ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/2090/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1 ,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 136000,00 грн заборгованості,

зазначає наступне:

Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (надалі Комітет, Позивач) використовуючи систему Електронний суд 10 травня 2024 року звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2 , Відповідач).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 10.05.2024 р. позовній заяві Комітету присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/2090/24 та визначено суддю Гута С.Ф. для її розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.05.2024 р. прийнято позовну заяву Комітету до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2090/24, встановлено строк ФОП ОСОБА_2 для подачі відзиву на позовну заяву до 11.06.2024 р. та призначено підготовче засідання на 13.06.2024 р.

Пунктом 42 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 р. № 1845/0/15-21 із змінами, передбачено, що засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

В свою чергу, пункт 37 Положення визначає, що підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи.

Відповідно до сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок 16.05.2024 р. до електронних кабінетів Комітету та ФОП ОСОБА_2 підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі доставлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 р. відкладено підготовче засідання на 11.07.2024 р.

Відповідно до сформованої автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідки 13.06.2024 р. до електронного кабінету ФОП ОСОБА_2 підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі доставлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 11.07.2024 р.

11.07.2024 р. представником ФОП ОСОБА_2 представлено клопотання про відкладення судового розгляду для ознайомлення із матеріалами справи та у зв`язку із участю в іншому судовому процесі.

В процесі підготовчого засідання, призначеного на 11.07.2024 р., представник Комітету не заперечував проти відкладення судового розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2024 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 25.07.2024 р.

Відповідно до сформованої автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідки 11.07.2024 р. до електронного кабінету ФОП ОСОБА_2 підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі доставлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 25.07.2024 р.

25.07.2024 р. представником ФОП ОСОБА_2 представлено клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву, посилаючись на отримання доступу до матеріалів справи в системі «Електронний суд» тільки 16.07.2024 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.07.2024 р. на підставі статей 119,165 ГПК України з метою дотримання принципів змагальності, диспозитивності, рівності сторін перед законом та судом, справедливого судового розгляду продовжено строк ФОП ОСОБА_2 для подачі відзиву на позову заяву до 31.07.2024 р., з огляду на те, що останній вважається належним чином повідомленим про судовий розгляд, адже ухвалу про відкриття провадження у справі 16.05.2024 р. доставлено до його електронного кабінету

Ухвалю Господарського суду Одеської області від 25.07.2024 р. вирішено відкласти підготовче засідання на 26.08.2024 р., враховуючи перебування судді у заздалегідь спланованій щорічній відпустці та з огляду на необхідність надання сторонам додаткового часу для реалізації права на подачу заяв по суті справи в контексті продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву. Викладено у тексті ухвали посилання на протокольну ухвалу, якою продовжено строк для подачі відзиву на позов.

Відповідно до сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок 25.07.2024 р. до електронних кабінетів ФОП ОСОБА_2 та його представника підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі доставлено ухвалу від 25.07.2024 р.

26.08.2024 р. представником ФОП ОСОБА_2 представлено відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Додатково просить поновити строк для подачі відзиву, посилаючись на неотримання позовних матеріалів, ознайомлення із останніми через представника після отримання доступу до системи «Електронний суд», у той же час, великий обсяг позовних матеріалів, чисельні повітряні тривоги та відключення електропостачання сукупно вплинули на своєчасність підготовки відзиву на позов.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.08.2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.09.2024 р.

Відповідно до сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок 27.08.2024 р. до електронних кабінетів ФОП ОСОБА_2 та його представника підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі доставлено ухвалу про призначення судового засідання на 03.09.2024 р.

03.09.2024 р. представником ФОП ОСОБА_2 представлено клопотання про зупинення провадження у справі № 916/2090/24 до розгляду справи № 916/3739/24 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Комітету про визнання недійсним та скасування рішення, на підставі якого стягується заборгованість.

Також 03.09.2024 р. представником ФОП ОСОБА_2 представлено письмові пояснення, зміст та суть яких є ідентичними, викладеному у відзиві.

Призначене на 03.09.2024 р. судове засідання не відбулось у зв`язку із оголошенням системою цивільної оборони повітряної тривоги у місті Одесі та Одеській області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.09.2024 р. призначено судове засідання на 12.09.2024 р.

Відповідно до сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок 03.09.2024 р. до електронних кабінетів Комітету, ФОП ОСОБА_2 та його представника підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі доставлено ухвалу про призначення судового засідання на 12.09.2024 р.

05.09.2024 р. Комітетом представлено заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на відсутність об`єктивної неможливості розгляду даної справи, оскільки однією із обставин, що підлягає дослідженню є дата одержання (вручення) ФОП ОСОБА_2 відповідного рішення Комітету, в контексті того, що законодавством встановлено присічний строк оскарження рішення, який не підлягає поновленню, після спливу якого Комітет наділений правом звернення до суду для примусового стягнення за прийнятим рішенням.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 р. на підставі статей 80,118,165 ГПК України залишено без розгляду поданий представником ФОП ОСОБА_2 відзив на позовну заяву з підстав пропуску строку на його подачу, Відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження у справі в електронному кабінету 16.05.2024 р., протокольною ухвалою від 25.07.2024 р. продовжено строк подачі відзиву до 31.07.2024 р., однак відзив представлено 26.08.2024 р., належних та об`єктивних доказів в підтвердження неможливості подачі відзиву у визначений строк заявником не представлено, обмежившись загальними посиланнями. У той же час, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система та її підсистем «Електронний суд» забезпечує обмін в автоматичному режимі наявними у справі документами між судом та учасниками процесу, тобто ФОП ОСОБА_2 маючи зареєстрований електронний кабінет має можливість ознайомлення із матеріалами справи в будь-який час, не очікуючи ознайомлення представника із матеріалами справи. Жодних доказів в підтвердження неможливості ФОП ОСОБА_2 використання системи «Електронний суд» до матеріалів справи не представлено.

Іншими протокольними ухвалами від 12.09.2024 р. відмовлено у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі з підстави недоведеності об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набранням законної сили судом рішенням у справі № 916/2090/24, окрім того, приписи ГПК України передбачають можливість зупинення у справі на стадії підготовчого провадження, у той же час, відповідне клопотання представлено після закриття підготовчого провадження, тобто поза встановленим законодавцем строком для вчинення процесуальної дії; долучено до матеріалів справи подані Відповідачем письмові пояснення та прийнято їх до розгляду.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2024 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 01.10.2024 р.

01.10.2024 р. представником ФОП ОСОБА_2 подано клопотання про об`єднання в об`єднання в одне провадження справи № 916/2090/24 разом із справою № 916/3739/24 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Комітету про визнання недійсним та скасування рішення. Додаткового просить поновити строк для подачі клопотання.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.10.2024 р. відмовлено у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_2 про об`єднання в одне провадження справ № 916/3739/24 та 916/2090/24, оскільки законодавцем у статті 173 ГПК України встановлено присічний строк такого об`єднання (до початку підготовчого засідання), відповідно до відображеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації провадження у справі № 916/3739/24 відкрито 09.09.2024 р., у той час як підготовче провадження у справі № 916/2090/24 закрито 26.08.2024 р., а підготовче засідання розпочато 13.06.2024 р., тобто в господарського суду відсутні правові підстави для поновлення відповідного строку.

Іншою протокольною ухвалою від 01.10.2024 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 08.10.2024 р.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене, з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності сторін перед законом та судом, а також з метою надання можливості сторонам реалізувати права на викладення позиції у справі, виступу зі вступними словами, важність справи для сторін та з огляду на об`єктивні чинники, яка позбавляли можливості проводити засідання суду, господарським судом здійснювався розгляд справи в межах розумного строку.

В процесі розгляду справи представник Комітету підтримував позовну заяву та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, представник ФОП ОСОБА_2 . натомість заперечував проти позовної заяви та наполягав на відмові у задоволенні позову.

У призначене на 08.10.2024 р. судове засідання представник ФОП ОСОБА_2 не з`явився, про оголошення перерви в судовому засіданні до 08.10.2024 р. повідомлений під розписку у судовому засіданні 01.10.2024 р.

08.10.2024 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, представлені докази, ознайомившись із позиціями сторін у справі, судом встановлено наступне:

Адміністративною колегію Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 24.10.2023 р. прийнято рішення № 65/60-р/к у справі № 34-02/2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, яким визнано, що Приватне підприємство «ЕКСКУРС АВТО ТРАНС» та Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Капітальний ремонт оглядових трибун та підтрибунних приміщень стадіону ДЮСШ по вул. Незалежності, 14 (вул. Калініна) в м. Білгород-Дністровському Одеської області (UA-2017-05-30-000383-a), проведених Комунальним підприємством «Білгород - Дністровське міське управління капітального будівництва» (пункт 1).

За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 1 резолютивної частини рішення, накладено на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штраф у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Відповідно до представленого супровідного листа 25.10.2023 р. Комітетом надіслано ФОП ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 , копію прийнятого 24.10.2023 р. рішення № 65/60-р/к у справі № 34-02/2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в якому додатково зазначено, що у випадку відсутності сплати штрафу у встановлені законодавством строки Комітет має право стягнення штрафу в судовому порядку разом із нарахованою пенею.

Представлене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить проставленої розписки про отримання ФОП ОСОБА_3 надісланої Комітетом поштової кореспонденції.

Відповідно до проставлених поштовою установою на конверті відміток кореспонденція 28.11.2023 р. повернута до Комітету неврученою у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Аналогічні підстави повернення відображено у роздруківці перевірки статусу відстеження з сайту АТ «УКРПОШТА» (трекінг).

Відповідно до представленої газети Кабінетів Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 12 грудня 2023 р. № 248 (7646) на 10 аркуші розміщено оголошення наступного змісту: «Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, у зв`язку із неможливістю вручення рішення від 24.10.2023 № 65/60-р/к відносно ФОП ОСОБА_2 за місцезнаходженням, рішення від 24.10.2023 № 65/60-р/к відносно ПП «ЕКСКУРС АВТО ТРАНС»… вказані рішення розміщено на офіційному веб-сайті АМКУ (http://www.amcu.gov.ua)».

Пред`являючи позовну заяву про стягнення з ФОП ОСОБА_2 до Державного бюджету України 136000,00 грн заборгованості, з яких 68000,00 грн штрафу та 68000,00 грн пені, Комітет зазначає, що після прийняття 24.10.2023 р. рішення № 65/60-р/к у справі № 34-02/2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, його текст 25.10.2023 р. надіслано рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (засобами поштового зв`язку) на адресу: АДРЕСА_1 , однак поштова кореспонденція повернулась неврученою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Керуючись положеннями частини 1 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у зв`язку зі неможливістю вручення рішення Комітетом опубліковано оголошення про прийняте рішення в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 12.12.2023 р. № 248 (7646), що надає підстави вважати, що рішення вручене належним чином ФОП ОСОБА_2 .

Враховуючи приписи статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не реалізацію права на оскарження рішення у двомісячний строк, останнє є обов`язковим до виконання, тобто накладений штраф мав бути сплаченим до 22.02.2024 р.

Відсутність своєчасної та остаточної оплати накладеного рішенням Комітету штрафу надає останньому право у відповідності до приписів частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» нараховувати пеню за кожний день прострочення сплати.

У представлених письмових поясненнях ФОП ОСОБА_2 заперечує проти позиції Комітету та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави, які суд має врахувати для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог зазначає наступне.

Відповідачем не отримано копії рішення Комітету, повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання не вважається належним врученням поштової кореспонденції, що також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 752/11896/17-ц, відтак, за посиланням Відповідача, строк на скарження рішення для нього не пропущено. Наводить підставі, які на думку Відповідача, свідчать про необґрунтованість прийнятого Комітетом рішення, також зазначає, що Комітетом не представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів в підтвердження викладених у рішенні обставин.

Посилається на приписи частини 6 статті 232 ГПК України в контексті наявності у Комітету права нараховувати штрафні санкції у період з 25.02.2022 р. по 23.08.2022 р. та просить суд врахувати положення статті 233 ГК України як на підставу зменшення розміру штрафних санкцій

Також посилається на приписи Податкового кодексу України (підпункти 69.1 та 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділ ХХ «Перехідні положення») як на підставу того, що пеню нараховано всупереч положенням законодавства.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, в тому числі: правові засади і гарантії підприємництва; правила конкуренції та норми антимонопольного регулювання; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Частиною 1 статті 3 Закону України Про захист економічної конкуренції (тут і надалі в редакцій чинній на час ухвалення рішенням Комітетом) встановлено, що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України Про Антимонопольний комітет України, Про захист від недобросовісної конкуренції, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про Антимонопольний комітет України Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до статті 3 Закону України Про Антимонопольний комітет України до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами статті 4 Закону України Про Антимонопольний комітет України визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частини 3, 6 та 7 статті 6 Закону України Про Антимонопольний комітет України передбачають, що Антимонопольний комітет України утворює територіальні відділення, а в разі необхідності здійснює їх реорганізацію чи ліквідацію. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, Комісія (комісії) з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, уповноважені з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 7 Закону України Про Антимонопольний комітет України визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до статті 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З урахуванням статті 19 та частини 1 статті 25 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають усвідомлювати можливість настання як певного обмеження їх діяльності з точки зору дотримання конкурентного законодавства, так і відповідальності за його порушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 48 Закону України Про захист економічної конкуренції встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та про накладення штрафу.

Відповідно до статті 25 Закону України Про Антимонопольний комітет України територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Із змісту приписів пункту 4 статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції слідує те, що невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до частин 7 і 9 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Комітету стягують штраф та пеню у судовому порядку; суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Відповідно до статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як зазначалось в описовій частині рішення, Адміністративною колегію Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 24.10.2023 р. прийнято рішення № 65/60-р/к у справі № 34-02/2020, яким визнано ФОП ОСОБА_2 винним у вчиненні порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Капітальний ремонт оглядових трибун та підтрибунних приміщень стадіону ДЮСШ по вул. Незалежності, 14 (вул. Калініна) в м. Білгород-Дністровському Одеської області (UA-2017-05-30-000383-a), проведених Комунальним підприємством «Білгород - Дністровське міське управління капітального будівництва» (пункт 1).

Та як наслідок визнання його винним у вчиненні порушення про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 1 рішення, накладено на ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Абзацом 1 частини 1 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції встановлено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах (частини 1 та 4 статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Відповідно до представленого Комітетом та дослідженого судом супровідного листа вказане рішення 25.10.2023 р. надіслано ФОП ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 , яка є аналогічній зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте надіслана поштова кореспонденція 28.11.2023 р. повернулась до Комітету неврученою із відміткою поштової установи про відсутність адреса.

В свою чергу, абзаци з 2 по 5 частини 1 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції визначають, що у разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Із представленої до матеріалів справи роздруківки газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 12 грудня 2023 р. № 248 (7646) вбачається розміщення на 10 аркуші оголошення від Комітету про прийняте 24.10.2023 р. рішення № 65/60-р/к у справі № 34-02/2020 відносно ФОП ОСОБА_2 . При цьому оголошення містить посилання про неможливість вручення рішення від 24.10.2023 р. № 65/60-р/к.

Приписам статті 19 Конституції України імперативно встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд погоджується із Відповідачем, що повернення надісланої останньому поштової кореспонденції (рішення Комітету) у зв`язку із закінченням терміну зберігання не може ототожнюватись із врученням (отриманням) такої кореспонденції.

Поряд із цим, Комітет, визнаючи неможливість вручення рішення, надісланого на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу ФОП ОСОБА_2 , яка вважається достовірною та може бути використана для ідентифікації фізичної-особи підприємця, реалізуючи наявні в нього повноваження, в межах встановлених Законом України Про захист економічної конкуренції, розмістив оголошення про прийняте рішення в газеті Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", що підтверджується як представленою до матеріалів справи роздруківкою газети, так і змістом газети, розміщеної на офіційному сайті https://ukurier.gov.ua/uk/, який є відкритим та доступним для кожного користувача.

Відтак, спираючись на правову конструкцію частини 1 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції, дослідження представлених до матеріалів справи доказів, господарський суд доходить до висновку про наявність правових підстав вважати, що рішення Комітету від 24.10.2023 р. № 65/60-р/к вважається таким, що вручене ФОП ОСОБА_2 22 грудня 2023 р., тобто через 10 днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі газеті Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", відповідно наявними підстави вважати, що Комітетом реалізовано передбачені Законом України Про захист економічної конкуренції дії для належного вручення прийнятого рішення.

Відповідно до статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Цей строк не може бути відновлено.

Під час розгляду спору про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі рішення АМК, щоб дійти висновку про обов`язковість виконання такого рішення, суди мають дослідити спірні рішення АМК на предмет його відповідності вимогам Закону (адже сторона це заперечує, ураховуючи її доводи), дослідити та встановити чого стосуються доводи, чи стосуються вони законності/незаконності та обґрунтованості/необґрунтованості рішення, встановити та дослідити чи заявлені вимоги у строки оскарження до/чи після закінчення строків, встановлених частиною 2 статті 47 та частиною 1 статті 60 Закону (близька за змістом позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 р. у справі № 904/4203/20).

Верховний Суд, вирішуючи спори, зокрема, про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі рішення АМК, господарським судам необхідно мати на увазі, що для того щоб дійти висновку про обов`язковість виконання рішення АМК чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Так, сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу.

Втім не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України Про захист економічної конкуренції), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною 2 статті 47 та частиною 1 статті 60 Закону, оскільки ця особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу АМК (близька за змістом позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 р. у справі № 904/3535/18, від 27.08.2019 р. у справі № 922/3685/18, від 18.05.2023 р. у справі № 904/4203/20).

Так, у силу приписів частини 1 статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.

Правова позиція Верховного Суду стосовно вказаної вище норми є послідовою, сталою та неодноразово висловлювалася, зокрема, про таке: за приписами частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачені вказаною нормою строки оскарження рішень АМК не може бути відновлено; зазначені строки є присічними (близька за змістом правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2020 р. у справі № 905/1605/19, від 12.02.2019 р. у справі № 915/352/18, від 08.07.2019 р. у справі № 915/756/18, від 27.08.2019 р. у справі № 922/3685/18 від 23.04.2019 р. у справі № 910/6538/18, від 14.03.2023 р. у справі № 910/4518/22, від 20.04.2023 р. у справі № 910/20438/21; від 18.05.2023 р. у справі № 904/4203/20).

Таким чином, спираючись на вищенаведене, господарський суд доходить до висновку, що встановлений частиною 1 статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції присічний двомісячний строк на оскарження рішення Комітету остаточно сплив 23 лютого 2024 р., адже рішення Комітету у відповідності до правової конструкції частини 1 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції вважається врученим ФОП ОСОБА_2 22 грудня 2023 р. через 10 днів після оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі газеті Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", з огляду не неможливість його вручення засобами поштового зв`язку (повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання).

Відповідно до пункту 5 статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Враховуючи викладене, те, що рішення Комітету вважається врученим ФОП ОСОБА_2 22 грудня 2023 року, строк для оплати штрафу у розмірі 68000,00 грн з урахуванням приписів законодавства становив до 22 лютого 2024 р., втім доказів сплати накладеного рішенням Комітету штрафу до матеріалів справи Відповідачем не представлено, відтак господарський суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення 68000,00 грн штрафу до Державного бюджету.

Перевіривши представлений Комітетом розрахунок суми пені, господарським судом встановлено відповідність останнього приписами та методології законодавства, відповідно стягненню з ФОП ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України підлягає 68000,00 грн пені у зв`язку із простроченням строків оплати штрафу, нарахованої протягом 23.02.2024 р. 05.05.2024 р. на суму 68000,00 грн.

Господарський суд керуються тим, що накладений рішенням Комітету на ФОП ОСОБА_2 штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані Комітетом на підставі Закону України Про захист економічної конкуренції та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.

Відтак, в даному випадку відсутні правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, нарахованих Комітетом, у зв`язку із відсутністю своєчасної та остаточної оплати накладеного штрафу, так само як застосування приписів Податкового кодексу України, адже сплата відповідного штрафу та нарахованої пені не належать до зобов`язання щодо сплати податків та зборів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У рішенні від 03.01.2018 р. Віктор Назаренко проти України (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають справедливого балансу між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі Беер проти Австрії (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).

Приписами частини 3 статті 3 Закону України Про судовий збір передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 136000,00 грн заборгованості задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюджету України (код бюджетної класифікації 21081100, символ банку 106, Адміністративні штрафи та інші санкції) 68000/шістдесят вісім тисяч/грн 00 коп. штрафу та 68000/шістдесят вісім тисяч/грн 00 коп. пені.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, Код ; р/р UA0008516, Державна казначейська служба України, МФО 820172) 2422/дві тисячі чотириста двадцять дві/грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку статті 327 ГПК України.

Повний текст складено 18 жовтня 2024 р.

Суддя С.Ф. Гут