ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024, року м.Дніпро Справа № 908/2990/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2024 (суддя Мірошниченко М.В.) у справі №908/2990/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни

про стягнення 49 189, 55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА з позовом до Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №066758-ЗП1-002 від 29.12.2019 у розмірі 49189,55 грн., з яких 31358,45 грн. заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом, 17831,10 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом 17831,10 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.02.2024 у справі №908/2990/23 позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика заборгованість за договором про надання кредиту №066758-ЗП1-002 від 29.12.2019 у розмірі 49 189, 55 грн. (сорок дев`ять тисяч сто вісімдесят дев`ять грн. 55 коп.), з яких 31 358, 45 грн. (тридцять одна тисяча триста п`ятдесят вісім грн. 45 коп.) заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом, 17 831, 10 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот тридцять одна грн. 10 коп.) заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 2 147, 20 грн. (дві тисячі сто сорок сім грн. 20 коп.).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов укладенного укладенного 29.12.2019року між Товариством з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (кредитодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Юрченко Оленою Андріївною (позичальник, відповідач) договору про надання кредиту №066758-ЗП1-002 (далі договір), позивач перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти 29.12.2019 двома платежами по 25000,00 грн., всього в сумі 50000,00 грн., що підтверджується інформацією АТ КБ Приватбанк про зарахування коштів по картковому рахунку відповідача. Згідно з інформаційними довідками ТОВ «Платежі онлайн» як технологічного оператора платіжних послуг відповідачем було сплачено платежі в загальному розмірі 56 581,67 грн. Після здійснених зарахувань, як встановлено місцевим судом, залишилась несплаченою заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом в сумі 31358,45 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 17831,10 грн. Дані суми обліковуються в розрахунку заборгованості позивача станом на 25.09.2023, проте вони не збільшувались після закінчення строку кредитування (19.04.2020).

Господарським судом встановлено, що процентна ставка позивачем не змінювалась та застосована в погодженому сторонами розмірі (1,168229100% за кожен день користування кредитом згідно з п. 4 договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснено позивачем в межах строку кредитування по 19.04.2020, що відповідає вимогам законодавства та умовам п. 6 договору.

За викладених вище обставин, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання кредиту №066758-ЗП1-002 від 29.12.2019 у розмірі 49 189,55 грн., з яких 31358,45 грн. заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом, 17831,10 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, Фізична особа-підприємець Юрченко Олена Андріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

За доводами апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріали цієї справи не містять підтвердження того факту, що відповідачка була належним чином ознайомлена з вищевказаними Правилами у відповідній редакції, оскільки у п.9 договору про надання кредиту, вказано лише посилання на офіційний веб-сайт позивача та найменування розділу де можна ознайомитися із цими правилами без жодного зазначення реквізитів цих Правил та відповідної їх редакції. Відтак, засвідчені копії Правил, які наявні у матеріалах цієї справи, не можуть свідчити про те, що саме з ними було ознайомлено відповідачку.

Так, скаржник вважає, що вищевказане посилання на розділ з власного веб-сайту за яким можна перейти та ознайомитися з відповідними умовами, може свідчити лише про наявність такої інформації на веб -сайті, однак, виходячи з функціоналу вказаного веб-сайту, доступ саме в цей розділ дуже складно знайти в меню зазначеного сайту.

На думку скаржника, наявність такої інформації на веб-сайті відповідача не може свідчити про те, що відповідачку було належним чином ознайомлено з усіма умовами та у відповідній редакції станом на дату укладання договору.

Крім того скаржник зазначає, що в якості обґрунтування заборгованості відповідачки за спірним кредитним договором позивач надав суду тільки розрахунок заборгованості. Таким чином, апелянт вважає, що посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо, є внутрішніми документами фінансової компанії. Також, позивачем жодним чином не підтверджено, що заявлена у позовній заяві сума заборгованості має місце.

Скаржник наголошує, що оскільки між сторонами не було досягнуто згоди (відсутнє таке погодження в умовах Договору), які саме суми з перерахованих відповідачкою на відповідний банківський рахунок позивача, останній мав зараховувати на погашення тіла кредиту, а які на погашення процентів, пені та штрафів, то позивач мав зараховувати всі грошові кошти перераховані йому позивачкою саме на погашення тіла кредиту, а не на погашення процентів, пені та штрафів, як наслідок, висновку суду в цій частині є хибними.

Згідно доводів апелянта, відповідачці було надано кредит в сумі 50 000,00 грн, а повернула вона на відповідний банківський рахунок позивача шляхом відповідних грошових переказів грошові кошти на загальну суму: 56 581,67 грн. Відтак, стає незрозумілим чому позивач зараховував значну частину з перерахованих відповідачкою грошових коштів саме на погашення процентів за користування кредитом, а не погашення заборгованості за тілом кредиту.

Окрім того, апелянт звертає увагу, що із розрахунку боргу незрозуміло, яким чином у відповідачки залишились основна сума боргу 31 358,45 грн і на який розмір ставкии нараховані проценти у сумі 17 831,10 грн.

Щодо правомірності стягнення витрат на правничу допомогу апелянт зазначає, що на виконання вимог ч. 8. ст. 129 ГПК, адвокат та відповідач домовились, що порядок сплати гонорару адвоката відбуваються у такому порядку і строки - безготівковий переказ або готівкою, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по Справі.

Скаржник наголошує, що відповідач отримує послуги адвоката протягом розгляду цієї справи у суді першої інстанції, що підтверджується відповідними доказами, у т.ч. актами наданих послуг, а зобов`язаний їх оплатити лише після набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, на переконання скаржника, правомірність вимог про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та підтвердження їх належними та допустимими доказами підтверджується і правктикою Верховного суду у складі касаційних судів різних юрисдикцій.

Як зазначає скаржник, у випадку відмови у задоволенні позову позивача чи його частковому задоволенню , суд повинем пропорційно стягнути з позивача всі судові витрати, у т.ч. витрати на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивачем подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив, згідно якого заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі з огляду на наступне.

Твердження апелянта щодо неознайомлення останнього належним чином із Правилами не відповідають дійсності, оскільки на сторінці другій-четвертій відповіді на відзив в розділі «Щодо ознайомлення відповідача із Правилами про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, сформованої в ЄСІТС «Електронний суд» 22.12.2023, позивач, із посиланням на :

- пункт 9 Кредитного договору, статтю 650-1 ЦК України, статті 81 та 82 ЦПК України і Постанову Верховного Суду від 12.08.2022 по справі №234/7297/20 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/105726174), на думку позивача, спростував вищезазначені бездоказові твердження представника відповідача.

Позивач зазначає, що розрахунок відображає всі факти руху грошових коштів за кредитним договором протягом всього строку його дії і аж до дати подання Позивачем позовної заяви до суду , в т.ч. факти надання кредиту Позивачем та сплати грошових коштів Відповідачем в рахунок погашення заборгованості Відповідача перед позивачем за кредитним договором:

- квитанції платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) №№ 186598878 та 186598739 від 29.12.2019р.;

- дві довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 19.09.2023р.;

- скріншот інформації з особистого кабінету сервісу PRIVAT24, згідно з яким банківська картка за номером № 4149-6293-8025-0142, на яку були зараховано кредит Відповідачу, ідентифікується банком-емітентом (АТ КБ«ПРИВАТБАНК») як карта, що була випущена на ім`я Юрченко О.А.;

- довідки ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Platon №78/09, 79/09, 80/09, 81/09, 82/09, 83/09, 84/09, 85/09, 86/09, 87/09, 88/09, 89/09, 90/09 та 91/09 від 13.09.2023р. (часткове погашення заборгованості за Кредитним договором).

Окрім того, як зазначає позивач, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції також, із посиланням на положення Договору, Правил та статтю 534 ЦК України довів обгрунтованість вказаної позиції Позивача.

На думку Позивача, в апеляційній скарзі представником Відповідача зазначені висновки жодним чином не були спростовані.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.

Ухвалою суду від 11.03.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2990/23. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/2990/23.

18.03.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 908/2990/23.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року було залишено апеляційну скаргу без руху.

01.04.2024 року до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, надано належні докази сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 03.04.2024 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2024 у справі №908/2990/23. Поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2024 у справі №908/2990/23. Призначено розгляд апеляційної скарги у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

29.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (кредитодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Юрченко Оленою Андріївною (позичальник, відповідач) укладено договір про надання кредиту №066758-ЗП1-002 (далі договір), відповідно од п. 1 якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити суму за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2 договору кредит надається позичальнику протягом трьох банківських днів із дня підписання цього договору. Кредит надається строком на 16 тижнів, де першим є дата списання коштів з рахунку кредитодавця.

Згідно з п. 3 договору строк дії договору з дати його підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 4 договору встановлено, що плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,168229100% за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договору, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту.

Відповідно до п. 5 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом із урахуванням наступних умов:

п. 5.1. Позичальник здійснює погашення заборгованості по кредиту шляхом сплати обов`язкових щотижневих платежів кожної неділі, які він зобов`язаний здійснювати регулярно не пізніше дат, установлених графіком платежів, що наведений у п. 6 цього договору.

п. 5.2. Мінімальна сума обов`язкового щотижневого платежу для позичальника визначається графіком платежів, що наведений у п. 6 цього договору, але в будь-якому разі не може бути менше 5775,00 грн.

Графік сплати по кредиту та плати за користування кредитом погоджено в п.6 договору за період з 05.01.2020 по 19.04.2020.

Пунктом 9 договору встановлено, що цей договір та Правила про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, разом складаються єдиний документ (надалі договір) та визначають усі істотні умови надання кредиту.

Укладаючи цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися цього договору (з урахуванням Правил про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, текст яких розміщено на сайті кредитодавця в розділі публічна інформація https://byzpozyka.com/).

У п. 10 договору позичальник підтвердив, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

На виконання договору позивач перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти 29.12.2019 двома платежами по 25000,00 грн., всього в сумі 50000,00 грн., що підтверджується інформацією АТ КБ Приватбанк про зарахування коштів по картковому рахунку відповідача.

Згідно з інформаційними довідками ТОВ Платежі онлайн як технологічного оператора платіжних послуг відповідачем було сплачено: 05.01.2020 суму 5775,00 грн., 14.01.2020 суму 6395,04 грн., 20.01.2020 суму 2000,00 грн., 21.01.2020 суму 4312,94 грн., 26.01.2020 суму 5775,00 грн., 03.02.2020 суму 6090,01 грн., 05.02.2020 суму 2000,00 грн., 11.02.2020 суму 4167,99 грн., 19.02.2020 суму 3000,00 грн., 20.02.2020 суму 3955,72 грн., 25.02.2020 суму 3300,00 грн., 26.02.2020 суму 3309,97 грн., 07.03.2020 - 4000,00 грн., 08.03.2020 суму 2500,00 грн., всього - 56581,67 грн.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегією суддів в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорених сторонами обставин справи відносно того, що: 29.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (кредитодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Юрченко Оленою Андріївною (позичальник, відповідач) укладено договір про надання кредиту №066758-ЗП1-002 (далі договір), відповідно од п. 1 якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити суму за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором; що Графік сплати по кредиту та плати за користування кредитом погоджено в п.6 договору за період з 05.01.2020 по 19.04.2020; що на виконання договору позивач перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти 29.12.2019 всього в сумі 50000,00 грн; що

відповідачем було сплачено: 05.01.2020 суму 5775,00 грн., 14.01.2020 суму 6395,04 грн., 20.01.2020 суму 2000,00 грн., 21.01.2020 суму 4312,94 грн., 26.01.2020 суму 5775,00 грн., 03.02.2020 суму 6090,01 грн., 05.02.2020 суму 2000,00 грн., 11.02.2020 суму 4167,99 грн., 19.02.2020 суму 3000,00 грн., 20.02.2020 суму 3955,72 грн., 25.02.2020 суму 3300,00 грн., 26.02.2020 суму 3309,97 грн., 07.03.2020 - 4000,00 грн., 08.03.2020 суму 2500,00 грн., всього - 56581,67 грн.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 та статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли за кредитним договором.

У справі, що розглядається, відповідачем порушено умови кредитного договору в частині повної та своєчасної оплати банківської послуги, що призвело до виникнення заборгованості за договором про надання кредиту №066758-ЗП1-002 від 29.12.2019.

Так, графік сплати по кредиту та плати за користування кредитом сторонами погоджено в п. 6 договору за період з 05.01.202 по 19.04.2020.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в порушення умов договору відповідач своєчасно не здійснював сплату кредитних коштів та процентів за користування кредитом згідно погодженого в п. 6 договору графіку, допускав простроченя платежів.

Згідно з інформаційними довідками ТОВ «Платежі онлайн» як технологічного оператора платіжних послуг відповідачем було сплачено: 05.01.2020 суму 5775,00 грн., 14.01.2020 суму 6395,04 грн., 20.01.2020 суму 2000,00 грн., 21.01.2020 суму 4312,94 грн., 26.01.2020 суму 5775,00 грн., 03.02.2020 суму 6090,01 грн., 05.02.2020 суму 2000,00 грн., 11.02.2020 суму 4167,99 грн., 19.02.2020 суму 3000,00 грн., 20.02.2020 суму 3955,72 грн., 25.02.2020 суму 3300,00 грн., 26.02.2020 суму 3309,97 грн., 07.03.2020 - 4000,00 грн., 08.03.2020 суму 2500,00 грн., всього - 56581,67 грн.

Пунктом 7 спірного кредитного договору сторонами погоджено, що в разі прострочення позичальником строків сплати обов`язкових платежів, визначених цим договором, кредитодавець може нарахувти штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 5% процентів за кожен календарний день прострочення включаючи день погашення, виходячи з наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня, або в інших розмірах, визначених кредитодавцем згідно з п. 5.5 Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з простроченням відповідачем сплати кредиту та процентів позивач на підставі п. 7 договору нараховував штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 5% процентів за кожен календарний день прострочення включаючи день погашення, виходячи з наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня.

Як встановлено місцевим господарським судом, сплачувані відповідачем кошти позивач, у першу чергу зарахував в рахунок плати за користування кредитом, штрафу, а потім в погашення тіла кредиту.

Таким чином, після здійснення зарахувань залишилась несплаченою заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом в сумі 31358,45 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 17831,10 грн.

Посилання скаржника щодо неознайомлення відповідача належним чином з Правилами про надання коштів у позику, а саме: «Суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, що відповідачку було ознайомлено з Правилами про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту де містяться істотні умови щодо надання кредиту.

Крім того, матеріали цієї справи не містять підтвердження того факту, що відповідачка була належним чином ознайомлена з вищевказаними Правилами у відповідній редакції, оскільки у п.9 договору про надання кредиту, вказано лише посилання на офіційний веб-сайт позивача та найменування розділу де можна ознайомитися із цими правилами без жодного зазначення реквізитів цих Правил та відповідної їх редакції. Відтак, засвідчені копії Правил, які наявні у матеріалах цієї справи, не можуть свідчити про те, що саме з ними було ознайомлено відповідачку.

Вважаємо, що вищевказане посилання на розділ з власного веб-сайту за яким можна перейти та ознайомитися з відповідними умовами, може свідчити лише про наявність такої інформації на веб -сайті, однак, виходячи з функціоналу вказаного веб-сайту, доступ саме в цей розділ дуже складно знайти в меню зазначеного сайту.

Наявність такої інформації на веб-сайті відповідача не може свідчити про те, що відповідачку було належним чином ознайомлено з усіма умовами та у відповідній редакції станом на дату укладання договору.

Проте, позивач жодним чином не ознайомлював відповідачку з відповідними умовами. Як повідомлялося вище, позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що відповідачка була ознайомлена з усіма вищевказаними умовами. Водночас, позивачем не було надано доказів і на підтвердження надсилання відповідачці будь-яким доступним способом вищезгаданим умов задля подальшого її ознайомлення.

З врахуванням позиції ВП ВС, що висвітлена у постанові від 03.07.19 р. у справі № 342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, що укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, вважаємо, що в даному конкретному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Таким чином, вважаємо, що відповідачка не була ознайомлена належним чином із Правилами про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Як наслідок, умови, що не були підписані обома сторонами, не можуть регулювати взаємовідносини між ними, оскільки в даній частині договір не може вважатися укладеним…» колегією суддів визнаються безпідставними та відхиляються з огляду на наступне:

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктом 4 договору встановлено, що плата за користування кредитом за цим договором є фіксованою та становить 1,168229100% за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного в цьому договору, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кред

Графік сплати по кредиту та плати за користування кредитом погоджено в п.6 договору за період з 05.01.2020 по 19.04.2020.

Відповідно, твердження апелянта про те, що він не ознайомлений з Правилами про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на сайті Кредитодавця у розділі Публічна інформація: https://bizpozyka.com) , як того вимагами положення пункту 9 Договору №066758-ЗП1-002 про надання кредиту від 29.12.2019р. відхиляються колегією суддів як такі, що не спростовують того факту, що Відповідач ознайомлений з вищенаведеними положеннями пунктів 4 та 6 щодо розмірів та графіку внесення як часткової платежу основаної суми кредиту, так і плати за користування кредитом, стягнення яких і становить предмет позовних вимог

Включення до договору умов, що містяться в іншому документі, шляхом перенаправлення (посилання) на такий документ не може бути підставою для визнання правочину недійсним, якщо сторони договору мали можливість ознайомитися з цим документом.

Апелянт також підтвердив у своїй апеляційній скарзі факт укладення спірного кредитного договору та отримання кредитних коштів від позивача.

Вказаним вище спростовуються доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про те, що останній не був ознайомлений належним чином із правилами про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах інансового кредиту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010).

З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17).

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що всі істотні умови договору щодо надання кредиту, а саме: сума кредиту, розмір плати за користування кредитом (процентів), строк кредитування, графік повернення кредиту, строк сплати процентів, порядок їх розрахунку, відповідальність за порушення умов договору погоджені сторонами саме в тексті договору, який посвідчений підписом відповідача, тому посилання відповідача на неукладеність цього договору визнаються судом безпідставними.

Доводи скаржника щодо неподання до суду доказів позивачем в обгрунтування виниклої заборгованості відповідача; неправомірності дій позивача щодо визначення черговості погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: «В якості обґрунтування заборгованості відповідачки за спірним кредитним договором позивач надав суду тільки розрахунок заборгованості.

Вважаємо, що посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо, є внутрішніми документами фінансової компанії. Також, позивачем жодним чином не підтверджено, що заявлена у позовній заяві сума заборгованості має місце.

Беззаперечно стверджувати, що борг виник саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору та Правил неможливо, як і неможливо встановити, які саме умови спірного договору з урахуванням Правил і Умов порушені відповідачем.

Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди (відсутнє таке погодження в умовах Договору), які саме суми з перерахованих відповідачкою на відповідний банківський рахунок позивача, останній мав зараховувати на погашення тіла кредиту, а які на погашення процентів, пені та штрафів, то позивач мав зараховувати всі грошові кошти перераховані йому позивачкою саме на погашення тіла кредиту, а не на погашення процентів, пені та штрафів, як наслідок, висновку суду в цій частині є хибними.

Як повідомлялося вище, відповідачці було надано кредит в сумі 50 000,00 грн, а повернула вона на відповідний банківський рахунок позивача шляхом відповідних грошових переказів грошові кошти на загальну суму: 56 581,67 грн.

Відтак, стає незрозумілим чому позивач зараховував значну частину з перерахованих відповідачкою грошових коштів саме на погашення процентів за користування кредитом, а не погашення заборгованості за тілом кредиту…

… Окремо звертаємо увагу суду на те, що із розрахунку боргу незрозуміло, яким чином у відповідачки залишилась основна сума боргу 31 358,45 грн. і на який розмір ставки нараховані проценти у сумі 17 831,10 грн.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивач продовжував надалі нараховувати необґрунтовані суми у такі періоди:

- з 19.12.2019 року по 10.06.2020 року;

- з 11.06.2020 року по 05.10.2020 року.

Зазначені неправомірні нарахування наявні у вищевказаному розрахунку заборгованості у стовпці під назвою «у т.ч. прострочення»…» не приймаються колегією суддів до уваги, враховуючи наступне:

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Сторони погодили в п. 7 договору, що в разі прострочення позичальником строків сплати обов`язкових платежів, визначених цим договором, кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 5% процентів за кожен календарний день прострочення включаючи день погашення, виходячи з наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня, або в інших розмірах, визначених кредитодавцем згідно з п. 5.5 Правил.

У зв`язку з простроченням відповідачем сплати кредиту та процентів позивач на підставі п. 7 договору нараховував штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 5% процентів за кожен календарний день прострочення включаючи день погашення, виходячи з наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня.

Як встановлено судом першої існтанції та підтверджено матеріалами справи, сплачувані відповідачем кошти позивач, у першу чергу зараховував, в рахунок плати за користування кредитом, штрафу, а потім в погашення тіла кредиту, що відповідає черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, встановленій статтею 534 Цивільного кодексу України, а саме: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як встановлено апеляційним судом, згідно розрахунку позивача, після здійснених зарахувань у відповідача станом на 25.09.2023 залишилась несплаченою заборгованість за договором від 29.12.2019 №066758-ЗП1-002 в сумі 31 358, 45 грн заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом та 17 831,10 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом.

Дані суми обліковуються в розрахунку заборгованості позивача станом на 25.09.2023, проте вони не збільшувались після закінчення строку кредитування (19.04.2020).

Процентна ставка позивачем не змінювалась та застосована в погодженому сторонами розмірі (1,168229100% за кожен день користування кредитом згідно з п. 4 договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснено позивачем в межах строку кредитування по 19.04.2020, що відповідає вимогам законодавства та умовам п. 6 договору.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору від 29.12.2019 №066758-ЗП1-002, позивач надав відповідачу грошові кошти в загальній сумі 50 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк» про зарахування коштів по картковому рахунку відповідача.

Відповідач не заперечує обставини отримання кредитних коштів.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується те, що відповідач, на виконання умов договору, сплатив позивачу кошти в сумі 56 581,67 грн. Доданий позивачем розрахунок суми боргу включає дані проплати відповідача за спірним договором. В той же час, доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували сплату заборгованості за отриманим кредитом та по процентах у розмірі, заявленому у межах даної справи, відповідач суду не надав.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок заборгованості позивача, погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання кредиту №066758-ЗП1-002 від 29.12.2019 у розмірі 49 189,55 грн, з яких: 31 358,45 грн - заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом, 17 831,10 грн заборгованість за нарахованими та несплаченимипроцентами за користування кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до цитування норм права, не містять обгрунтувань і конкретизації порушень з боку суду першої інстанції, які б мали бути враховані судом апеляційної інстанції, в зв`язку із чим відхиляються як такі, що мають декларативний характер.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2024 у справі №908/2990/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи підприємця Юрченко Олени Андріївни на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

Скаржником в прохальній частині апеляційної скарги заялено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни судові витрати на професійну правничу допомогу, що були понесені під час розгляду цієї справи у судах першої та апеляційної інстанції у повному обсязі.

Згідно з частиною 4 пунктом 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача (скаржника).

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2 576,64 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юрченко Олени Андріївни на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2024 у справі №908/2990/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2024 у справі №908/2990/23 залишити без змін.

Вирати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 576,64 покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, за винятком випадків передбачених п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв