ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.10.2024м. СумиСправа № 920/1187/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) матеріали справи № 920/1187/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Поліпартс

(вул. Авіаконструктора Антонова, буд 15-А, м. Київ, 03186,

),

до відповідача Комунального підприємства Комбінат Комунальних підприємств

Роменської сільської ради (вул. Залізнична, буд. 125, м. Ромни,

Сумська область, 42000, )

про стягнення 77125 грн 31 коп.

1. Короткий зміст позовних вимог, заперечень проти позову та хід розгляду справи.

20.09.2024 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до вимог якої просить стягнути з відповідача на свою користь 77125 грн 31 коп., з яких: 70000 грн 00 коп заборгованість, з оплати за отриманий товар, 2200 грн 48 коп 3% річних, 4924 грн 83 коп інфляційні втрати за неналежне виконання зобов`язань за Договором про закупівлю № 370 від 27.07.2023; а також просить судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.09.2024 справу № 920/1187/24 розподілено для розгляду судді Заєць С.В.

Ухвалою від 23.09.2024 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/1187/24, суд визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановив сторонам строки для надання процесуальних документів (відповідачу - відзиву, заперечення на відповідь на відзив), позивачу відповіді на відзив.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у порядку ст. 165 ГПК України.

Копія ухвали про відкриття провадження у цій справі була направлена та доставлена відповідач в його електронний кабінет 23.09.2024, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом

27.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліпартс» (Постачальник за договором, позивач) та Комунальним підприємством «Комбінат комунальних підприємств» Роменської міської ради (Замовник за договором, відповідач) укладено договір про закупівлю № 370 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник зобов`язується у період дії Договору поставляти Замовнику шини (код за ДК 021:2015 - 34350000-5 «Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності»), надалі товар, а Замовник - прийняти і оплатити поставлений товар.

Згідно з п. 2.2. договору сума Договору становить з ПДВ 535296,00 грн, в т.ч. ПДВ -89216,00 грн.

Сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар. До рахунку додаються видаткова накладна.

Згідно з п. 5.1. Договору строк поставки товару 31.12.2023.

Поставка товару здійснюється Постачальником протягом чотирьох днів з дня оплати накладної. Місце поставки товару вул. Залізнична, буд. 125, м. Ромни, обл.. Сумська (п.п. 5.2., 5.3. Договору).

Відповідно до п. 10.1. Договору, Договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками Сторін та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань за Договором до повного їх виконання Сторонами.

Додатковими угодами №2 від 29.12.2023 та №3 від 31.01.2024 до Договору № 370 від 27 липня 2023 року продовжено строк діє договору до 31 травня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем здійснено поставку та передано у власність Відповідача товар-шини за наступними видатковими накладними:

- Видаткова накладна № 4445 від 10.08.2023 на суму 22954, 44 грн в т.ч. ПДВ;

- Видаткова накладна № 4727 від 22.08.2023 на суму 16246,20 грн в т.ч. ПДВ;

- Видаткова накладна № 5184 від 11.09.2023 на суму 34 264,56 грн в т.ч. ПДВ;

- Видаткова накладна № 5763 від 26.09.2023 на суму 89344,56 грн в т.ч. ПДВ.

Як зазначає позивач в обґрунтування позовних вимог, разом з видатковою накладною № 5763 від 26 вересня 2023 р. відповідачу було надано рахунок на оплату товару № ТОВ00007670 від 26 вересня 2023 р.

Позивач зазначає, що 08 січня 2024 р. відповідачем було частково сплачено за поставлений позивачем за видатковою накладною № 5763 від 26 вересня 2023 р. товар у розмірі 19 344,56 грн. згідно платіжної інструкції № 5229_00000/4ееf4829-са43- 4679-а9с2-949с34f9601е від 08 січня 2024 р. (призначення платежу у платіжній інструкції Замовником вказано помилкове).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним договірні зобов`язання виконанні належним чином, проте відповідачем не в повному обсязі оплачено отриманий товар за видатковою накладною № 5763 від 26.09.2023, через що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 70 000 грн.

Позивач також зазначає, що 19 червня 2024 р. позивачем було надіслано відповідачу Претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 70 000,00 грн., яка була залишена Відповідачем без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 700 000 грн та стягнення компенсаційних нарахувань за порушення термінів оплати отриманого товару.

Вирішуючи спір у даній справі, суд керується наступним:

Згідно з ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Так пунктом 4.1. договору визначено, що оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар.

Відповідно до матеріалів справи рахунок на оплату № ТОВ00007670 та видаткова накладна № 5763 датовані 26.09.2023.

Таким чином, строк оплати за товар, поставлений згідно видаткової накладної № 5763 від 26 вересня 2023 р. на суму 89 344,56 грн. є 26 вересня 2023 р. включно.

Як вказує позивач відповідач частково розрахувався за отриманий товар за видатковою накладною № 5763 від 26.09.2023 у розмірі 19 344,56 грн. згідно платіжної інструкції № 5229_00000/4ееf4829-са43- 4679-а9с2-949с34f9601е від 08 січня 2024 р.

В матеріалах справи відсутні докази оплати в повному обсязі, що становить 70 000,00 грн, вартості отриманого товару за видатковою накладною № 5763 від 26 вересня 2023 р.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного невиконання відповідачем зобов`язань за договором щодо повної оплати товару за видатковою накладною № 5763 від 26 вересня 2023 р., суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача основної суми боргу за поставлений товар в розмірі 70000 грн.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне .

Позивач просить стягнути з відповідача 4924 грн 83 коп. інфляційних нарахувань та 2 200 грн 48 коп. 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення інфляційних нарахувань не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення інфляційних втрат може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

З огляду на вимоги частин 1 та 2 статті 2, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Під час перевірки правильності нарахування позивачем стягуваних сум, судом встановлено, що позивач в період розрахунку включено дату проведеного платежу, а саме 08.01.2024, отже позивач не правильно визначив період для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Судом проведено перерахунок здійснених позивачем нарахувань інфляційних втрат та 3 % річних, з урахуванням дати платежу. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума інфляційних нарахувань та 3% річних виходить за межі позовних вимог. Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2024.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Враховуючи, вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 4 924 грн 83 коп. та 3 % річних в розмірі 2200 грн. 48 коп. є правомірною та обґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним:

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Поліпартс до Комунального підприємства Комбінат Комунальних підприємств Роменської сільської ради про стягнення 77125 грн 31 коп. - задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Комбінат Комунальних підприємств Роменської сільської ради (вул. Залізнична, буд. 125, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Поліпартс (вул. Авіаконструктора Антонова, буд 15-А, м. Київ, 03186, ), 70 000 грн 00 коп. боргу, 4924 грн. 83 коп. інфляційних втрат, 2200 грн. 48 коп 3% річних, 3028 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.24.

Суддя С.В. Заєць