ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р. Справа№ 910/11751/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Яковлєва М.Л.

секретаря судового засідання Антонюк А.С.,

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 14.10.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 (повний текст складений 11.06.2024) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 (повний текст складений 17.06.2024)

у справі 910/11751/23 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МР»

до Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс»

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 710 381,04 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «МР» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» (далі - Підприємство) про:

- зобов`язання Підприємства вчинити дії, а саме забрати (вивезти) зі складу Товариства за свій рахунок виготовлений за замовленням Підприємства товар;

- стягнення 526 590,60 грн заборгованості за замовлений відповідачем та виготовлений позивачем товар; 6 866,74 грн втрат від інфляції та 3 202,83 грн 3% річних, а всього 536 660,17 грн.

2. Позовні вимоги мотивовано тим, що:

- починаючи з 2016 року у сторін склалися довготривалі господарські відносини щодо виготовлення та поставки товару - виробів з металу за замовленнями, вихідними даними та кресленням відповідача; зазвичай договори у письмовій формі не укладалися, а домовленості стосовно виготовлення, відвантаження та оплати товару досягалися в усній формі та шляхом обміну повідомленнями з використанням електронної пошти та месенджера «Viber»;

- з серпня 2021 року по лютий 2022 року Підприємство зробило у Товариства замовлення на виготовлення виробів з металу за кресленнями відповідача; на виконання вказаної домовленості позивачем було виставлено Підприємству до оплати рахунки-фактури від 18.08.2021 №СФ-0000660 на суму 96 725,40 грн з ПДВ, від 21.10.2021 №СФ-0000847 на суму 96 180 грн з ПДВ, від 21.10.2021 №СФ-0000848 на суму 94 825,80 грн з ПДВ, від 31.01.2022 №СФ-0000061 на суму 101 862 грн з ПДВ, від 31.01.2022 №СФ-0000062 на суму 101 049 грн з ПДВ, від 31.01.2022 №СФ-0000063 на суму 101 751 грн з ПДВ, від 03.02.2022 №СФ-0000078 на суму 19 551 грн з ПДВ і від 03.02.2022 №СФ-0000079 на суму 100 512 грн з ПДВ, а всього 712 456,20 грн; відповідач здійснив часткову оплату товару, переліченого у рахунках-фактурах, що підтверджується банківськими виписками за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 на загальну суму 185 865,60 грн; за фактом надходження сплачених коштів Товариство зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних на користь Підприємства податкові накладні; товар було виготовлено, проте відповідач його не забрав;

- з огляду на наявність у відповідача заборгованості позивачем нараховано 6 866,74 грн втрат від інфляції та 3 202,83 грн 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі №910/11751/23 позов задоволено частково:

4. - зобов`язано Приватне підприємство «Хладоюг Сервіс» (далі ПП «Хладоюг Сервіс») вчинити дії, а саме забрати (вивезти) зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «МР» (далі ТОВ «МР») за свій рахунок виготовлений за замовленням ПП «Хладоюг Сервіс» товар.

5. - стягнуто з ПП «Хладоюг Сервіс» на користь ТОВ «МР» 526 590,60 грн заборгованості за замовлений відповідачем та виготовлений позивачем товар; 91 054,33 грн втрат від інфляції; 25 536,04 3% річних і 12 331,72 грн судового збору.

6. Суд першої інстанції виходив із того, що матеріали були виготовлені на замовлення Підприємства, і саме останній має їх вивезти зі складу Товариства, вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме забрати (вивезти) зі складу Товариства за свій рахунок виготовлений за замовленням Підприємства товар та стягнення 526 590,60 грн заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

7. Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 154 101,28 грн втрат від інфляції та 29 689,16 грн 3% річних за період з 02.03.2022 по 16.01.2024.

8. Судом перевірено розрахунок втрат від інфляції та 3% річних і період їх нарахування та встановлено, що дату початку періоду нарахування наведених сум та відповідно і суми позивачем визначено неправильно.

9. Так, за перерахунком суду період нарахування починається з 06.06.2022 (оскільки вимогу позивачем відповідачем отримано 29.05.2022) по 16.01.2024 (дата, визначена позивачем) і сума втрат від інфляції становить 91 054,33 грн, а 3% річних - 25 536,04 грн.

10. Відтак, втягненню з Підприємства підлягає 91 054,33 грн втрат від інфляції та 25 536,04 грн 3% річних; у стягненні решти сум втрат від інфляції (63 046,95 грн) і 3% річних (4 153,12 грн) місцевим судом відмовлено.

11. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі №910/11751/23 стягнуто з Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» (просп. Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160; ідентифікаційний код 37744418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МР» (вул. Богатирська, буд. 16, кв. 14, м. Київ, 04209) 68 666 (шістдесят вісім тисяч шістсот шістдесят шість) грн витрат на професійну правничу допомогу.

12. При винесенні додаткового рішення суд першої інстанції виходив із того, що оплата наданих адвокатом послуг підтверджується платіжними інструкціями від 23.08.2023 №10762 на суму 15 000 грн і від 29.05.2024 №12147 на суму 53 666 грн.

13. Враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог, з огляду на обсяг наданих адвокатом позивачу послуг, місцевий суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 68 666 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

14. Не погоджуючись із вказаними рішеннями(основним та додатковим), ПП «Хладоюг Сервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі №910/11751/23 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі №910/11751/23, в якій просить скасувати оскаржувані рішення і прийняти нові рішення, якими в позові та у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

15. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що тільки обставини, встановлені рішенням суду, яке прийнято першою інстанцією, що набрало законної сили, визначає їх такими, які не доказуються при розгляді іншої справи, а постанова апеляційної інстанції не створює преюдицію, оскільки не є рішенням суду, а являється іншим видом судового рішення відповідно до частини першої статті 232 ГПК України.

16. Крім того, на думку скаржника, паперові копії оригіналів електронних доказів не повинні були братися місцевим господарським судом до уваги, обґрунтовуючи це тим, що суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів від 11.04.2024. Разом з тим, зазначено, що відмовляючи у задоволенні клопотання суд повідомив представників сторін про те, що суд на стадії дослідження доказів обов`язково огляне електронні докази.

17. На переконання скаржника, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні не відобразив результати оцінки доказів в мотивувальній частині рішення, не вказав які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Скаржник обґрунтовуючи нездійснення місцевим господарським судом будь-якої оцінки доказів вказує на те, що у оскаржуваному рішенні відсутнє слово «оцінка» у тому числі у відповідних відмінках та відсутні і посилання на статтю 86 ГПК України - базової статті, якою врегульовано правила оцінки доказів.

18. Скаржник також зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач як продавець здав товар перевізникові або організації зв`язку для доставки цього товару відповідачеві як покупцю.

19. Договір про надання правової допомоги укладений між позивачем та адвокатом Гривою В.О., яка одночасно являється фізичною особою підприємцем, а тому не зрозуміло то отримав кошти адвокат чи ФОП.

20. На думку скаржника, позивачем не подано належних та допустимих доказів, які підтверджують оплату наданої професійної правничої допомоги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

21. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Палія В.В., Хрипуна О.О.) відкрито апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.09.2024.

22. Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 № 09.1-08/3485/24, у зв`язку з рішення Вищої ради правосуддя від 19.09.2024 про звільнення судді Палія В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11751/23.

23. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/11751/23 між суддями від 24.09.2024, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Яценко О.В., суддів: Яковлєва М.Л., Хрипуна О.О.

24. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Яковлєва М.Л., Хрипуна О.О.) прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПП «Хладоюг Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/11751/23.

25. 26.09.2024 у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, розгляд апеляційної Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі № 910/11751/23 не відбувся.

26. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Яковлєва М.Л., Хрипуна О.О.) призначено справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 (повний текст складений 11.06.2024) у справі № 910/11751/23 до розгляду на 07.10.2024.

27. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Яковлєва М.Л., Хрипуна О.О.) оголошено перерву у справі № 910/11751/23 до 09 год. 30 хв. 14.10.2024.

Позиції учасників справи

28. Товариство з обмеженою відповідальністю «МР» у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі №910/11751/23 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі №910/11751/23 - без змін.

Клопотання учасників справи

29. 12.09.2024 представник відповідача, адвокат Чехонадський А.О. звернувся до суду з заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

30. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2024 по справі №910/11751/23 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Палія В.В., Хрипуна О.О.) задоволено заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

31. Скаржником 26.09.2024 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського подано клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів.

32. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

33. Отже, суд апеляційної інстанції обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги. Саме тому суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції суто в цих межах.

34. У судовому засіданні від 27.05.2024 місцевим судом на стадії дослідження доказів у часовому проміжку з 14:40:55 до 15:16:50 було оглянуто електронні докази, що підтверджується протоколом судового засідання від 27.05.2024 та про що зазначено у рішенні суду, паперові копії яких наявні в матеріалах справи, які досліджені місцевим та апеляційним господарськими судами.

35. Відповідно до частини п`ятої статті 96 ГПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

36. Отже підстава для того, що б суд не брав до уваги доказ у разі якщо учасник справи ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу не є безумовною, а застосовується тільки у разі якщо оригінал електронного доказу не поданий.

37. У зв`язку з тим, що питання витребування оригіналів електронних доказів судом вже було вирішено у судовому засіданні 27.05.2024, було оглянуто та досліджено електронні докази, у тому числі докази про витребування яких просить скаржник, клопотання не підлягає задоволенню.

38. Крім того, доказів неподання позивачем оригіналів електронних доказів Апелянт не наводить, а матеріали справи свідчать про зворотнє: електронні докази були надані суду позивачем та суд їх оглянув у судовому засіданні 27.05.2024, паперові копії яких містяться в матеріалах справи.

39. Таким чином, клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів, задоволенню не підлягає.

Явка представників учасників справи

40. У судове засідання 14.10.2024 з`явився представник позивача.

41. У судовому засіданні 14.10.2024 представник відповідача був присутній в режимі відеоконференції.

42. Представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

43. Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні, рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі №910/11751/23 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі №910/11751/23 просив залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

44. Позивач 18.08.2021 виставив відповідачу рахунок-фактуру на оплату матеріалів №СФ-0000660 на суму 96 725,40 грн. Підприємством 29.10.2021 було сплачено Товариству 48 362,70 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2021 №50767 (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№660 від 18.08.21 у т.ч. ПДВ 20% 8060,45 грн.»).

45. 21.10.2021 позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату матеріалів №СФ-0000847 на суму 96 180 грн і №СФ-0000848 на суму 94 825,80 грн. Підприємством 22.10.2021 було сплачено Товариству 95 502,90 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.10.2021 №50735 на суму 47 412,90 грн (призначення платежу «Оплата за колектор згідно рах№СФ-0000848 від 21.10.21 у т.ч. ПДВ 20% 7902,15 грн.») і №50736 на суму 48 090 грн (призначення платежу «Оплата за колектор згідно рах№СФ-0000847 від 21.10.21 у т.ч. ПДВ 20% 8015 грн.»).

46. Позивач 31.01.2022 виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату матеріалів №СФ-0000061 на суму 101 862 грн, №СФ-0000062 на суму 101 049 грн і №СФ-0000063 на суму 101 751 грн. Підприємством 31.01.2022 було сплачено Товариству 30 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 31.01.2022 №51548 на суму 10 000 грн (призначення платежу: «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000061 від 31.01.22 у т.ч. ПДВ»), №51549 на суму 10 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000062 від 31.01.22 у т.ч. ПДВ») і №51550 на суму 10 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000063 від 31.01.22 у т.ч. ПДВ»).

47. 03.02.2022 позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату матеріалів №СФ-0000078 на суму 19 551 грн і №СФ-0000079 на суму 100 512 грн. Підприємством 18.02.2022 було сплачено Товариству 12 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 18.02.2022 №51659 на суму 2 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000078 від 03.02.22 у т.ч. ПДВ 20% 333,33 гр») і №51660 на суму 10 000 грн (призначення платежу «Оплата за тмц згідно рах№СФ-0000079 від 03.02.22 у т.ч. ПДВ 20% 1666,67 грн»).

48. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує про те, що позивачем не доведено, що сторонами було погоджено виготовлення всіх матеріалів, які зазначені у рахунках-фактурах. За доводами Підприємства, матеріали, які були замовлені відповідачем, частково ним і оплачені у сумі 185 865,60 грн.

49. Так, згідно з наявними в матеріалах справи скриншотами електронної переписки сторін, позивачем електронною поштою (на адресу ) отримано від відповідача (з адреси «Кристина Гаврилова», дана особа в електронних листах зазначена як менеджер відповідача) креслення, за якими було замовлено виготовлення відповідних матеріалів.

50. Окрім того, матеріали справи містять електронну переписку сторін щодо погодження замовлень (креслень) і оплати за ними. Листування відповідачем здійснювалося з офіційної електронної адреси Підприємства (), яка зазначена на сайті відповідача.

51. У судовому засіданні 27.05.2024 місцевим судом було досліджено подані позивачем електронні докази щодо переписки сторін електронною поштою, в яких сторони погоджували креслення, внесення до них коригувань, готовність продукції на складі.

52. Матеріали справи також містять довіреності, видані Підприємством (з накладенням електронної печатки відповідача), на ім`я менеджера проєктів ОСОБА_1 від 21.12.2022 №351 на отримання цінностей за рахунком-фактурою від 31.01.2022 №ХС-0000063 і №352 на отримання цінностей за рахунком-фактурою від 21.10.2021 №СФ-0000848.

53. Відтак, оскільки відповідачем було здійснено часткові оплати, то він фактично погодився прийняти виготовлені позивачем матеріали.

54. На кожну з проведених Підприємством оплат Товариством було складено податкові накладні, які надають відповідачу можливість скористатися податковим кредитом.

55. 22.05.2023 позивачем було надіслано відповідачу вимогу від 22.05.2023 вих. №2205/23-1, в якій Товариство просило отримати виготовлені за замовленням Підприємства вироби зі складу позивача, оплатити у відповідача заборгованість у сумі 526 590,60 грн, повернути Товариству один екземпляр кожної видаткової накладної, доданої до даної вимоги, і актів звірки взаєморозрахунків за 2020 рік, 2021 рік та 2022 рік, надісланих Підприємству 05.05.2023.

56. Листом від 30.05.2023 №30-05 відповідач повідомив позивача про те, що:

57. - за рахунками-фактурами, вказаними Товариством (від 18.08.2021 №СФ-0000660, від 21.10.2021 №СФ-0000847, від 21.10.2021 №СФ-0000848, від 31.01.2022 №СФ-0000061, від 31.01.2022 №СФ-0000062, від 31.01.2022 №СФ-0000063, від 03.02.2022 №СФ-0000078, від 03.02.2022 №СФ-0000079), на оплату товарів за період з 18.08.2021 по 03.02.2022 Підприємство сплачувало лише ті товари, які дійсно замовляло у позивача; названі у платіжних документах товари, що сплачені за рахунками-фактурами відповідач від Товариства ніколи не отримував з причини, яка не залежить від Підприємства; заборгованість відповідача становить 185 865,60 грн;

58. - згідно з вимогами чинного законодавства всі операції передачі товарів між сторонами супроводжувалися складанням в двох примірниках (по одному для кожної із сторін) і підписанням повноважними представниками юридичних осіб первинних документів, в яких відображені відповідні господарські операції;

59. - твердження про те, що позивач в період з квітня 2020 року по грудень 2022 року передавав товари покупцям без оформлення таких первинних документів є нелогічним і не відповідає дійсності; просимо пояснити, якими саме документами, підписаними повноважними представниками Товариства і Підприємства, обумовлені зобов`язання (обов`язки), виконання яких позивач вимагає.

60. Товариство листом від 18.07.2023 вих. №1807/23-1 надало відповідачу таку відповідь:

61. - Підприємство з 18.08.2021 по 03.02.2022, як і практикувалося раніше між компаніями, здійснило замовлення на виготовлення металевих виробів (товару) за наданими відповідачем електронною поштою вихідними даними та кресленнями на загальну суму 712 456,20 грн;

62. - позивач за отриманими замовленнями виставив рахунки-фактури з переліком замовленого товару на загальну суму 712 456,20 грн та надіслав їх електронною поштою Підприємству; перелік рахунків зазначено у вимозі від 22.05.2023 вих. №2205/23-1;

63. - жодних повідомлень від відповідача щодо зміни рахунків чи номенклатури, вказаної у них, Товариству не надходило;

64. - Підприємство за рахунками-фактурами здійснило часткову оплату у сумі 185 865,60 грн із посиланням на номер рахунка у відповідних платіжних дорученнях;

65. - дії відповідача свідчать про повне та беззастережне прийняття ним умов договору, а отже всього переліку товару в рахунках на оплату відповідно до частин першої та другої статті 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

66. - вироби (товар) згідно з наданими та передплаченими замовленнями було виготовлено позивачем в строк, проте з незалежних від останнього причин на даний час не вивезено (забрано) Підприємством і не проведено останнім остаточного розрахунку з Товариством у сумі 526 590,60 грн.

67. Відповідач виготовлені матеріали у позивача не забрав та їх вартість не оплатив.

68. Згідно з наявною в матеріалах справи перепискою між менеджерами сторін виготовлені позивачем за замовленнями відповідача матеріали отримувалися останнім безпосередньо у позивача, тобто відповідач самостійно забирав товар зі складу позивача.

69. З наведеного вбачається, що відповідач уникає як отримання товару, так і його оплати.

70. Підприємством було подано до Господарського суду міста Києва позов до Товариства про розірвання договору, укладеного у спрощений спосіб, припинення зобов`язання сторін та стягнення 185 865,60 грн.

71. Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 у справі №910/3611/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2024, у задоволенні позовних вимог Підприємства відмовлено.

72. Вказане рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, мотивовано тим, що Підприємством не було доведено факту порушення Товариством зобов`язань з поставки товару у встановлений строк, що свідчило б про наявність у Підприємства права вимагати повернення спірної суми грошових коштів у порядку статті 693 ЦК України, відповідно, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів прострочення продавцем виконання його обов`язку щодо передачі товару, зокрема, доказів, які підтверджують конкретну дату виникнення такого прострочення і доказів відмови Товариства в передачі товару Підприємству на його вимогу, заявлені останнім вимоги про стягнення 185 865,60 грн є передчасними та не доведеними належним чином, тобто у розумінні положень частини другої статті 651 ЦК України не можуть вважатися істотним порушенням Товариством умов договорів та не можуть бути підставою для розірвання договорів.

73. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що надані до відзиву на позовну заяву скріншоти переписки представників сторін електронною поштою (Крістіна Гаврилова / Микола Бурлака / Юлия ), а також у месенджері «Viber» підтверджують узгодження сторонам умов виготовлення замовлених товарів, уточнення за об`єктами, внесення коригувань у креслення, їх готовність на складі, надіслання Підприємством даних стосовно автомобілів на відвантаження готових виробів, підготовку розрахунків за замовленнями тощо. Факт наявності переписки сторін, вирішення відповідних питань з виконання замовлень, як електронною поштою, так і у месенджері «Viber» не заперечується Підприємством.

74. Узгодження умов поставки товару за кожним замовленням сторонами відбувалося шляхом обміну повідомленнями електронною поштою та у месенджері «Viber», як про те стверджує Товариство, відвантаження товару здійснювалось за адресою виробничих потужностей Товариства; Підприємство надсилало номер машини, вказувало особу, яка прибуде за товаром (підтверджено скріншотами повідомлень).

75. Разом з цим, апеляційний господарський суд зазначив, що з переписки сторін вбачається, що Товариство неодноразово повідомляло про готовність товарів до відвантаження та необхідність проведення оплат, а Підприємство неодноразово підтверджувало намір забрати товар та здійснити оплату.

76. Відтак, дослідивши наявне в матеріалах справи електронне листування сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що продавцем не була здійснена поставка замовлених Підприємством, виготовлених та готових товарів внаслідок ненадання покупцем транспортного засобу під завантаження, неприбуття уповноважених осіб Підприємства для отримання замовлень.

77. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що сукупність встановлених судами обставин доводить відсутність законних підстав для висновку про порушення Товариством своїх зобов`язань з поставки замовленого Підприємством товару, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для стягнення з Товариства суми попередньої оплати та розірвання договору.

78. В силу частини четвертої статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 у справі №910/3611/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2024, не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

79. В судовому засіданні 27.05.2024 судом було досліджено переписку сторін у застосунку «Viber» стосовно замовлення товару, його готовності для відвантаження та прохання з боку позивача оплачувати такий товар вчасно, сплачувати аванс, надіслання Підприємством даних стосовно автомобілів на відвантаження готових виробів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

80. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

81. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

82. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

83. Згідно з положеннями ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

84. Частинами першою і другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

85. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

86. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

87. Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

88. Частиною першою статті 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

89. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

90. Згідно з частинами першою і другою статті 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

91. У разі якщо місце виконання зобов`язання не визначено, зобов`язання повинно бути виконано, зокрема, за іншими зобов`язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов`язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

92. Відповідно до частини другої статті 689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

93. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

94. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

95. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

96. Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

97. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

98. За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

99. Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

100. Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

101. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

102. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевим судом в оскаржуваному рішенні правомірно встановлено, що в силу частини четвертої статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 у справі №910/3611/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2024, не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

103. Скаржник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що тільки обставини, встановлені рішенням суду, яке прийнято першою інстанцією, що набрало законної сили, визначає їх такими, які не доказуються при розгляді іншої справи, а постанова апеляційної інстанції не створює преюдицію, оскільки не є рішенням суду, а являється іншим видом судового рішення відповідно до частини першої статті 232 ГПК України.

104. Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями скаржника, у зв`язку з таким:

105. Щодо рішення у справі №910/3611/23 та застосування судом положень статті 75 ГПК України, то відповідно до частини 4 вказаної норми обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

106. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір. Не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов`язані з доказуванням (наведену правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 916/2066/15, від 17.04.2018 у справі №916/3170/14 та від 26.06.2018 у справі № 910/22867/15).

107. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п.32 постанови від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 сформулювала висновок, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

108. Отже, Велика Палата Верховного Суду у висновках щодо преюдиції не обмежується встановленням обставин, що мають приюдиційне значення, виключно «рішенням суду», прийнятим першою інстанцією, а використовує загальний термін «судовими рішеннями».

109. Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 918/775/23, від 16.04.2024 у справі №921/186/23, від 30.01.2024 у справі № 916/542/18.

110. Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/8641/21, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20.

111. Статтею 282 ГПК України встановлено вимоги до структури та змісту постанови суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту а) пункту 3 частини першої зазначеної статті постанова суду апеляційної інстанції у тому числі складається з мотивувальної частини із зазначенням встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин.

112. Таким чином, суд апеляційної інстанції уповноважений встановлювати обставини справи, що у свою чергу доводить правомірність зазначення судом першої інстанції у справі № 910/11751/23 обставин, встановлених Північним апеляційним господарським судом, зазначених ним у постанові від 27.11.2023 у справі № 910/3611/23 та використання таких обставин як преюдиційних.

113. Отже, встановлені під час розгляду справи №910/3611/23 судами першої та апеляційної інстанції обставини щодо того, що продавцем не була здійснена поставка замовлених Підприємством, виготовлених та готових товарів внаслідок ненадання покупцем транспортного засобу під завантаження, неприбуття уповноважених осіб Підприємства для отримання замовлень не підлягають повторному доказуванню відповідно до приписів частини 4 статті 75 ГПК України.

114. Щодо зазначення скаржником в апеляційній скарзі, що місцевий господарський суд у рішенні послався не на встановлені обставини апеляційним судом, а на здійснену ним правову оцінку) певним фактам при розгляді іншої справи, то колегія суддів зазначає, що зазначені у судовому рішенні обставини це факти, які мають значення для вирішення спору як-то: вчинення чи невчинення особою певної дії, настання чи ненастання певних подій, що узгоджується з визначенням терміну «обставини справи» наданим у правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18, на який посилається Скаржник в апеляційній скарзі.

115. Разом із обставинами, використаними судом першої інстанції як преюдиція, суд зазначив і правову оцінку, надану судом апеляційної інстанції у справі № 910/3611/23, що в свою чергу узгоджується із висновками Верховного Суду, що тільки обставини, які одержали оцінку суду набувають властивостей преюдиціальності.

116. Зазначення разом з обставинами їх правової оцінки не скасовує їх встановлення судом у справі № 910/3611/23 та не виключає можливість їх використання як преюдиційних у справі № 910/11751/23.

117. Крім того, скаржник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що паперові копії оригіналів електронних доказів не повинні були братися місцевим господарським судом до уваги, обґрунтовуючи це тим, що суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів від 11.04.2024. Разом з тим, зазначено, що відмовляючи у задоволенні клопотання суд повідомив представників сторін про те, що суд на стадії дослідження доказів обов`язково огляне електронні докази.

118. Також, на думку скаржника, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні не відобразив результати оцінки доказів в мотивувальній частині рішення, не вказав які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Скаржник обґрунтовуючи нездійснення місцевим господарським судом будь-якої оцінки доказів вказує на те, що у оскаржуваному рішенні відсутнє слово «оцінка» у тому числі у відповідних відмінках та відсутні і посилання на статтю 86 ГПК України - базової статті, якою врегульовано правила оцінки доказів.

119. Однак, колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до таких тверджень скаржника, у зв`язку з наступним:

120. Відповідно до статті 210 ГПК України, що має назву "Дослідження доказів", суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів визначений у § 3 глави 6 Розділу ІІІ ГПК України.

121. Стаття 86 ГПК України, що має назву "Оцінка доказів", визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

122. Для кожного окремо взятого доказу законодавець установлює такі критерії оцінки як належність, допустимість та достовірність (статті 76-78 ГПК України); доказів у їх сукупності - вірогідність (стаття 79 ГПК України).

123. Тобто заключною стадією процесу доказування є дослідження та оцінка доказів судом. Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 369/6092/20 (провадження № 14-9цс23)).

124. Отже, поняття "дослідження доказів" та "оцінка доказів" не є тотожними за своїм змістом. Дослідження доказів виступає одним з етапів судового доказування, який передує оцінці доказів. Порушення правил оцінки доказів судом першої (апеляційної) інстанції може виражатися або в порушенні правил дослідження доказів, або в неправильній оцінці доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

125. У справі, що переглядаються, місцевий суд дослідив зібрані у справі докази, в тому числі й електронні докази переписки сторін електронною поштою та переписку сторін у застосунку Viber. Аргументи скаржника про відмову суду у задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів від 11.04.2024 спростовуються тим, що відмовляючи у задоволенні клопотання суд повідомив представників сторін про те, що суд на стадії дослідження доказів обов`язково огляне електронні докази.

126. У судовому засіданні на стадії дослідження доказів судом було оглянуто електронні докази переписки сторін електронною поштою та переписку сторін у застосунку Viber, про що зазначено у судовому рішенні.

127. Як вбачається з протоколу судового засідання № 2919913 від 27.05.2024, представник відповідача приймав участь у судовому засіданні 27.05.2024 у режимі відеоконференції та брав участь у дослідженні електронних доказів судом ставлячи питання та отримуючи відповіді на них.

128. Таким чином, у рішенні суду від 27.05.2024 місцевим судом обґрунтовано зазначено, що суд дослідив в порядку статей 209 і 210 ГПК України докази у справі, в тому числі і електронні докази переписки сторін.

129. Не зазначення у рішенні які докази були відкинуті свідчить про те, що всі докази, долучені до матеріалів справи, були визнані судом належними, допустимими, достовірними, досліджені та враховані судом та жодний доказ не було відкинуто.

130. Отже, твердження скаржника, що оцінка доказів місцевим господарським судом взагалі не здійснювалась не відповідає дійсності.

131. Колегія суддів наголошує, що вказуючи на відсутність слова «оцінка» та посилаючись на статтю 86 ГПК України скаржник вдається до надмірного формалізму обґрунтовуючи незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення.

132. При наданні оцінки діям сторін, судом також враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в ухвалі від 25.05.2023 у справі №909/1191/21, в якій Велика Палата зауважила наступне:

133. « 11. Колегія суддів КГС ВС зазначила, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) є однією із основоположних засад цивільного законодавства, і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

134. Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

135. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

136. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб».

137. В даному випадку скаржник маніпулює словом «оцінка», вказуючи на його відсутність в рішення суду, проте така відсутність не спростовує того, що місцевим судом було здійснено оцінку всіх необхідних доказів для винесення законного та обґрунтованого рішення.

138. Суд зобов`язаний дотримуватися принципу оцінки доказів, згідно з яким на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовує доводи і заперечення сторін(Постанова КГС ВС від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19).

139. В оскаржуваному рішенні місцевим судом, оцінено докази та, зокрема, встановлено, що згідно з наявною в матеріалах справи перепискою між менеджерами сторін виготовлені позивачем за замовленнями відповідача матеріали отримувалися останнім безпосередньо у позивача, тобто відповідач самостійно забирав товар зі складу позивача.

140. З наведеного вбачається, що відповідач уникає як отримання товару, так і його оплати.

141. Відтак, твердження скаржника про нездійснення судом оцінки доказів є безпідставними та спростовуються самим судовим рішенням.

142. Скаржник також зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач як продавець здав товар перевізникові або організації зв`язку для доставки цього товару відповідачеві як покупцю.

143. Однак, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять скрін-шоти переписки сторін електронною поштою та у месенджері Viber, які підтверджують, що відвантаження товару здійснювалось за адресою складу позивача; Скаржник надсилав номер машини, вказував особу, яка прибуде за товаром.

144. Зміст наведеної переписки прямо вказує, що сторони узгоджували умови передачі товару апелянту і така передача відбувалась шляхом направлення апелянтом транспортного засобу до позивача за товаром.

145. На письмову вимогу позивача забрати товар, або повідомити адресу, куди необхідно доставити товар, апелянт відповіді по суті питання не надав.

146. Норма матеріального права, зокрема ч. 2 ст. 664 ЦК України, на яку посилається апелянт, не могла бути застосована судом першої інстанції до спірних правовідносин у зв`язку з тим, що предметом регулювання зазначеної норми є момент виконання обов`язку продавця передати товар, що не являється тотожним визначенню нормою права обов`язку особи вчинити певні дії.

147. На обґрунтування своїх заперечень Скаржник посилається на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 28.06.2023 у справі № 909/1188/21. Як вбачається з постанови від 28 червня 2023 року у справі № 909/1188/21 предметом позову є витребування майна (віндикаційний позов), що ні за предметом, ні за підставою, ні за поведінкою сторін не є тотожними і не є однаковими, більше того не є навіть подібними, а отже не можуть бути застосовані до спірних взаємовідносин.

148. Колегія суддів наголошує, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

149. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

150. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

151. 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів" .

152. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

153. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

154. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

155. Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

156. Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

157. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

158. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

159. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

160. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з огляду на встановлені судом обставини недобросовісних дій відповідача, враховуючи, що матеріали були виготовлені на замовлення Підприємства, і саме останній має їх вивезти зі складу Товариства, вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме забрати (вивезти) зі складу Товариства за свій рахунок виготовлений за замовленням Підприємства товар та стягнення 526 590,60 грн заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

161. Крім того, місцевим судом правомірно стягнуто з відповідача 91 054,33 грн втрат від інфляції та 25 536,04 грн 3% річних.

162. З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості, у зв`язку з їх доведеністю позивачем в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України.

163. За таких обставин, колегією суддів апеляційної інстанції визнається правильним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у зв`язку з їх обґрунтованістю та доведеністю.

164. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення відхиляються апеляційним господарським судом як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження.

165. Стосовно оскаржуваного додаткового рішення про стягнення з відповідача 68 666 грн судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу, то колегія суддів зазначає наступне:

166. 04.05.2023 позивачем і адвокатом Гривою Вікторією Олександрівною було укладено договір №04/05-2023 про надання правової/правничої допомоги, за умовами пункту 2.1 якого адвокат надає клієнту правову допомогу, пов`язану із зверненням до Господарського суду міста Києва з позовною заявою з вимогами зобов`язати Підприємство забрати зі складу Товариства замовлений відповідачем товар власним транспортом та оплатити заборгованість за товар у сумі 526 590,60 грн і штрафні санкції; правова допомога включає в себе: підготовку до розгляду справи в суді, включаючи підготовку правової позиції та стратегії ефективного захисту інтересів клієнта з подальшою реалізацією; збір доказів; складання та подання позовної заяви, заперечень на відзив, додаткових пояснень, апеляційної скарги, заперечень на апеляційну скаргу, касаційної скарги, заперечень на касаційні скарги, заяв про перегляд, заперечень на заяву про перегляд, клопотань, заяв, письмових пояснень, та всіх інших процесуальних документів, необхідних для ефективного захисту інтересів клієнта при розгляді справи в судах усіх інстанцій; представництво інтересів клієнта в судовому процесі при розгляді справи в усіх інстанціях без обмеження повноважень; ознайомлення з матеріалами судової справи, а також отримання оригіналів та копій процесуальних документів.

167. Відповідно до додаткової угоди від 04.05.2023 №1 до договору Товариство і адвокат на підставі пункту 5.1 договору домовились, що оплата гонорару (вартості послуг) адвоката за надання правової допомоги клієнту за договором буде здійснюватися в такому порядку: за супроводження судової справи в суді першої інстанції, незалежно від кількості судових засідань, гонорар становить 15 000 грн та у разі задоволення судом позовної заяви 10% від ціни позову 536 660,17 грн, що у розрахунку дорівнює 53 666 грн; перша частина гонорару у сумі 15 000 грн сплачується клієнтом протягом 10 робочих днів з дати відкриття позовного провадження за позовною заявою та не залежить від задоволення позовної заяви; друга частина гонорару у сумі 53 666 грн сплачується протягом 3 робочих днів з дати прийняття рішення судом першої інстанції у разі задоволення позовної заяви.

168. 30.05.2024 Товариством і адвокатом підписано акт приймання-передачі послуг, за яким адвокатом згідно з договором належним чином надано клієнту професійну правову/правничу допомогу - послуги юридичні за кодом УКТЗЕД 69.10., пов`язану зі зверненням Товариства до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Підприємства та розглядом справи №910/11751/23, склад яких зазначено у додатку №1 до даного акта, а клієнт прийняв надану правову/правничу допомогу та оплатив її в повному обсязі; вартість наданої правової/правничої допомоги становить 68 666 грн; у клієнта відсутні будь-які претензії, пов`язані з наданням адвокатом правової/правничої допомоги за договором в суді першої інстанції.

169. Оплата наданих адвокатом послуг підтверджується платіжними інструкціями від 23.08.2023 №10762 на суму 15 000 грн і від 29.05.2024 №12147 на суму 53 666 грн.

170. За частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

171. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

172. За частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

173. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

174. Для цілей розподілу судових витрат:

175. 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

176. 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

177. За приписами частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

178. Частиною 3 статті 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

179. На підтвердження виконання адвокатом зобов`язань за Договором про надання правової допомоги позивачем надано:

180. Копія договору №04/05-2023 про надання правової/правничої допомоги від 04.05.2023;

181. Копія Довідки про взяття на облік платника податків форми 34-ОПП ФОП, адвоката Гриви В.О.;

182. Копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Гриви В.О. Серія ЧК№ 001092, видане 01.03.2019;

183. Ордер про надання правничої (правової) допомоги серія СА № 1060569 від 18.07.2023;

184. Сканкопія Додаткової угоди до Договору № 04/05-2023 про надання правової/правничої допомоги від 04.05.2023;

185. Сканкопія рахунку №17/08 від 17.08.2023;

186. Сканкопія рахунку № 28/08 від 28.05.2024;

187. Сканкопія платіжної інструкції № 10762 від 23.08.2023;

188. Сканкопія платіжної інструкції № 12147 від 29.05.2024;

189. Сканкопія Акту приймання-передачі послуг від 30.05.2024, відповідно до Договору № 04/05-2023 про надання правової/правничої допомоги від 04.05.2023 із звітом про надану правову/правничу допомогу станом на 30.05.2024.

190. Наведені докази спростовують твердження скаржника про неподання належних та допустимих доказів, які підтверджують оплату наданої професійної правничої допомоги.

191. Відповідно до Акту надання послуг від 30.05.2024 адвокатом Гривою В.О. надано Товариству з обмеженою відповідальністю "МР" правову/правничу допомогу у загальному розмірі 68 666,00 грн.

192. За частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги (1); довіреність (2); ордер (3); доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (4).

193. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

194. Надані адвокатом послуги у загальному розмірі 68 666,00 грн. згідно акта надання послуг від 30.05.2024 відповідно до платіжної інструкції № 10762 від 23.08.2023 та платіжної інструкції № 12147 від 29.05.2024 було оплачено позивачем.

195. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає доведеними витрати позивача на надання правової допомоги.

196. Щодо тверджень скаржника, що договір про надання правової допомоги укладений між позивачем та адвокатом Гривою В.О., яка одночасно являється фізичною особою підприємцем, а тому не зрозуміло то отримав кошти адвокат чи ФОП, то колегія суддів зазначає наступне:

197. Адвокат Грива В.О. має професійний статус адвоката, та матеріали справи не містять доказів, що її діяльність не зупинена та не припинена.

198. Відповідно до п.65.9 Податкового кодексу особа може обліковуватись у контролюючих органах як фізична-особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

199. Відповідно до визначення наведеного в п. п. 14.1.156 ст. 14 Податкового Кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

200. Питання відшкодування судових витрат на правову/правничу допомогу у господарському судочинстві врегульовано Господарським процесуальним кодексом України.

201. Нормами статті 59 ГПК України визначено перелік осіб, які не можуть бути представниками в господарському процесі. Серед перелічених осіб у статті 59 ГПК України фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності - адвокат не зазначена.

202. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

203. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

204. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

205. Таким чином, порядок оподаткування доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність не стосується предмету дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу та перебуває виключно у сфері взаємовідносин адвоката та контролюючого органу, який реалізує державну податкову політику.

206. Питання відповідності представника у господарському процесі професійному статусу адвоката та відшкодування витрат на правову/правничу допомогу регулюються спеціальними нормативно-правовими актами - Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Господарським процесуальним кодексом України.

207. Таким чином, відповідно до зазначених нормативно-правових актів питання відшкодування витрат на правову/правничу допомогу не ставиться в залежність від виконання адвокатом своїх податкових зобов`язань та від порядку здійснення обліку і звітності за податковими зобов`язаннями.

208. Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне:

209. Додаткове рішення у справі № 910/11751/23 було прийняте судом першої інстанції на підставі поданої позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення та доказів па підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом зазначеної справи.

210. Відповідно до ухвали про призначення до розгляду від 04.06.2024 у справі № 910/11751/23 судове засідання з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МР» про відшкодування судових витрат у справі №910/11751/23 призначено на 10.06.2024 об 11:20 год.

211. Зазначена ухвала була розміщена в Електронному суді 04.06.2024, а отже сторони були належно повідомлені про дату та час судового засідання.

212. Клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами було доставлено до Електронного суду 10.06.2024 о 13:52, що підтверджується карткою руху документу, яка додана до матеріалів справи.

213. Отже, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката було подано після оголошення додаткового рішення у судовому засіданні та не могло братись до уваги судом під час прийняття додаткового рішення.

214. Не є визначальною для обґрунтованості оскарженого додаткового рішення причина невчасної доставки вказаного клопотання до Електронного суду, визначальним є той факт, що на момент винесення даного додаткового рішення вказане клопотання було відсутнє в матеріалах справи.

215. Представник відповідача у судове засідання 10.06.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, яке фактично не було подане на момент ухвалення судом додаткового рішення.

216. Також колегія суддів звертається до правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2023 по справі № 560/4377/22, згідно до якого відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем ЄСІТС, затверджене Вищою радою правосуддя рішенням № 1845/0/15-21 від 17 серпня 2021 року та Інструкції користувача підсистеми «Електронний суд» (далі - Інструкція), затвердженої наказом адміністратора ЄСІТС - Державним підприємством «Центр судових сервісів» (далі також - ДП «ЦСС») від 22 вересня 2021 року № 74-ОД, вбачається, що у разі надсилання користувачем через Електронний кабінет процесуальних документів до суду, в подальшому цей користувач має Можливість у власному Електронному кабінеті відслідковувати рух та стан розгляду документів у суді або в органі та установі в системі правосуддя. Відомості про доставку документа, його реєстрацію та інші відомості щодо розгляду справ відповідно до наявних технічних можливостей підсистем ЄСІТС надсилаються в автоматичному режимі до Електронного кабінету користувача, від імені якого подавалися документи.

217. Учасники справи, будучи заінтересованим у реалізації свого права, повинні цікавитися станом розгляду їх справи, що дає можливість їм виявити технічний збій відправки процесуального документу.

218. Отже, скаржник мав можливість перевірити доставку та реєстрацію в суді заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, однак не скористався нею. А відсутність такої заяви на час проведення судового засідання з ухвалення додаткового рішення виключає будь-які порушення з боку суду при ухваленні додаткового рішення.

219. Таким чином, доводи апелянта відхиляються судом, як необґрунтовані.

220. Таким чином, здійснюючи розподіл понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, місцевий суд дійшов правомірного висновку про необхідність покладення на позивач витрат відповідача на оплату послуг адвоката у розмірі 68 666,00 грн.

221. Дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "МР" доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції на суму 68 666,00 грн.

222. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

223. У відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

224. Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

225. У даному випадку гонорар адвоката погоджено сторонами у договорі правової допомоги у фіксованому розмірі(п.5.1.) в загальному розмірі - 68 666,00 грн.

226. Згідно з висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення, так при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

227. У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен (висновок Верховного Суду у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020).

228. За змістом п.1 частини 2 статті 126 та частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

229. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

230. Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин 2 та 3 статті 126 та частини 8 статті 129 ГПК України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

231. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

232. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу, в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 частини 2 статті 126 ГПК України).

233. Вказана правова позиція наведена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

234. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 висловлена правова позиція, що домовленість про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такою, що склалась між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та значенням для сторін.

235. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

236. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, за практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

237. Згідно з статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, установлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження в справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

238. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України.

239. Нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33 -34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

240. Враховуючи характер та предмет спору, вид та обсяг наданих адвокатом послуг, обсяг задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про покладення на відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 68 666,00 грн.

241. На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - приватне підприємство «Хладоюг Сервіс», в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 по справі № 910/11751/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

242. Ураховуючи наведене, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 по справі № 910/11751/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

243. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного додаткового рішення відхиляються апеляційним господарським судом як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження.

244. У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

245. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

246. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не знайшли свого підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

247. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

248. Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

249. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/11751/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

250. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» відсутні.

Судові витрати

251. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

252. Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Хладоюг Сервіс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі №910/11751/23 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі №910/11751/23 залишити без змін.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.10.2024 в перший день після виходу з відпустки судді Хрипуна О.О.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

М.Л. Яковлєв