ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2024 р. Справа № 910/18189/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 (суддя Бондарчук В.В.)

у справі № 910/18189/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі структурного (виробничого) підрозділу "Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2" Філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича

про стягнення 240 198,07 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") в особі структурного (виробничого) підрозділу "Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2" Філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Укрзалізниця" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича (далі - ФОП Бланкін Є.М., відповідач) про стягнення 240 198,07 грн, у тому числі: 165 675,06 грн - основного боргу, 54 095,75 грн - пені, 4 169,91 грн - штрафу, 5 590,37 грн - інфляційних втрат та 3 541,56 грн - 3 % річних, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором оренди нерухомого майна № ЦОЗ/ТН-321 від 15.07.2020 (далі - Договір оренди), а також: 5 421,34 грн - основного боргу, 1 490,40 грн - пені, 118,50 грн - інфляційних втрат та 95,18 грн - 3 % річних, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором № ЦОЗ/ТН-322 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна від 16.07.2020 (далі - Договір про відшкодування витрат).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/18189/23 позовні вимоги АТ "Укрзалізниця" в особі структурного (виробничого) підрозділу "Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2" Філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Укрзалізниця" задоволено. Стягнуто з ФОП Бланкіна Є.М. на користь АТ "Укрзалізниця" в особі структурного (виробничого) підрозділу "Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2" Філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Укрзалізниця" заборгованість з орендної плати в сумі 165 675,06 грн, пеню в розмірі 54 095,75 грн, штраф у розмірі 4 169,91 грн, інфляційні втрати в сумі 5 590,37 грн, 3 % річних у розмірі 3 541,56 грн, а також заборгованість з відшкодування витрат на утримання орендованого майна в сумі 5 421,34 грн, пеню в сумі 1 490,40 грн, інфляційні втрати в розмірі 118,50 грн, 3 % річних у розмірі 95,18 грн та 3 602,97 грн судового збору.

Місцевий господарський суд виходив із того, що ФОП Бланкіним Є.М. порушено умови Договору оренди та Договору про відшкодування витрат, а також положення ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 165 675,06 грн та з відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 5 421,34 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, штрафу та 3 % річних, суд першої інстанції дійшов висновків, що їх обчислено арифметично правильно, що має наслідком задоволення цих вимог.

У свою чергу, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов висновків, що при їх обчисленні позивачем допущено арифметичну помилку, проте ця вимога підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлений розмір інфляційних втрат не перевищує суми, обчисленої судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/18189/23, ФОП Бланкін Є.М. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, зокрема, на таке:

- орендоване відповідачем майно, що належить позивачу, є державним майном, тому на відносини, що виникли між сторонами, поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та норми постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна" (далі - Постанова КМУ № 634), на підставі якої у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендних платежів з 22.02.2022 - дати введення правового режиму воєнного стану;

- позивач нараховує суму боргу з 20.05.2022 по 20.10.2023, проте приховує той факт, що 08.06.2022 відповідачем було здійснено платіж у розмірі 7 570,27 грн на користь позивача, 27.06.2022 - в розмірі 7 691,40 грн., 18.07.2023 - в розмірі 8 037,50 грн;

- доказів направлення рахунків на адресу відповідача та отримання останнім рахунків до позову не надано, розрахунку розміру орендної плати за кожен місяць до позову також не додано;

- позивач був належним чином письмово повідомлений про припинення дії Договору оренди у зв`язку з воєнним станом, проте продовжив нараховувати орендні платежі;

- з тексту позову та додатку до позову з розрахунком не зрозуміло: яким чином було розраховано розмір орендної плати, чи враховано позивачем гарантійний внесок, а також платежі, здійснені відповідачем 08.06.2022, 27.06.2022 та 18.07.2023 за Договором оренди;

- підстави для нарахування 3 % річних, інфляційного збільшення боргу, пені та штрафу відсутні, оскільки відповідач з 22.02.2022 звільнений від сплати орендної плати на підставі п. 2 Постанови КМУ № 634.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) задоволено клопотання ФОП Бланкіна Є.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/18189/23 та поновлено ФОП Бланкіну Є.М. зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Бланкіна Є.М. на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/18189/23; зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 22.08.2024.

Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, планові та екстрені відключення електроенергії по місту Києву, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги відповідача заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

15.07.2020 між Філією "Центр охорони здоров`я" АТ "Укрзалізниця (орендодавець) та ФОП Бланкіним Є.М. (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № ЦОЗ/ТН-321 (Договір оренди), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 2,00 кв.м, а саме: нежитлове приміщення будівлі поліклініки ("Літера А") Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2, розташоване в м. Київ, яке знаходиться за адресою: проспект Повітрофлотський, № 9, на 1 поверсі, 4-ох поверхового будинку загальною площею 4 474,40 м2, в тому числі коефіцієнт загальних площ 0,044 % згідно з планом за поверхами, з викопіюванням із поповерхового плану, відповідно до акта приймання-передачі майна, що складає невід`ємну частину цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору оренди майно надається орендарю для його використання за цільовим призначенням - для розміщення торгівельного автомату з продажу продовольчих товарів (кавового автомату).

Пунктом 2.1 Договору оренди передбачено, що передача орендареві майна в строкове платне користування здійснюється на підставі акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього Договору (додаток 1). Майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі майна та скріплення печатками (у разі наявності) у строки, встановлені цим Договором.

Згідно з п. 2.5 Договору оренди майно вважається повернутим орендодавцю з дати підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця та скріплення печатками (у разі наявності).

Відповідно до п. 3.1, 3.2 Договору оренди розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Сторони погодили, що для розрахунків приймається індекс інфляції, розрахований Державною службою статистики України та опублікований на офіційному ресурсі.

Відповідно до п. 3.3 Договору оренди орендна плата нараховується, починаючи із дати передачі майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за Договором.

У п. 3.4 Договору оренди сторони погодили, що орендна плата не включає вартість комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), експлуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном. Відшкодування вартості комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), експлуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном, відшкодування земельного податку здійснюється орендарем орендодавцю щомісячно на підставі окремого підписаного сторонами договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг. Договір про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг орендарем та орендодавцем укладається протягом 5 робочих днів з дня підписання сторонами акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування. Нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (п. 3.5, 3.6 Договору оренди).

Відповідно до п. 3.9 Договору оренди, у разі припинення (розірвання) цього Договору, орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна за актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця включно. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє орендаря від обов`язку виконання перед орендодавцем всіх грошових зобов`язань за цим Договором, враховуючи і відповідальність за порушення умов Договору.

Згідно з п. 8.2 Договору оренди, у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

У п. 8.4 Договору оренди сторони погодили, що в разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

У разі звільнення орендарем майна без письмового погодження з орендодавцем, а також без складання та підписання акта приймання-передачі майна у належному стані уповноваженими представниками сторін, орендар відшкодовує орендодавцеві нанесені у зв`язку із цим збитки в повному їх розмірі та сплачує орендну плату за весь період користування до дати підписання акта приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця (п. 8.6 Договору оренди).

Відповідно до п. 11.1 Договору оренди цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до 10.07.2023, та у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У п. 11.10 Договору оренди сторони погодили, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов не менше ніж за один місяць до закінчення строку дії Договору, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, про що сторони укладають додаткову угоду до Договору.

15.07.2020 за актом приймання-передачі майна позивач передав, а відповідач прийняв орендоване майно.

16.07.2023 між Філією "Центр охорони здоров`я" АТ "Укрзалізниця" (балансоутримувач) та ФОП Бланкіним Є.М. (орендар) укладено договір № ЦОЗ/ТН-322 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна (Договір про відшкодування витрат), відповідно до якого балансоутримувач забезпечує утримання та обслуговування об`єкта нерухомого майна, а саме будівлі поліклініки ("Літера А") Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2, розташоване в м. Київ, яке знаходиться за адресою: проспект Повітрофлотський, № 9, на 1 поверсі, 4-х поверхового будинку із загальною площею 4 474,40 м2, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах щодо обслуговування та утримання будівлі шляхом їх відшкодування балансоутримувачу пропорційно до займаної площі.

Згідно з п. 4.1 Договору про відшкодування витрат розмір сум, що підлягають оплаті орендарем в рахунок відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування будівлі/приміщення, визначається пропорційно відношення площі орендованого приміщення до загальної площі будівлі, визначених згідно із цим Договором.

Відповідно до п. 4.2 Договору про відшкодування витрат розмір сум, що підлягають оплаті орендарем відшкодуванню, визначається, виходячи із сум платежів, виставлених згідно з рахунками обслуговуючих підприємств, декларацій про сплату податку тощо, та зазначаються балансоутримувачем у відповідних рахунках.

Відповідно до п. 4.3 Договору про відшкодування витрат орендар проводить оплату рахунків у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним, на підставі виставлених рахунків.

У п. 5.2 Договору про відшкодування витрат сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати орендарем рахунків на відшкодування витрат з утримання будівлі/приміщення за цим Договором балансоутримувач вправі стягнути з орендаря пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Пунктом 5.4 Договору про відшкодування витрат передбачено, що відшкодування орендарем витрат балансоутримувача з утримання будівлі/приміщення проводиться орендарем до дня фактичного звільнення приміщення за актом приймання-передачі за договором оренди.

Відповідно до п. 6.1 Договору про відшкодування витрат цей Договір укладено на період дії договору оренди нерухомого майна від 15.07.2020 № ЦОЗ/ТН-321, а саме з 15.07.2020 до 10.07.2023. Строк дії Договору може бути продовжено сторонами у разі продовження строку дії договору оренди на відповідний період додатковою угодою сторін.

У додатку № 1 до Договору про відшкодування витрат сторони погодили перелік платежів за обслуговування та утримання приміщення, зокрема: опалення - згідно з розрахунком щомісячно; водопостачання та водовідведення - згідно з розрахунком щомісячно; електроенергія - згідно з розрахунком щомісячно; вивіз сміття - згідно з розрахунком щомісячно; податок на землю - згідно з розрахунком щомісячно; податок на майно - згідно з розрахунком щомісячно.

За доводами позивача, в період з 01.04.2022 по 22.09.2023 відповідач не здійснював орендні платежі, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 165 675,06 грн.

Крім того, у період з 01.04.2022 по 22.09.2023 у відповідача також утворилась заборгованість із відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна на загальну суму 5 421,34 грн згідно з виставленими позивачем актами надання послуг за цей період, які долучені до матеріалів справи.

22.09.2023 за актом приймання-передачі відповідач повернув позивачу орендоване майно, при цьому в акті зазначено, що у ФОП Бланкіна Є.М. наявна заборгованість з орендної плати та інших платежів (в тому числі відшкодувань/компенсацій).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями, зокрема за вих. № 01-08/36/3 від 23.02.2023 та № 01-08/110 від 05.07.2023, щодо погашення заборгованості з орендної плати та заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, а також позивачем направлялись на адресу відповідача рахунки на оплату та акти надання послуг.

Проте, ФОП Бланкін Є.М. ці претензії залишив без відповіді та задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 759 ЦК України в редакції, чинній на час укладення Договору оренди, встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України в редакції, чинній на час укладення Договору оренди, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України в редакції, чинній на час укладення Договору оренди, встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Як встановлено судом вище, 15.07.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна № ЦОЗ/ТН-321, відповідно до якого у цей же день за актом приймання-передачі майна позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 2,00 кв.м, а саме: нежитлове приміщення будівлі поліклініки ("Літера А") Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2, розташоване у м. Київ, яке знаходиться за адресою: проспект Повітрофлотський, № 9, на 1 поверсі, 4-ох поверхового будинку загальною площею 4 474,40 м2.

Крім того, між балансоутримувачем орендованого майна та відповідачем укладено договір № ЦОЗ/ТН-322 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна, відповідно до якого балансоутримувач зобов`язався забезпечувати утримання та обслуговування об`єкта нерухомого майна, а також утримувати прибудинкову територію, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався брати участь у витратах щодо обслуговування та утримання будівлі шляхом їх відшкодування балансоутримувачу пропорційно до займаної площі.

При цьому, відповідно до п. 3.9 Договору оренди та п. 5.4 Договору про відшкодування витрат відповідач сплачує орендну плату та відшкодовує витрати з утримання орендованого приміщення до дати фактичного повернення майна за актом приймання-передачі включно.

Як встановлено місцевим господарським судом і вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався орендованим майном у період з 15.07.2020 по 22.09.2023, зокрема, за актом приймання-передачі від 22.09.2023 відповідач повернув позивачу орендоване приміщення, при цьому в акті зазначено, що у ФОП Бланкіна Є.М. наявна заборгованість з орендної плати та інших платежів (в тому числі відшкодувань/компенсацій).

Так, судом встановлено, що в період з 01.04.2022 по 22.09.2023 ФОП Бланкін Є.М. взяті на себе зобов`язання за наведеними вище договорами належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 165 675,06 грн та з відшкодування витрат з утримання орендованого приміщення в розмірі 5 421,34 грн.

Щодо доводів скаржника про те, що на спірні правовідносини розповсюджуються норми Постанови КМУ № 634 та норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у зв`язку із чим у силу положень п. 2 Постанови КМУ № 634 відповідач звільнений від сплати орендної плати, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 634 на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 вересня 2022 р., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися станом на 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене на територіях Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Запорізької, Миколаївської областей і м. Києва (крім адміністративно-територіальних одиниць на визначених територіях).

Як вбачається з преамбули Постанови КМУ № 634, остання прийнята відповідно до Закону України від 01.04.2022 № 2181-IX "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Однак, у п. 13.5 Договору оренди сторони погодились, що на їх відносини не поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно, відсутні підстави й для застосування до спірних правовідносин положень названої Постанови КМУ.

Крім того, слід зазначити, що правові, економічні та організаційні особливості утворення АТ "Укрзалізниця", управління і розпорядження його майном передбачено спеціальним Законом України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Так, відповідно до ст. 2 вказаного Закону АТ "Укрзалізниця" утворено як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Під установами та організаціями залізничного транспорту загального користування зазначений Закон розуміє, зокрема, заклади охорони здоров`я, що належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону). Засновником Товариства (АТ "Укрзалізниця") є держава в особі КМУ (ст. 2 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" до статутного капіталу Товариства вносяться:

- майно залізничного транспорту загального користування;

- 100 відсотків акцій акціонерних товариств, що проводять ремонт тягового рухомого складу та виготовляють залізобетонні конструкції і шпали, повноваження з управління корпоративними правами яких здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

- акції (частки, паї), що належать державі у статутному (складеному) капіталі господарських товариств, утворених за участю підприємств залізничного транспорту;

- право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту;

- право господарського відання магістральними залізничними лініями загального користування та розміщеними на них технологічними спорудами, передавальними пристроями, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт.

Згідно з п. 2 постанови КМУ від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Постанова КМУ № 200) статутний капітал товариства формується, зокрема, шляхом внесення до нього майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

На підставі Додатку 1 до Постанови КМУ № 200 відбулося утворення Товариства на базі, серед іншого, Державного закладу "Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО "Південно-західна Залізниця", за яким до реорганізації була закріплена будівля поліклініки по просп. Повітрофлотському, 9 у м. Києві, частиною якої є орендовані площі. Майно Державного закладу "Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО "Південно-Західна залізниця" увійшло до статутного капіталу Товариства за передавальним актом від 03.08.2015, затвердженим Міністром інфраструктури України 18.08.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" об`єктами управління державної власності", серед іншого, є:

- корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави);

- державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій;

- державне майно, надане суб`єкту господарювання на праві господарського відання відповідно до законодавства.

Утім, у переліку об`єктів управління державної власності, наведеному у ст. 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" об`єктами управління державної власності", відсутнє майно, передане до статутного капіталу господарських товариств, у тому числі таких, у статутному капіталі яких є частка держави.

Відповідно до п. 21 Статуту в редакції, чинній до 21.12.2023, товариство має у власності акції господарських товариств, внесені до його статутного капіталу, та інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством.

Згідно з п. 21 Статуту в редакції постанови КМУ від 19.12.2023 № 1338, яка діє з 21.12.2023, товариству на праві приватної власності належать акції господарських товариств, майно, що внесені до його статутного капіталу, та інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством, крім майна, закріпленого за товариством на праві господарського відання.

Відповідно до п. 22 Статуту в редакції постанови КМУ від 19.12.2023 № 1338, за товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження таким майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, визначених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом.

Майно, яке є державною власністю та закріплюється за Товариством на праві господарського відання, визначено ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". Це магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт.

Таким чином, КМУ на підставі спеціального Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та законодавства, що йому не суперечить, Постанов КМУ № 200 та № 735 визначив, що майно, передане до статутного капіталу Товариства, є його приватною власністю, окреслив види майна, яке перебуває в господарському віданні Товариства, а також встановив порядок/обмеження використання майна.

Відповідно до п. 6, 7, 20, 23 Статуту метою діяльності товариства, серед іншого, є отримання прибутку від провадження підприємницької діяльності. До предмета діяльності товариства відноситься, зокрема, надання послуг із фінансового лізингу, оренди, прокату. Товариство не несе відповідальності за зобов`язаннями акціонерів. Товариство не несе відповідальності за зобов`язаннями держави. Товариство діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань. Товариство є юридичною особою приватного права, має право від свого імені вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки, виступати позивачем і відповідачем у суді, крім випадків, передбачених законодавством та цим Статутом.

У силу приписів ч. 3, 4 ст. 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків. Порядок списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію майна, зазначеного в частині першій цієї статті, розпорядження іншим майном, внесеним до статутного капіталу Товариства, та майном, набутим Товариством, визначається Кабінетом Міністрів України. Кошти, отримані Товариством від операцій з майном, спрямовуються виключно на провадження статутної діяльності Товариства.

З урахуванням викладеного, до спірних орендних правовідносин, де орендодавцем виступає АТ "Укрзалізниця", Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не підлягає застосуванню.

Таким чином, доводи скаржника про те, що відповідач звільнений від сплати орендної плати за Договором оренди в силу положень Постанови КМУ № 634, не знайшло свого підтвердження.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати орендну плату за Договором оренди в розмірі та на умовах, визначених у цьому Договорі.

Також, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що в серпні 2022 року він звертався до позивача з листом, в якому просив звільнити від сплати орендної плати на підставі Постанови КМУ № 634, у відповідь на який позивач листом від 25.08.2022 повідомив про те, що підстави для припинення дії договору відсутні. Таким чином, за доводами відповідача, позивач був належним чином письмово повідомлений про припинення дії Договору оренди у зв`язку з форс-мажорними обставинами (воєнним станом), проте продовжував нараховувати орендні платежі.

З приводу вищенаведених доводів суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 10.2 Договору оренди сторони у п`ятиденний термін (строк) повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили, що в подальшому має бути підтверджено документом, виданим компетентним органом. Строк дії обставин непереборної сили підтверджується документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом. Неповідомлення, а також несвоєчасне повідомлення про обставини непереборної сили, позбавляє сторону права посилання на них.

Згідно з п. 10.3 Договору оренди, якщо період дії обставин непереборної сили перевищить два місяці, кожна зі сторін має право розірвати Договір, повністю або частково, шляхом направлення письмового повідомлення іншій стороні. Договір вважається розірваним із дати отримання такого повідомлення.

За доводами відповідача, такими форс-мажорними обставинами є військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до положень ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не було подано відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за Договором оренди, який би підтверджував неможливість виконання умов зазначеного Договору.

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований "Всім кого це стосується", на який послався відповідач в апеляційній скарзі, ТПП України на підставі статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом із тим, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 викладено висновки про те, що вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який у силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Водночас, виходячи з положень п. 10.3 Договору оренди, право розірвати цей Договір у зв`язку з обставинами непереборної сили виникає у сторони Договору в тому разі, якщо період дії обставин непереборної сили перевищить два місяці.

Проте в матеріалах справи відсутні докази сповіщення відповідачем позивача у п`ятиденний строк про початок обставин непереборної сили, як того вимагає п. 10.2 Договору, що мало б передувати листу відповідача (наданому позивачу в серпні 2022 року) про припинення Договору оренди з 01.07.2022.

Неповідомлення про обставини непереборної сили, відповідно до 10.2 Договору оренди, позбавляє відповідача права посилання на них.

Відтак, відповідачем не доведено, що в нього виникло право на розірвання Договору оренди у зв`язку з обставинами непереборної сили, а отже, відсутні підстави вважати, що Договір оренди є розірваним у порядку п. 10.3 Договору оренди з дати отримання позивачем від відповідача повідомлення про припинення Договору оренди.

З огляду на викладене, доводи відповідача з посиланням на те, що позивач безпідставно продовжував нараховувати орендні платежі після письмового повідомлення про припинення дії Договору оренди, судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані.

Статтею 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до п. 3.3 Договору оренди орендна плата нараховується, починаючи з дати передачі майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.

У свою чергу, згідно з п. 4.3 Договору про відшкодування витрат орендар проводить оплату рахунків у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним, на підставі виставлених рахунків.

Отже, як слушно зауважив суд першої інстанції, згідно з умовами Договору оренди відповідач зобов`язаний здійснювати орендну плату незалежно від того, чи виставлено позивачем рахунок на оплату.

Разом із тим, на виконання умов Договору про відшкодування витрат позивачем направлялись на адресу відповідача рахунки на оплату та акти наданих послуг за період з 01.04.2022 по 22.09.2023.

Проте, як встановлено судом першої інстанції і свідчать матеріали справи, відповідач у вказаний період взяті на себе зобов`язання за Договором оренди та за Договором про відшкодування витрат щодо сплати орендної плати та відшкодування витрат з утримання орендованого нерухомого майна належним чином не виконував, відповідно, у ФОП Бланкіна Є.М. за цей період виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 165 675,06 грн та з відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 5 421,34 грн.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на неврахування позивачем платежів, здійснених відповідачем у рахунок виконання Договору оренди та Договору про відшкодування витрат, а саме: 08.06.2022 - у розмірі 7 570,27 грн, 27.06.2022 - у розмірі 7 691,40 грн та 18.07.2023 - в розмірі 8 037,50 грн, колегія суддів зазначає, що відповідно до призначень платежу вказаних платіжних доручень вони стосуються орендної плати за січень-березень 2022 року, тобто іншого періоду, ніж той, за який утворилася заборгованість, яка є предметом даного спору - 01.04.2022-22.09.2023. Таким чином, зазначені відповідачем платежі не змінюють суму основного боргу, вказану в позовній заяві.

Стосовно гарантійного платежу, на який послався скаржник в апеляційній скарзі, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 4.3 Договору оренди в разі повного та належного виконання орендарем усіх грошових зобов`язань за цим Договором за наявності в орендодавця гарантійного платежу, а також в разі дострокового розірвання Договору з ініціативи орендодавця, гарантійний платіж зараховується в якості плати за останні два місяці оренди.

Оскільки мало місце неналежне виконання відповідачем обов`язків за Договором оренди, підстави для зарахування гарантійного платежу відповідно до ст. 4.3 вказаного Договору відсутні.

Крім того, усупереч доводам скаржника, з огляду на положення п. 3.3 Договору оренди відсутність у матеріалах справи щомісячних розрахунків орендної плати та доказів направлення відповідачу рахунків з орендної плати жодним чином не впливає на обов`язок своєчасної сплати орендних платежів, і, відповідно, на законність та обґрунтованість рішення про стягнення з відповідача заборгованості.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою статті 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування заявлених позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що ФОП Бланкіним Є.М. порушено умови Договору оренди та Договору про відшкодування витрат, а також положення ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 165 675,06 грн та з відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 5 421,34 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 55 586,15 грн, 3 % річних у розмірі 3 636,74 грн, інфляційних втрат у розмірі 5 708,87 грн та штрафу в розмірі 4 169,91 грн, нарахованих на суми заборгованості з 21.05.2022 по 25.10.2023.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

У силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2 Договору оренди в разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, у п. 14.7 Договору оренди сторони дійшли згоди, що строк позовної давності, в тому числі з питань відповідальності, відшкодування збитків та щодо стягнення та нарахування штрафних санкцій за цим Договором, складає три роки.

У п. 8.4 Договору оренди сторони погодили, що в разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

У свою чергу, у п. 5.2 Договору про відшкодування витрат сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати орендарем рахунків на відшкодування витрат з утримання будівлі/приміщення за цим Договором балансоутримувач вправі стягнути з орендаря пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, дійшов обґрунтованих висновків, що їх обчислено арифметично правильно, що має наслідком задоволення цих вимог. Правильність вказаних розрахунків скаржником не спростована.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ГК України в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (подібна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Такі правові висновки Верховного Суду наведено, зокрема, в постанові від 24.09.2024 у справі № 915/1037/23.

Утім, відповідачем не наведено підстав для зменшення неустойки у спірному випадку та не надано доказів на їх підтвердження.

Таким чином, відповідачем не доведено, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій ухвалено без дотримання принципів справедливості, добросовісності, розумності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, колегією суддів апеляційної інстанції визнаються обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 95,18 грн та інфляційних втрат у розмірі 118,50 грн у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), де зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/18189/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бланкіна Євгена Миколайовича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/18189/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/18189/23.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська