УХВАЛА

22 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 916/4218/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс"

про стягнення 1 053 752,17 грн,

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів ?Укрінтеравтосервіс? (далі - УДП ?Укрінтеравтосервіс?, відповідач, скаржник) з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 972 613,09 грн та пені в сумі 81 139,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 №56/37 в частині сплати орендної плати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 позов задоволено в частині стягнення 672 229,35 грн суми основного боргу, 40 569,54 грн пені та витрати на сплату судового збору в розмірі 10 691,98 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; повернуто з Державного бюджету України на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради сплачену суму судового збору у розмірі 5 368,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що УДП ?Укрінтеравтосервіс? не підпадає під дію положення пункту 1 рішення Одеської міської ради ?Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану? від 29.06.2022 № 969-VIII щодо звільнення відповідача від сплати орендної плати. Між тим, судом першої інстанції зазначено, що починаючи з березня 2022 року по серпень 2023 року підлягають застосуванню положення пункту 2 рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII, зокрема, щодо нарахування орендної плати у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації), укладеними до 24.02.2022. А відтак, заборгованість відповідача з орендної плати складає 672 229,35 грн; також підлягає стягненню пеня у розмірі 40 569,54 грн, яка розрахована виходячи із суми основної заборгованості що стягується.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 300 383,74 грн та 40 569,54 грн пені та ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

УДП "Укрінтеравтосервіс" також не погодилося з ухваленим рішенням суду та звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 року в частині розміру стягнутої заборгованості змінити, стягнути з УДП "Укрінтеравтосервіс" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 404 693,11 грн основного боргу, а у задоволенні вимог про стягнення пені відмовити.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 апеляційну скаргу УДП "Укрінтеравтосервіс" залишено без задоволення; апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 300 383,74 грн основного боргу; позов в цій частині задоволено, в частині розподілу судових витрат рішення змінено, в решті рішення залишено без змін та викладено резолютивну частину в наступній редакції:

?1. Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (07362, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Новосілки, вул. Київська, 50, ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, , р/р UA 3034299 в ДКСУ м. Києва) 972 613,09 грн (дев`ятсот сімдесят дві тисячі шістсот тринадцять гривень 09 коп.) - суми основного боргу, 40 569,54 грн (сорок тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 54 коп.) - пені та витрати на сплату судового збору в розмірі 15 806,28 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот шість гривень 28 коп.)

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.?

Скасовуючи частково рішення, апеляційний суд виходив з того, що місцевий господарський суд обмежився лише посиланням на факт нарахування розміру орендної плати у розмірі 50 відсотків на період дії воєнного стану відповідно до рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII, позаяк не встановив та не зазначив, чи дотрималися сторони порядку застосування такого нарахування, а саме чи звертався орендар та чи прийняв орендодавець наказ на підставі такого звернення у відповідності до пункту 129-1 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - лютий 2022 року), тому судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 №969-VIII, а відтак безпідставно зменшено розмір орендної плати відповідачу на 50 відсотків у період з березня 2022 року по серпень 2023 року. Разом з тим, ураховуючи те, що позивачем доведено невиконання відповідачем зобов`язань по сплаті основного боргу, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення пені, зменшивши її розмір на 50 відсотків, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності та у відповідності до положень статті 233 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, 08.10.2024 (через систему ?Електронний суд?) УДП "Укрінтеравтосервіс" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 (повний текст постанови складено 18.09.2024) та рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024, в якій просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини 7 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

Оскільки предметом позову у цій справі є стягнення 1 053 752,17 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (2 684,00 грн х 500 = 1 342 000,00 грн), з урахуванням положень ГПК України касаційна скарга може бути розглянута в касаційному порядку лише за наявності для цього підстав, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 зазначеного Кодексу.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №916/3587/22 та від 06.12.2023 у справі №916/3377/22 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, а також вказує про порушення господарськими судами норм процесуального права, проте не обґрунтовує виключні випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, що не може вважатися дотриманням приписів статті 290 цього ж Кодексу, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення грошових коштів, розмір яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачають виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.

Натомість, подана касаційна скарга не дає правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, для касаційного перегляду судових рішень.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 (справа №914/1570/20, провадження №2-90гс20) зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних фільтрів не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних фільтрів допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує права доступу до правосуддя.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою УДП "Укрінтеравтосервіс" на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №916/4218/23 за касаційною скаргою Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов