ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" жовтня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2774/24

Суддя Бабкіна В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» (08205, Київська обл., м. Ірпінь (з), вул. Літературна (Чехова), буд. 11)

про визнання незаконним рішення та заборону вчиняти дії,

Без виклику представників учасників процесу

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 09.10.2024 р. (вх. № 1454/24 від 14.10.2024 р.) ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» про визнання незаконним рішення з четвертого питання порядку денного загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» від 28.04.2024 р. протокол № 4 про обмеження права доступу до місць загального користування (паркування/зберігання на прибудинковій території) транспортних засобів, що належать співвласникам будинку та членам їх родин, які мають заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території за шість місяців, та заборонити посадовим особам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» вчиняти дії, які порушують право позивача на вільне користування спільною сумісною власністю спільного майна багатоквартирного будинку за адресою: вул. Літературна, 11, м. Ірпінь, Київська обл.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2024 р. вказану позовну заяву було залишено без руху.

21.10.2024 р. до Господарського суду Київської області позивачем було подано заяву б/н від 21.10.2024 р. (вх. № 103/24 від 21.10.2024 р.) про забезпечення позову до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол», відповідно до якої заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони посадовим особам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» вчиняти дії з метою обмеження права доступу до місць загального користування (паркування/зберігання на прибудинковій території) транспортних засобів, що належать співвласникам будинку та членам їх родин, за адресою: АДРЕСА_2 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних місць загального користування.

В обгрунтування поданої заяви позивач зазначає, що предметом спору у даній справі є рішення загальних зборів ОСББ «Рококо Віол» від 28.04.2024 р. про обмеження права доступу до місць загального користування (паркування/зберігання на прибудинковій території) транспортних засобів, що належать співвласникам будинку та членам їх родин, за адресою: вул. Літературна, 11, м. Ірпінь, Київська обл. На думку позивача, є підстави вважати, що місця загального користування належать до спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно, необхідність забезпечення позову продиктована можливістю вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктами 2, 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 р. у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 р. у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 р. у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 р. у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 р. у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 р. у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 р. у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 р. у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 р. у справі № 914/2072/20.

Водночас, для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 р. у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 р. у справі № 910/1200/20.

Оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 р. у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 р. у справі № 915/1912/19, від 11.02.2021 р. у справі № 915/1185/20.

Слід зазначити, що з огляду на положення ст.ст. 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Предметом спору у даній справі є визнання незаконним рішення загальних зборів ОСББ в частині та заборона вчиняти дії, що порушують право позивача на вільне користування спільною сумісною власністю спільного майна багатоквартирного будинку.

Як зазначалося вище, у заяві, що розглядається, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом шляхом заборони посадовим особам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» вчиняти дії з метою обмеження права доступу до місць загального користування (паркування/зберігання на прибудинковій території) транспортних засобів, що належать співвласникам будинку та членам їх родин, за адресою: АДРЕСА_2 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних місць загального користування.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір щодо відповідного, зазначеного в заяві, предмета та що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, його адекватність та співмірність.

При цьому, обов`язок доказування наведеного покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до вимог ст.ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини та наданих доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з позовом про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Суд констатує, що жодних доказів на підтвердження вчинення посадовими особами відповідача або іншими особами будь-яких дій, спрямованих на обмеження права доступу позивача до місць загального користування (паркування/зберігання на прибудинковій території) транспортних засобів, що належать співвласникам будинку та членам їх родин, за адресою: АДРЕСА_2 , до заяви не додано.

Поряд з цим, слід відзначити, що вимога заявника заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних місць загального користування не відповідає критерію адекватності заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, який визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, оскільки в заяві про забезпечення позову позивач просить про заборону вчинення іншим особам будь-яких (тобто необмеженого кола) дій щодо вказаних місць загального користування.

Проаналізувавши мотиви заявника, суд вбачає, що на підтвердження викладених у заяві обставин, позивачем не надано доказів того, що невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту та предмет позову у даній справі.

Окрім того, судом враховано також, що за приписами ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Між тим, за висновком суду, вимога заяви про забезпечення позову заборонити посадовим особам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» вчиняти дії з метою обмеження права доступу до місць загального користування (паркування/зберігання на прибудинковій території) транспортних засобів, що належать співвласникам будинку та членам їх родин, за адресою: АДРЕСА_2 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних місць загального користування за своїм змістом охоплюється вимогами позовної заяви в частині вимоги заборонити посадовим особам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» вчиняти дії, які порушують право позивача на вільне користування спільною сумісною власністю спільного майна багатоквартирного будинку за адресою: вул. Літературна, 11, м. Ірпінь, Київська обл.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши доведеність та обґрунтованість доводів позивача щодо вжиття заявлених останнім заходів забезпечення позову з урахуванням критеріїв пропорційності, адекватності та співмірності вимог заявника стосовно забезпечення позову предмету останнього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову б/н від 21.10.2024 р. (вх. № 103/24 від 21.10.2024 р.) у даній справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 136, 137, 140, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 21.10.2024 р. (вх. № 103/24 від 21.10.2024 р.) про забезпечення позову у справі № 911/2774/24 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рококо Віол» про визнання незаконним рішення та заборону вчиняти дії відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 23.10.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна