УХВАЛА

15 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 908/2742/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:

позивача - Хмара Ю. О.,

відповідача - Польнікова Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "МОТОР СІЧ"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2024 (судді: Кощеєв І. М. - головуючий, Чус О. В., Дармін М. О.) та рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 (суддя Зінченко Н. Г.) у справі

за позовом Міністерства оборони України

до Публічного акціонерного товариства "МОТОР СІЧ"

про стягнення 46 313 624,66 грн,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "МОТОР СІЧ" (далі - ПАТ "МОТОР СІЧ") про стягнення 46 313 624,66 грн штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про закупівлю послуг за державні кошти від 24.08.2022 № 370/3/5/6/1/108, з яких: 15 922 257,60 грн - пеня, 6 090 481,05 грн - штраф, 20 233 746,09 грн - відсотки за користування коштами попередньої оплати, 1 216 427,59 грн - 3 % річних та 2 850 712,33 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю послуг за державні кошти від 24.08.2022 № 370/3/5/6/1/108 (далі - договір від 24.08.2022) в частині своєчасного виконання ремонтних робіт і повернення непогашеної попередньої оплати, що згідно з положеннями пунктів 4.9, 7.2 цього договору є підставою для нарахування та стягнення заявлених сум пені, штрафу та відсотків за користування такими коштами, а відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України - 3 % річних та інфляційних втрат.

ПАТ "МОТОР СІЧ" у відзиві на позов, заперечуючи проти його задоволення, наголошувало зокрема на тому, що прострочення виконання зобов`язань за спірним договором сталося не з його вини, внаслідок дії форс-мажорних обставин (ракетний обстріл виробничих потужностей підприємства відповідача), про які відповідач повідомив позивача. Також відповідач зазначив про те, що чітко визначити термін упродовж якого відповідач мав використати попередню оплату за договором неможливо, а отже, і правильність здійсненого позивачем нарахування відсотків за користування коштами теж.

Від ПАТ "МОТОР СІЧ" надійшло клопотання про зменшення неустойки до 0,1 % від заявленої до стягнення суми, що становить 22 012,74 грн на підставі частин 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яке обґрунтоване зокрема тим, що прострочення зобов`язань за спірним договором сталося через ракетний обстріл підприємства, водночас розмір заявленої до стягнення неустойки є надмірним.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "МОТОР СІЧ" на користь Міністерства оборони України 7 961 128,80 грн пені, 3 045 240,53 грн штрафу та 330 191,08 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із встановлених обставин прострочення виконання відповідачем зобов`язань зі здійснення капітального ремонту виробу за спірним договором, у зв`язку з чим суд визнав обґрунтованим нарахування та стягнення з відповідача заявлених сум пені та штрафу. Водночас суд установив наявність у наведеному випадку виняткових обставин, за яких можливе зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 50 %, та визнав недоведеним своєчасне та відповідно до умов договору повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Відмова у решті позову обґрунтована безпідставністю заявлених позовних вимог. Зокрема суд дійшов висновку про те, що одночасне притягнення відповідача до відповідальності як за прострочення у здійсненні ремонту, так і за прострочення грошового зобов`язання з повернення вартості таких ремонтних робіт, прийнятих позивачем, суперечить вимогам статей 3, 846, 849 Цивільного кодексу України.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2024 вказане рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін із тих самих підстав.

Суд апеляційної інстанції переглянув оскаржене рішення місцевого господарського суду в оскарженій апелянтом частині щодо задоволення позовних вимог, погодившись з мотивами суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу на 50 %.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 і постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2024 у цій справі в частині задоволення позовних вимог, ПАТ "МОТОР СІЧ" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на вказані судові рішення в означеній частині, в якій просило їх скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким буде зменшено розрахований Міністерством оборони України розмір неустойки до 0,1 % від заявленої суми, що становить 22 012,74 грн.

Скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження посилається на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме застосування судами попередніх інстанцій норм права - статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 господарського кодексу України без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22. При цьому скаржник також зазначає, що такі самі висновки містяться у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 08.12.2021 у справі № 910/18480/20, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 09.06.2022 у справі № 910/8425/19, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22.

Зокрема, на думку скаржника, зменшення заявленої до стягнення з відповідача неустойки тільки лише на 50 % не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості; стверджує про наявність об`єктивних обставин обізнаності позивача про настання форс-мажорних обставин; акцентує на тому, що у наведеному випадку відповідач притягається до відповідальності за винні та умисні дії країни-агресора. Водночас скаржник посилається на недослідження судами всіх зібраних у справі доказів, у тому числі відсутності вини відповідача; вважає, що причини порушення договірного зобов`язання були проігноровані та не досліджені судами.

Міністерство оборони України у відзиві на касаційну скаргу просить у її задоволенні відмовити, а оскаржені у справі судові рішення залишити без змін як законні та обґрунтовані. На думку позивача, доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів у справі, належно досліджених судами попередніх інстанцій, що стало наслідком часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення неустойки.

Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 24.08.2022 між Міністерством оборони України в особі начальника Центрального управління забезпечення авіації та протиповітряної оборони Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України (замовник) і ПАТ "МОТОР СІЧ" (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти, за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовникові послуги з капітального ремонту виробів в цілому (за етапами) в обсягах та у строки, що зазначені в Календарному плані (Додаток 1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти надані послуги із залученням 621 Головного військового представництва Міністерства оборони України (далі - 621 ГВП Міністерства оборони України) та вантажоодержувача (військова частина) і оплатити ці послуги.

Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору підставою для його укладення є Указ Президента України від 24.0.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (зі змінами), протокол визначення переможця закупівлі послуг за державні кошти від 24.08.2022 № 9593, рішення державного замовника, затверджене т.в.о Міністра оборони України від 23.03.202 № 3242/з/5.

Вироби, отримані виконавцем для виконання послуг, є військовим майном та власністю держави. Виконавець несе повну матеріальну відповідальність, визначену законодавством України, за передане йому військове майно до моменту належної його передачі замовнику (пункт 1.3 договору).

За змістом пункту 2.1 зазначеного договору виконавець надає замовнику послуги із завершення капітального ремонту виробів у обсягах згідно зі специфікацією надання послуг (Додаток 2 до договору), якість яких відповідає технічним умовам, державним стандартам, кресленням, технічним умовам та інше, які діють на підприємстві виконавця.

Виконавець гарантує відповідність наданих послуг за договором технічній документації та нормативним документам, зазначеним у Календарному плані, а в частині гарантійних зобов`язань здійснює гарантійне обслуговування і ремонт відповідно до ГОСТ В 15.306-79 (пункт 2.6 договору).

У пунктах 3.1, 3.6 спірного договору сторони визначили, що договірна ціна цього договору на момент його укладення становить 87 006 872,17 грн, за загальним фондом КПКВ 2101150/7, КЕКВ 2260, код видатків 020 кошторису Міністерства оборони України, в тому числі ПДВ за нульовою ставкою, у розмірі 0,00 грн, згідно з пунктом 41 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України. Договірна ціна надання послуг коригується після завершення надання послуг.

Згідно з пунктом 4.2 цього договору за письмовим погодженням між сторонами відповідно до належним чином оформленого рішення заступника Міністра оборони України замовник згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (зі змінами), має право здійснити попередню оплату розмірі до 70 % від ціни договору на термін сім місяців, але не пізніше терміну зазначеного у Календарному плані виконання робіт (Додаток 1 до договору).

Розрахунки за надані послуги здійснюються за фактом їх надання згідно з чинним законодавством України після отримання замовником документів на оплату (пункт 4.3 договору від 24.08.2022).

Відповідно до пункту 4.5 вказаного договору виконавець протягом трьох місяців із дати отримання попередньої оплати, але не пізніше терміну надання послуг, зазначеного в Календарному пані надання послуг (Додаток 1 до договору), повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне використання коштів для проведення ремонту виробів або повернути невикористані кошти на рахунок замовника. Подальше перерахування коштів попередньої оплати та оплата послуг здійснюється після звітування виконавця за отримані кошти попередньої оплати.

За умовами пункту 4.7 договору від 24.08.2022 датою початку користування коштами попередньої оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок виконавця.

У пункті 4.8 названого договору передбачено, що датою звітування виконавцем за використання коштів попередньої оплати є дата затвердження замовником акта приймання наданих послуг (етапу послуг) (Додаток 6 до договору). У випадку невикористання виконавцем попередньої оплати у строк, визначений пунктом 4.2 договору, виконавець має повернути таку невикористану попередню оплату (на яку не виконано звітування).

Крім того, за умовами пункту 4.9 договору від 24.08.2022 у випадку неповернення коштів (коштів попередньої оплати) виконавець сплачує замовнику відсотки за користування коштами в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неповернутої у визначений строк попередньої оплати за кожен день прострочення.

За змістом пунктів 5.1, 5.2 договору від 24.08.2022 надання послуг здійснюється виконавцем за обсягами і термінами, зазначеними в Календарному плані надання послуг (Додаток 1 до договору). Місце надання послуг: виробничі потужності виконавця (співвиконавця) та площі надані замовником (військовою частиною).

Відповідно до положень пункту 5.4 договору виконавець здійснює капітальний ремонт виробів в обсязі, зазначеному в пунктах 1.1, 2.1 специфікації надання послуг (Додаток 2 до договору); комплектування виробів авіаційно-технічним майном згідно зі специфікацією надання послуг (Додатки 2, 12, 13, 14, 15, 16 до договору); дообладнання виробів агрегатами озброєння та засобами захисту згідно зі специфікацією надання послуг (Додаток 2 до договору); дообладнання зовнішнього освітлення виробів під вигортання окулярів нічного бачення.

У пункті 5.7 спірного договору сторонами обумовлено, що передача виробу після ремонту від виконавця до замовника здійснюється в комплектації, зазначеній у пономерній документації на виріб, актах приймання виробу від ДК "Укрспецекспорт", з урахувань дообладнання виробу згідно зі специфікацією надання послуг (Додаток 2 до договору).

За змістом пункту 5.9 договору від 24.08.2022 після виконання робіт, протягом 1-ї доби з дня закінчення надання послуг представник замовника (комісія військової частини) разом із представниками виконавця оформлюють приймально-здавальний акт на передачу виробу після ремонту (Додаток 9 до договору) та надають по одному примірнику замовнику та виконавцю, якими підтверджується відповідність наданих виконавцем послуг вимогам пункту 2.1 договору. Приймально-здавальний акт на передачу вертольоту після ремонту оформлюється комісією військової частини спільно з представниками виконавця та 621 ГВП Міністерства оборони України. При цьому приймально-здавальний акт на передачу виробу після ремонту підписується представником виконавця, який передає військове майно, та представником військової частини, яка приймає військове майно, та затверджується керівником підприємства виконавця.

Згідно з пунктом 5.17 вказаного договору зобов`язання виконавця з надання послуг за договором вважаються виконаними після підписання представником виконавця і замовника та затвердження керівником підприємства виконавця приймально-здавального акта на передачу виробу після ремонту (Додаток 9 до договору).

Разом із тим у пункті 6.1 договору від 24.08.2022 встановлено, що замовник має право, зокрема, вимагати від виконавця належного виконання зобов`язань, передбачених договором, а в разі виявлення недоліків, їх своєчасного усунення, вимагати від виконавця належним чином оформленої звітної документації та матеріалів, що підтверджують виконання зобов`язань за договором.

У свою чергу, виконавець зобов`язаний, у тому числі, організувати надання послуг та їх здавання замовнику (через вантажоодержувача) відповідно до встановлених вимог, строків, передбачених договором(пункт 6.4 договору).

У розділі 7 спірного договору визначена відповідальність сторін у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за ним. Так, відповідно до пункту 7.2 договору за порушення строків виконання зобов`язань, зазначених у Календарному плані надання послуг, з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % ненаданих послуг.

Відповідно до пункту 7.4 договору сплата штрафів (пені) не звільняє сторону, що порушила умови договору, від їх виконання і відшкодування іншій стороні завданих внаслідок цього збитків, передбачених пунктом 7.2 договору.

У пункті 7.5 договору від 24.08.2022 передбачено, що сторони можуть бути звільнені від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за ним, якщо доведуть, що невиконання зобов`язань викликано неконтрольованою перешкодою, поза контролем сторін і виникла після укладання договору. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Неповідомлення у визначений абзацом 2 пункту 7.5 термін про виникнення обставин непереборної сили однією із сторін позбавляє сторону посилатися на цю обставину навіть при наявності відповідного сертифікату.

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Неповідомлення у визначений термін про виникнення обставин непереборної сили однією з сторін позбавляє сторону посилатися на цю обставину навіть при наявності відповідного сертифікату (пункт 8.2 спірного договору).

Згідно з пунктом 8.3 цього договору доказом виникнення обставин непереборної сили є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними Торгово-промисловими палатами.

Продовження строку (терміну) виконання зобов`язань щодо надання послуг можливе у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за договором у разі, якщо вони змінились настільки що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали би цей Договір, або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору він може бути змінений, або розірваний за згодою сторін. Доказом виникнення істотної зміни обставин, що впливають на можливість виконання своїх обов`язків за договором є відповідний документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональними Торгово-промисловими палатами (пункти 8.5, 8.6 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2022, а з питань фінансових розрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договору (пункт 11.1 договору від 24.08.2022).

Попередні судові інстанції установили, що на виконання умов цього договору сторони склали та підписали низку додатків до договору, в тому числі Додаток 1 "Календарний план виконання робіт (надання послуг) з капітального ремонту вертольотів типу Ми-8МТВ-5 (Ми-17В-5 )", у якому сторони передбачили завершення капітального ремонту виробу у строк до 30.11.2022.

24.11.2022 між сторонами укладена додаткова угода № 1 до договору, якою пункт 3.1 викладено в новій редакції: "Договірна ціна цього договору на моменту укладення становить 87 006 872,17 грн, за загальним фондом КПКВ 2101150/7, КЕКВ 2260, код видатків 020 кошторису Міністерства оборони України, в тому числі ПДВ за нульовою ставкою, у розмірі 0,00 грн, згідно з пунктом 41 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України. У випадку надання Державною фіскальною службою України офіційних роз`яснень стосовно того, що вартість послуг за даним договором оподатковується податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків, договірна ціна цього договору на дату його укладення збільшується на суму податку на додану вартість в розмірі 20 відсотків. Обсяги фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом КПКВ 2101150/7, КЕКВ 2260, код видатків 020 кошторису Міністерства оборони України на 2022 рік становлять 60 904 810,50 грн. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання у 2023 році визначаються після затвердження кошторису на 2023 рік відповідною додатковою угодою до цього контракту".

Разом із тим, відповідно до пункту 11.1 в редакції додаткової угоди № 1 від 24.11.2022 до договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2023, а з питань фінансових розрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Позивач згідно з платіжним дорученням від 07.10.2022 № 370/3/1377 здійснив попередню оплату за надання послуг з ремонту (авансування виконавця) на суму 60 904 810,50 грн.

Господарські суди зазначили, що відповідач у листі від 07.10.2022 вих. № ВП/8945 "Щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язань за державними контрактами від 10.12.2021 № 370/3/5/6/1/4, від 16.05.2022 № 370/3/5/6/2/43 і від 24.08.2022 № 370/3/5/6/1/108" до начальника Центрального управління забезпечення авіації та протиповітряної оборони Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України та начальника 621 ГВП Міністерства оборони України повідомляв, що 03.10.2022 стався ракетний обстріл м. Запоріжжя, внаслідок якого постраждала територія підприємства відповідача (пошкоджені адміністративні та виробничі будівлі, а також виробничі потужності), що призвело до настання форс-мажорних обставин стосовно дотримання строків виконання зобов`язань за контрактами, в тому числі за спірним договором. Також вказував про надання належних документів у встановленому законом та договором порядку у можливі розумні строки. При цьому відповідач посилався на те, що вказаний лист був надісланий позивачеві через логістичну компанію доставки ТОВ "Нова Пошта" та електронною поштою.

У свою чергу, позивач заперечив проти отримання в жовтні 2022 року від відповідача повідомлення про неможливість вчасного виконання зобов`язань за спірним договором.

Попередні судові інстанції установили, що відповідач належних і допустимих доказів у розумінні положень статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України щодо надіслання вказаного листа на адресу Міністерства оборони України через логістичну компанію доставки ТОВ "Нова Пошта" суду не надав, мотивувавши таке звільненням відповідальних за це працівників.

Також суди зазначили, що відповідач надав до матеріалів справи копію електронного листа, адресатом якого зазначено начальника Центрального управління забезпечення авіації та протиповітряної оборони Озброєння ІНФОРМАЦІЯ_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , який надіслано від "ВП Пошта": "Рег. Номер ВП/15367 від 11.11.2022 14:03, вид документа: Зовнішній лист, короткий зміст документа: 22.10.07 ВП_8945 Форс-мажор Ми-8МТ(МТВ), ЛНВ (ЦУЗ). Вкладенням зазначено файл у форматі pdf 22.10.07 ВП_8945 Форс-мажор Ми-8МТ(МТВ), ЛНВ (ЦУЗ).

У свою чергу, позивач до матеріалів справи додав копію претензії від 11.01.2023 вих. № 720/4/249 стосовно невиконання зобов`язань за спірним договором та у зв`язку з цим необхідністю сплати відвідачем 3 654 288,63 грн пені і 6 090 481,05 грн штрафу за порушення термінів виконання зобов`язань за договором, а також 3 04 112,38 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

Проте, як зазначили суди, доказів надіслання/вручення відповідачу цієї претензії позивач суду не надав.

Поза тим, попередні судові інстанції установили, що 17.11.2023 уповноваженими представниками ПАТ "МОТОР СІЧ" та військової частини в присутності представника 621 ГВП Міністерства оборони України підписано приймально-здавальний акт на передачу виробу з ремонту, яким засвідчено факт передачі відповідачем та приймання військовою частиною відповідного виробу після виконання робіт згідно з вимогами договору від 24.08.2022, в якому зазначено, що виріб повністю укомплектований, пономерна документація оформлена, знімне обладнання в наявності; усі виявлені під час контрольного огляду несправності усунуто.

Отже, обумовлені договором від 24.08.2022 послуги (роботи) з капітального ремонту виробу відповідачем повністю виконав в обсягах, передбачених умовами такого договору. Проте, як установили суди, вказані роботи були виконані з порушенням строків (строк до 30.11.2022), визначених в пункті 5.1 договору та Календарного плану виконання робіт (надання послуг) (Додаток 1 до договору).

Оскільки відповідач зобов`язання за спірним договором виконав з простроченням, то позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, в якому просив стягнути з відповідача 15 922 257,60 грн пені, 6 090 481,05 грн штрафу, 20 233 746,09 грн відсотків за користування коштами попередньої оплати, 1 216 427,59 грн - 3 % річних та 2 850 712,33 грн інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд визнав позовні вимоги обґрунтованими, встановивши обставини прострочення відповідачем зобов`язань за спірним договором, зокрема стосовно вчасного здійснення капітального ремонту виробу, що згідно з пунктом 7.2 цього договору є підставою для нарахування та стягнення заявлених сум пені, штрафу. Водночас, надавши оцінку наявним у справі доказам, а також доводам сторін, у тому числі, аргументам відповідача, які він наводив заперечуючи проти позову (зокрема щодо наявності форс-мажорних обставин), суд вказав про недоведення обставин повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин в порядку та на умовах визначених спірним договором, що, у свою чергу, призвело до втрати відповідачем права посилатися на такі обставини. Зокрема, щодо надіслання відповідачем позивачу 11.11.2022 електронною поштою повідомлення про неможливість своєчасного виконання договору, а також в подальшому сертифікату про форс-мажорні обставини суд зазначив, що умовами договору не визначено листування між сторонами шляхом надіслання листів за допомогою електронної пошти; у договорі не зазначено будь-якої адреси електронної пошти позивача; натомість у пункті 8.2 спірного договору визначено, що повідомлення про настання обставин непереборної сили здійснюється саме в письмовій формі в установлений строк. До того ж суд зауважив, що електронні листи надсилалися відповідачем позивачу після спливу строку, встановленого у пункті 8.2 договору, для повідомлення позивача. Суд першої інстанції, серед іншого, надав оцінку висновку Запорізької ТПП про істотну зміну обставин від 23.01.2023 вих. № 03.4/89 та не прийняв його до уваги, зазначивши, що сторонами не було внесено до договору змін щодо його умов, зокрема, стосовно зміни строку виконання ремонтних робіт; цей висновок датований 23.01.2023 та виданий на запит відповідача від 17.01.2023, тобто після встановленого строку для виконання робіт із капітального ремонту виробу (30.11.2022).

Разом із тим, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав та умов для зменшення заявленої до стягнення пені з 15 922 257,60 грн до 7 961 128,80 грн та штрафу з 6 090 481,05 грн до 3 045 240,53 грн. Так, зменшуючи розмір штрафних санкцій, місцевий господарський суд, зважаючи на заяву відповідача про зменшення розміру неустойки, враховуючи дискреційні повноваження, керуючись положеннями статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, з огляду сталу судову практику суду касаційної інстанції у питанні застосування вказаних норм щодо зменшення судом розміру неустойки, виходив, зокрема із того, що відповідач є стратегічним підприємством і бере участь у посиленні обороноздатності України (здійснює виробництво повітряних літальних апаратів, електродвигунів, генераторів і трансформаторів, обслуговування авіаційного транспорту); засновником товариства є Фонд державного майна України; 100 % статутного капіталу товариства перебуває у власності Держави Україна. Наразі в умовах впровадженого в Україні воєнного стану всі ресурси мають бути направлені в першу чергу на забезпечення обороноздатності України для відсічі російської агресії. Тобто відсутні підстави стверджувати про зменшення майнових активів держави в цілому у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог, оскільки зменшена сума правомірно нарахованих штрафних санкцій залишатиметься у володінні підприємства, 100 % статутного капіталу якого перебуває у державній власності, та спрямовуватиметься на виконання оборонних завдань у період дії воєнного стану. Водночас суд урахував ступінь виконання відповідачем зобов`язання за договором від 24.08.2022 і період прострочення, а також відсутність в матеріалах справи доказів того, що для позивача мали місце негативні наслідки (збитки тощо) через прострочення відповідачем виконання ремонтних робіт за договором, та, зважаючи на засади добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, наголосив на тому, що стягнення неустойки у зменшеному судом розмірі у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача, понесені внаслідок несвоєчасного виконання робіт, забезпечить дотримання розумного балансу інтересів сторін та не матиме негативних наслідків для позивача.

У свою чергу, переглядаючи справу в порядку положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для зменшення заявленої суми неустойки за наявності у наведеному випадку виняткових обставин, з якими пов`язується таке зменшення.

Як свідчить зміст касаційної скарги, відповідач не погоджується з рішенням та постановою судів попередніх інстанцій в частині зменшення судом розміру неустойки.

Верховний Суд, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 зауважила, що після прийняття постанови у справі № 761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України, в постановах від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, провадження № 12-79гс19 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85)).

Верховний Суд також неодноразово вказував, що застосування статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Переоцінка обставин, що є предметом доказування, та стали підставою для висновку щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій за рішенням суду, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 03.03.2019 у справі № 925/74/19; від 02.06.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20) тощо). Визначення розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 тощо).

У пункті 7.43 постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зауважив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Також у цій постанові Верховний Суд зазначив, що категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (пункт 7.30). Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25- 7.30).

Враховуючи вже усталену та сформовану судову практику щодо критеріїв застосування норм статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, роль Верховного Суду обмежується з`ясуванням того, чи не були відповідно до конкретних обставин справи спосіб застосування цих норм та наслідки їх тлумачення такими, що реалізація (чи навпаки нереалізація) судами першої та апеляційної інстанцій права на зменшення розміру штрафних санкцій очевидно не узгоджується з загальним принципом справедливого розгляду, і висновки судів є явно необґрунтованими.

Як уже зазначалося, у цій справі попередні судові інстанції, застосовуючи дискрецію у вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки, у тому числі розміру, до якого вона підлягає зменшенню, виходили із конкретних обставин справи, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, та наявних у справі доказів, зважаючи на положення статті 233 Господарського кодексу України і частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

Згідно з ухвалою Верховного Суду від 02.09.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "МОТОР СІЧ" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2024 і рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 у цій справі з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних скаржником судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

У справі, в якій подано касаційну скаргу, попередні судові інстанції дослідили обставини справи та наявні у ній докази, надали оцінку аргументам сторін та установили наявність обставин, за яких можливе зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, навівши мотиви такого зменшення штрафних санкцій. Зокрема, суди взяли до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків; специфіку діяльності підприємства відповідача; ступінь виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та період прострочки; засади добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості; мету неустойки та збалансування інтересів обох сторін. Висновки судів попередніх інстанцій щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник, на обґрунтування підстав касаційного оскарження, адже зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Суд касаційної інстанції у зазначених скаржником справах не формулював висновків, які би певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питанні зменшення розміру штрафних санкцій так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. До того ж з підстав для зменшення розміру неустойки не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних конкретних обставин у зазначених справах і застосувати у цій справі.

Отже, аналіз висновків, зроблених судами попередніх інстанцій у оскаржених судових рішеннях у справі, в якій подано касаційну скаргу, виходячи із встановлених ними обставин справи та підстав для часткового задоволення позову, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду, тому підстав для врахування висновків, викладених у вказаних постановах, у наведеному випадку немає.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на зазначене підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу, не знайшла підтвердження.

Щодо посилань скаржника на форс-мажорні обставини, то колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд в контексті оцінки повідомлення виконавця про неможливість виконання ним спірного договору у зв`язку з форс-мажорними обставинами акцентував увагу на тому, що відповідач не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин в порядку та на умовах визначених спірним договором, тоді як неналежне повідомлення сторони договору позбавляє права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.

Зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи відповідача зводяться до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів, що згідно з імперативними положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "МОТОР СІЧ" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2024 і рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 у цій справі.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "МОТОР СІЧ" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2024 і рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 у справі № 908/2742/23 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак