ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/13208/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Юхименка М. П. (адвокат), Черевань Л. С. (адвокат), Бакланов Д. В. (керівник),

відповідача - Прокопів Н. М. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 (суддя Мельник В. І.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 (судді: Андрієнко В. В. - головуючий, Буравльов С. І., Шапран В. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 945 614 957,59 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У серпні 2023 року до Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 945 614 957,59 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що прядок та строки оплати, визначені розділом "Вартість послуг та порядок оплати" договору, відповідачем були порушені, внаслідок чого утворилася заборгованість за надані послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів у травні - серпні 2023 року.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 задоволено позовні вимоги частково: стягнуто із Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" основну заборгованість у сумі 913 196 463, 33 грн, інфляційні втрати у сумі 5 693 514, 30 грн, 3% річних у сумі 21 055 278,82 грн; закрито провадження у справі № 910/13208/23 в частині стягнення 79 444 815,18 грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що суд установив відсутність спору в частині стягнення основної заборгованості. Крім того, за змістом наданого суду акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.01.2024, укладеного між сторонами у справі, сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги на суму 17 250 826,79 грн.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" основної заборгованості у сумі 913 196 463,33 грн скасовано частково: закрито провадження у справі в частині стягнення 48 139 061,94 грн основної заборгованості, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 залишено без змін.

Постанову обґрунтовано тим, що після винесення рішення Господарським судом міста Києва відповідач додатково здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог на користь позивача у сумі 17 250 826,79 грн за надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі Державне підприємство "Гарантований покупець" просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на те, що, закриваючи провадження у частині стягнення основного боргу у сумі 127 583 877,12 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору, суди попередніх інстанцій, всупереч правовим висновкам про застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду від 01.09.2022 у справі № 910/11011/21, від 06.09.2021 у справі № 910/8775/20, від 19.02.2020 у справі № 903/181/19 , від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 22.05.2019 у справі № 904/9628/17, не здійснив пропорційний розподіл судового збору, а весь судовий збір поклав на відповідача за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на те, що існує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23 щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483.

На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій не було досліджено належним чином зібрані у справі докази, оскільки, маючи в матеріалах справи неспростовні докази наявності заборгованості постачальника універсальних послуг перед ДП "НАЕК "Енергоатом", в оскаржуваному рішенні апеляційний суд відхилив посилання відповідача на дію відкладальної обставини.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 01.07.2024 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 у справі № 910/13208/23 та призначив справу до розгляду на 13.08.2024.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2024 зупинено касаційне провадження у справі № 910/13208/23 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в касаційному порядку судових рішень у справі № 916/3006/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 30.08.2024 прийнято постанову у справі № 916/3006/23, яку було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13.09.2024.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2024 поновлено провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 у справі № 910/13208/23 та призначено розгляд справи на 22.10.2024.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

9. Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення ' загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії" гарантований покупець зобов`язаний укласти з постачальниками універсальних послуг договори про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

10. На виконання вимог пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії" 15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (постачальник) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (замовник) укладено договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2307/02/21, за змістом якого:

- постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії, для побутових споживачів (далі - послуги), а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії Для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 (пункт 1);

- місце надання послуг - територія України, строк надання послуг - з 01.10.2021 до 31.12.2023 (у редакції додаткових, угод від 20.04.2022 № 758/02/22, від 31.10.2022 № 2240/02/22, від 28.03.2023 № 642/04/23, від 27.04.2023 № 851/04/23, від 01.0.6.2023 № 1714/04/23) (пункти 2, 3);

- загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 4);

- прогнозна вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником універсальних послуг відповідно, до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії; до 15 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формою, наведеною, у додатку 5 до цього договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного, електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу одного примірника оригіналу (пункти 5, 6);

- оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість):

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозної вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом (пункт 7);

- фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником універсальних послуг відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у "процесі, функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних, даних (пункт 8);

- до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, постачальник універсальних послуг надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 1-4 до цього договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу одного примірника оригіналу (пункт 9);

- факт надання та о гримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг. Постачальник надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої Особи акт приймання- передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді. Замовник розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності-зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає постачальнику обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені. Постачальник надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику Поштою або передає через уповноваженого представника постачальника два примірники підписаних із своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Замовник протягом трьох робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу постачальника (пункт 10);

- постачальник має право отримувати оплату вартості послуг, з урахуванням вимог підпункту 2 пункту 8 Положення Про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (підпункт 1 пункту 12);

- замовник зобов`язався здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному, пунктом 7 цього договору (підпункт 2 пункт 13).

11. Спір у справі виник у зв`язку із тим, що прядок та строки оплати, визначені Розділом "Вартість послуг га порядок оплати" договору, відповідачем були порушені, внаслідок чого утворилася заборгованість за надані послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів у травні - серпні 2023 року на суму 992 641 278,51 грн.

Позиція Верховного Суду

12. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

13. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частково задоволенню, з огляду на таке.

14. Як встановлено судом апеляційної інстанції, під час здійснення апеляційного перегляду рішення апелянтом було подано до суду клопотання про закриття провадження в частині. У цьому клопотанні заявник просив суд апеляційної інстанції закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 17 250 826,79 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що станом на 01.05.2024, після винесення рішення Господарським судом міста Києва, Державне підприємство "Гарантований покупець" додатково здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.01.2024 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" за договором в сумі 17 250 826,79 грн за надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг. Як убачається з наданого суду апеляційної інстанції акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.01.2024, укладеного між сторонами у справі, сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги на суму 17 250 826,79 грн. 29.05.2024 апелянтом також було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 308 887 235,15 грн. У якості доказів часткового погашення суми основного боргу апелянт надав суду копії платіжних інструкцій від 23.05.2024 №№ 370855, 370856 на суму 25 323 857,91 грн та 5 564 377,24 грн відповідно.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції задовольнив зазначені клопотання та закрив провадження у справі в частині стягнення 48 139 061,94 грн основної заборгованості.

15. Верховний Суд, перевіряючи висновки господарських судів попередніх інстанцій, зазначає, що касаційне провадження у цій справі зупинялося до закінчення перегляду Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в касаційному порядку судових рішень у справі № 916/3006/23, а тому колегія суддів відповідно до частини 4 статті 300 ГПК України враховує висновки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/3006/23, щодо можливості прийняття на стадії апеляційного розгляду справи доказів та закриття провадження у справі, якщо предмет спору припинив існування після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі:

"7.35. Таким чином, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду висновує, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.

7.36. Водночас у разі, якщо при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції встановлено наявність підстав, за яких судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим, то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Подібний підхід застосовний відповідно до частини третьої статті 278 ГПК України, згідно із якою у разі, якщо настала смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництво (пункт 6 частини першої статті 231 ГПК України) після ухвалення судового рішення, застосуванню підлягають положення статті 231 ГПК України у разі, якщо судом першої інстанції ухвалено, відповідно, незаконне і необґрунтоване рішення.

7.37. Отже, при застосуванні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли:

- предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення;

- при апеляційному перегляді судового рішення першої інстанції встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

7.38. У тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України".

16. Велика Палата Верховного Суду в ухвалах від 09.08.2019 у справі № 910/12968/17, від 04.11.2019 у справі №916/313/18 зазначила, що, виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 302, 303 ГПК і статей 13, 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" можна зробити висновок, що господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №130/1001/17, від 25.06.2019 у справі №911/1418/17, від 15.01.2020 у справі №914/261/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 29.09.2021 у справі №166/1222/20, від 19.04.2023 у справі №909/615/15, від 27.07.2023 у справі №759/29344/21 від 15.09.2023 у справі №910/6804/23 тощо).

Отже, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду превалюють над висновками Верховного Суду.

17. Відповідно до частини 4 статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

18. За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду, у зв`язку з чим результат вирішення спору відсутній.

19. Враховуючи висновки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/3006/23, а також те, що суд апеляційної інстанції помилково в частині стягнення 48 139 061,94 грн основної заборгованості закрив провадження у справі, тобто не прийняв рішення по суті, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 у частині закриття провадження у справі щодо стягнення 48 139 061,94 грн основної заборгованості у справі № 910/13208/23, справу № 910/13208/23 у скасованій частині передати до Північного апеляційного господарського суд для продовження розгляду.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

20. Державне підприємство "Гарантований покупець" у касаційній скарзі не погоджується із судовими рішеннями в частині здійснення розподілу судових витрат, посилаючись на неправомірне покладення на нього всієї суми судового збору, сплаченого за подання позову.

21. Перевіряючи доводи скаржника в цій частині, Суд виходить з такого.

22. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

23. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (частина 4 статті 231 ГПК України).

24. У статті 130 ГПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

25. Аргументи скаржника щодо неправильного розподілу судових витрат Верховний Суд відхиляє як безпідставні, оскільки відповідно до частини 3 статті 130 ГПК України судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем лише у разі відмови позивача від позову. Натомість якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

26. Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" просило судові витрати покласти на відповідача у заявах до суду, зокрема у позовній заяві, заяві від 10.01.2024.

27. У справі, що розглядається, відповідач сплатив суму основного боргу після пред`явлення позову, що й стало підставою для закриття провадження у справі, тому суд першої інстанції правильно поклав судові витрати зі сплати судового збору в частині основного боргу, понесені позивачем, на відповідача.

28. Здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, висновки яких, на думку скаржника, не врахували суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень у вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що застосування судами норм процесуального права не суперечить жодному з зазначених скаржником висновків суду касаційної інстанції.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України

29. Що стосується доводів скаржника, наведених у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України, щодо необхідності відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, Суд виходить з такого.

30. У справі № 910/1294/23 Верховний Суд відзначив:

- підпунктом 2 пункту 8 Положення передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення;

- Верховний Суд не погоджується з доводами скаржника, що умовою для оплати ним заборгованості є відсутність будь-якої заборгованості позивача перед ДП "НАЕК "Енергоатом";

- Верховний Суд не вбачає підстав для необхідності здійснення розширеного тлумачення правової норми, де тлумачення має буте ширшим, ніж буквальний текст внаслідок суб`єктивного тлумачення скаржником "волі закону";

- суди попередніх інстанцій при застосуванні пункту 5 Положення правильно встановили безпосередній зміст норми Положення та, відповідно, в межах своєї компетенції здійснили її буквальне тлумачення та застосування (а не довільне трактування як про це зазначає скаржник). Вказана норма носить визначений, недвозначний характер і її не можливо тлумачити без урахування її дійсного змісту (ширше, ніж буквальний текст), так як відповідне може призвести до безпідставного та довільного пристосування норми права до поточних фактичних правовідносин та відходу від її дійсного змісту;

- положення наказу Міністерства енергетики України не можна розглядати як такий, що сам по собі скасовує, змінює чи відміняє дію норм Положення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 859)), враховуючи ієрархію правових актів між собою, зокрема, за суб`єктами нормотворення;

- системний аналіз зазначених вище положень свідчить про правильність висновків судів попередніх інстанцій про те, що відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за результатами проведення електронних аукціонів, наявність якої не було доведено відповідачем;

- в умовах недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення.

31. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

32. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 287 зазначеного Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.

33. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

34. У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

35. Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, де зазначено, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави - попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

36. Верховний Суд відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

37. Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

38. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

39. Водночас скаржник у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення.

40. Фактично викладені скаржником в касаційній скарзі доводи у цій частині зводяться до власного суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, та власних заперечень скаржником висновків Верховного Суду, які (висновки) викладені у наведеній скаржником постанові.

41. Враховуючи викладене, у межах цієї справи відсутні правові підстави для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23, а тому наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження.

42. З наведених мотивів відсутні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, чи палати / об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, про що просив скаржник у касаційній скарзі.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України

43. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

44. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

45. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 13.06.2024 у справі № 906/392/23, від 13.06.2024 у справі № 906/211/23, від 14.05.2024 у справі № 916/2779/23.

46.Отже, недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови не підтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2 частини 2 статті 287 ГПК України.

Висновки Верховного Суду

47. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

48. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

49. Згідно із частиною 6 статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

50. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (стаття 310 ГПК України).

51. З урахуванням викладеного у цій постанові, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 у частині закриття провадження, з направленням справи у скасованій частині до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, та про залишення судових рішень без змін в іншій частині.

Розподіл судових витрат

52. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі для продовження розгляду по суті до Північного апеляційного господарського суду, то з урахуванням статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 у частині закриття провадження у справі щодо стягнення 48 139 061,94 грн основної заборгованості у справі № 910/13208/23 скасувати, справу № 910/13208/23 у скасованій частині передати до Північного апеляційного господарського суд для продовження розгляду.

У решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 у справі № 910/13208/23 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай