ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

25 жовтня 2024 року Справа № 915/1185/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі

за позовом: Фізичної особи-підприємця Рамзанова Мубариза Абдурахман-огли ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до відповідача: Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 26565573)

про: визнання укладеним договору про зміни до договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

30.09.2024 Фізична особа-підприємець Рамзанов Мубариз Абдурахман-огли звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 30.09.2024 (вх. № 11685/24) (з додатками), в якій просить суд:

1. Визнати договір про зміни до договору оренди землі від 03.04.2006 № 4117, укладеного між фізичною особою-підприємцем Рамзановим Мубаризом Абдурахман-огли та Миколаївською міською радою, та зареєстрованого у Миколаївській міській раді, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.04.2006 за № 57, - укладеним у запропонованій редакції.

2. Стягнути з Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () через виконавчий комітет Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () на користь фізичної особи-підприємця Рамзанова Мубариза Абдурахмана-огли, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 грошові кошти у сумі 3028 грн на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Ухвалою суду від 07.10.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1185/24 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 05 листопада 2024 року об 11:00; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

23.10.2024 до суду від Фізичної особи-підприємця Рамзанова Мубариза Абдурахман-огли надійшла заява б/н від 23.10.2024 (вх. № 12856/24) про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

1. Вжити заходи забезпечення позову в даній справі.

2. Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа наказу Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2022 у справі № 915/457/21 до набрання законної сили рішенням суду в даній справі.

За правилами ч. 1, 3-4 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За результатами дослідження поданої заяви, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також не вбачає наявності виняткового випадку для призначення розгляду даної заяви у судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач в обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, зокрема, про те, що позивачем укладено з Миколаївською міською радою договір оренди землі № 4117 від 03.04.2006 (строком на 10 років з 28.02.2006), у відповідності до умов якого Миколаївською міською радою на підставі рішення від 24.02.2006 № 43/30 передано в оренду земельну ділянку площею 1700 кв. м. для обслуговування автостоянки по вул. Комінтерна ріг вул. Новобузької. Маючи намір продовжити дію договору оренди, позивач звернувся до відповідача з заявою від 30.03.2016 № 000227, якою просив видати рішення міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 1700 кв.м. для обслуговування автостоянки, розташованої за адресою; м. Миколаїв, вул. Комінтерна ріг вул. Новобузької. У зв`язку з тривалою відсутністю відповіді на своє звернення, позивачем у 2021 році повторно подавався відповідачу пакет документів, необхідних для продовження оренди.

При цьому, у 2021 році заступником керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради пред`явлено до Фізичної особи-підприємця Рамзанова Мубариза Абдурахман-огли позов про зобов`язання повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 1700 кв.м з кадастровим номером :06:029:0014 по вул. Водопійній (Комінтерна) ріг вул. Новобузької у місті Миколаєві у придатному для використання стані шляхом демонтажу автостоянки та паркану. Позов було мотивовано тим, що договір оренди землі від 03.04.2006 № 4117, згідно якого у користуванні фізичної особи-підприємця перебувала земельна ділянка за кадастровим номером :06:029:0014, припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку, на який він був укладений. За результатом розгляду зазначеної позовної заяви Господарським судом Миколаївської області постановлене рішення від 05.08.2021 у справі № 915/457/21, залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021, яким позовні вимоги прокурора задоволено у повному обсязі та зобов`язано фізичну особу-підприємця повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку за кадастровим номером :06:029:0014 у придатному для використання стані шляхом демонтажу автостоянки та паркану. Рішення мотивоване тим, що спірна земельна ділянка використовувалася без належних правових підстав, так як договір оренди землі від 03.04.2006 припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку, на який він був укладений, та не продовжувався, а фізичною особою-підприємцем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували прийняття міською радою рішення про надання йому у користування спірної земельної ділянки та укладення з ним договору оренди такої земельної ділянки, який би діяв на час подання позову.

Разом із тим, заявник зазначає, що протягом усього періоду судового розгляду справи № 915/457/21 відповідач продовжував розгляд заяви щодо продовження строку оренди земельної ділянки, і вже після розгляду справи № 915/457/21 судом апеляційної інстанції, а саме, 11.01.2022 на офіційному веб-сайті Миколаївської міської ради за посиланням: https://mkrada.gov.ua/documents/39077.html було опубліковано рішення Миколаївської міської ради від 14.12.2021 № 12/149 «Про продовження ФОП Рамазанову Мубариз Абдурахман-огли оренди земельної ділянки по вул. Водопійній ріг вул. Новобузької в Інгульському районі м.Миколаєва», відповідно до якого міська рада вирішила продовжити ФОП Рамазанову Мубаризу Абдурахман-огли на 10 років з дати прийняття рішення оренду земельної ділянки площею 1700 кв.м (кадастровий номер 06:0290014), відведеної рішенням міської ради від 24.02.2006 № 43/30 по вул. Водопійній ріг вул. Новобузької в Інгульському районі м. Миколаєва. На даний час зазначене вище рішення Миколаївської міської ради від 14.12.2021 № 12/149 не скасоване та не визнане недійсним у судовому порядку, а отже, є чинним, і передбачені ним зобов`язання є діючими. Водночас, заявник зазначає, що попри прийняття зазначеного вище рішення, міська рада досі ухиляється від вчинення дій, спрямованих на його виконання, а саме, від укладення договору про зміни до договору оренди землі, що і стало для позивача підставою для звернення до суд з позовом у справі № 915/1185/24.

При цьому, в заяві про забезпечення позову позивач наполягає, що існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову в даній справі. Так, на даний час рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.08.2021 у справі № 915/457/21, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку за кадастровим номером :06:029:0014 у придатному для використання стані шляхом демонтажу автостоянки та паркану, пред`явлене до примусового виконання. Постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В. від 30.03 2023 відкрито виконавче провадження (ВП) № 71422653. Позивач зазначає, що на даний час в межах ВП № 71422653 вчиняються дії, спрямовані на знесення (демонтаж) належних йому автостоянки та паркану.

Разом із тим, предметом спору в даній справі № 915/1185/24 є визнання укладеним між позивачем та Миколаївською міською радою договору про зміни до договору оренди землі від 03.04.2006 № 4117, яким передбачається поновлення договору на 10 років до 14.12.2031. Позивач посилається на те, що у випадку проведення в межах ВП № 71422653 знесення (демонтажу) належних автостоянки та паркану, розташованих на орендованій земельній ділянці, захист порушених прав позивача буде значно ускладненим, оскільки останній буде вимушеним понести збитки внаслідок зносу (демонтажу) належного йому майна (тимчасових споруд), а у подальшому, у випадку задоволення позову в даній справі, для поновлення господарської діяльності позивач буде вимушеним повторно нести витрати для замовлення та встановлення нових споруд, необхідних для обслуговування автостоянки.

Викладене, на переконання позивача, свідчить про необхідність у даному випадку вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа наказу Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2022 у справі № 915/457/21.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Виходячи з положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Така підстава забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, спрямована на запобігання протиправному вибуттю майна (грошей) боржника з його володіння, у разі його незгоди з таким стягненням та оскарження виконавчого документа або іншого документа на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Разом із тим, відповідно до п. 2 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.08.2021 у справі №908/309/21, від 04.11.2021 у справі №907/416/21, від 24.06.2021 у справі №310/9167/20, від 12.01.2023 у справі №334/9179/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України, судове рішення є обов`язковими до виконання.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.

В силу приписів статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції (абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Суд також зауважує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судових рішень нівелює принцип обов`язковості виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29.06.2004 року).

При виконанні судових рішень слід керуватися інтересами стягувача, оскільки стягувач вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №905/3773/14-908/5138/14).

Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється в декларативний, а тому, зупинення стягнення можливе лише у випадках оскарження самого рішення, на виконання якого було видано виконавчий документ або при оскарженні виконавчих написів чи інших документів, за якими стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Разом із цим, перебування на виконанні в органу державної виконавчої служби наказу господарського суду виключає безспірний порядок стягнення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що заява позивача про забезпечення позову не відповідає меті правового інституту забезпечення позову, не направлена на реальне та ефективне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Таким чином, суд констатує, що заявляючи про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник не навів обставин та не подав належних доказів, з якими законодавство пов`язує необхідність для їх вжиття. Окрім цього, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, тому в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Рамзанова Мубариза Абдурахман-огли б/н від 23.10.2024 (вх. № 12856/24) про забезпечення позову у справі № 915/1185/24 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Рамзанова Мубариза Абдурахман-огли б/н від 23.10.2024 (вх. № 12856/24) про забезпечення позову у справі № 915/1185/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смородінова