлено здійснити розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.08.2024 у справі №917/1892/23 у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк до 23.09.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 23.09.2024 для подання заяв і клопотань.

Копії ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження вручені сторонам у справі у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої сторони є.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло; заяв і клопотань від учасників справи також не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду справи у спрощеному порядку, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 21.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі - ТОВ "БІЗПОЗИКА") та фізичною особою-підприємцем Олійник Марина Олександрівна (далі - Позичальник) уклали договір №348045-КС-002 про надання кредиту (далі - Договір кредиту) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

ТОВ "БІЗПОЗИКА" 21.07.2021 направлено фізичній особі-підприємцю Олійник Марині Олександрівні пропозицію (оферту) укласти договір №348045-КС-002 про надання кредиту.

21.07.2021 фізична особа-підприємець Олійник Марина Олександрівна прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №348045-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

ТОВ "БІЗПОЗИКА" також направила фізичній особі-підприємцю Олійник Марині Олександрівні через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7065 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено.

Отже, 21.07.2021 ТОВ "БІЗПОЗИКА" та фізична особа-підприємець Олійник Марина Олександрівна уклали договір №348045- КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до пункту 1 Договору кредиту, ТОВ "БІЗПОЗИКА" надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000, 00грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).

Сторонами відповідно до умов Договору погоджено, що Кредит надається строком на 16 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з рахунку Кредитодавця.

Згідно з умовами Договору, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1, 01015 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно з графіком платежів.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ "БІЗПОЗИКА" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000, 00грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується платіжним дорученням № 30010 від 21.07.2021.

Також приналежність відповідачці банківської картки № НОМЕР_2 , на яку перераховувались кредитні кошти підтверджується скріншотом з онлайн банку АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Проте, відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала у зв`язку з чим станом на 08.08.2023 у неї утворилась заборгованість за договором № 348045-КС-002 про надання кредиту в розмірі 68 744, 65грн, що складається з:

- суми прострочених платежів по тілу кредиту - 30 000, 00грн;

- суми прострочених платежів по процентах - 34 244, 65грн;

- суми прострочених платежів за комісією - 4 500, 00грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з частиною першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, - такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, у межах кредитного договору позичальник отримує кредитні кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Договірні зобов`язання мають виконуватися належним чином, а одностороння відмова від зобов`язань не допускається.

Апелянт не заперечує отримання від позивача кредитних коштів, наявність заборгованості перед позивачем за Договором і розмір заборгованості.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Однак, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було відмовлено в залученні до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача чоловіка відповідача ОСОБА_2 , який зараз проходить військову службу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.06.2024 суд закрив підготовче провадження у справі № 917/1892/23 та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідач звернулась з клопотанням про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача лише 24.07.2024, хоча була обізнана про розгляд справи і могла скористатись своїм правом на звернення з відповідним клопотанням у визначений господарським процесуальним кодексом строк.

Отже, місцевим господарським судом вірно зазначено, що відсутні правові підстави для залучення третьої особи на стадії розгляду справи по суті.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права відмовив відповідачу в задоволенні клопотання про залучення третьої особи.

Поряд з цим, судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Частиною 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема у випадку перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі.

Згідно наданих відповідачем доказів, її чоловік перебуває на військовій службі в комендатурі військових сполучень залізничної дільниці та станції Полтава, в Збройних Силах України з 03.07.2012.

Однак, саме по собі перебування чоловіка відповідачки у складі Збройних сил України, навіть у випадку залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, не є безумовною підставою для зупинення провадження у справі на підставі статті 277 та статті 228 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Більше того, судова колегія зазначає, що зупинення провадження у справі має бути доцільним і мотивованим. Суд аналізує ймовірні наслідки зупинення з урахуванням суті спірних правовідносин, щоб це не призвело до безпідставного затягування строків розгляду справи.

Отже, самого факту введення воєнного стану і перебування учасника справи на військовій службі для зупинення провадження у справі недостатньо.

Сторони мають надати докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на воєнний стан тощо, оскільки безпідставне зупинення провадження у справі буде порушувати право на справедливий суд і вирішення спору протягом розумного строку.

Матеріали справи відповідних доказів не містять.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції вирішено спір відповідно до вимог та положень господарського процесуального законодавства.

Щодо доводів апелянта, що місцевим господарським судом не враховано вимоги частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Вказаною нормою передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Однак, матеріали справи не містять доказів, і відповідач таких доказів суду не надала, що її чоловік є військовослужбовцем, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів, що він у спірний період брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

Відтак, відповідачем не доведені підстави для застосування у спірних правовідносинах положень частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 05.08.2024 у справі №917/1892/23 без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 05.08.2024 у справі №917/1892/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов