ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2024 р. Справа№ 910/6804/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2024 (повний текст складено 26.07.2024)

у справі № 910/6804/24 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нібулон»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 69 290,16 грн,

в с т а н о в и в т а к е .

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нібулон» (далі - ТОВ «Нібулон», Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», Укрзалізниця) 69 290,16 грн.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство послалось на неналежне виконання АТ «Укрзалізниця» зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «Нібулон» 69 290,16 грн основного боргу та 3 028,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Зазначивши, що додатком №1-4 до договору не передбачено стягнення додаткової плати за зберігання вантажу у межах послуги накопичування вагонів, оскільки ця складова вартості включена до плати за відповідну послугу, суд дійшов висновку, що у цьому випадку нарахування Укрзалізницею в односторонньому порядку та безакцептне списання 69 290,16 грн (з ПДВ) попередньої оплати відповідно до накопичувальної картки №10040039 від 10.04.2024 є неправомірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2024, АТ «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволення позовних вимог ТОВ «Нібулон» відмовити; стягнути з ТОВ «Нібулон» на користь АТ «Українська залізниця» судові витрати, понесені у зв`язку з поданням апеляційної скарги.

Скаржник вважає, що господарський суд першої інстанції неповно і невсебічно з`ясував обставин, на які сторони посилалися, неналежно дослідив докази, які були надані учасниками справи, не застосував ті норми матеріального права, які мали бути застосовані.

З відомостей, доданих позивачем до позовної заяви, №№040050, вбачається, що послуга накопичення по відправці №32050007 згідно відомості №10040048 почалась 05.04.2024 о 14 год 30 хв і тривала до 14 год 50 хв 09.04.2024 (позиція 38 у накладній №32050007). Тобто, накопичення вагонів до повного складу поїзду тривало п`ять діб.

Тобто, час початку та час закінчення накопичення вагонів зафіксовано відомостями, які є двосторонньо підписаними документами і надані до матеріалів справи самим позивачем.

Апелянт зауважує, що накопичувальна картка (ФДУ-92) №10040039 від 10.04.2024 у трьох примірниках протягом двох днів від дня надання послуг (09.04.2024) не була надана замовником працівникам станції Мар`янівка, як це передбачено положеннями п. 2.1.7 Договору №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, укладеного між позивачем як замовником та відповідачем, та п. 2.5, 2.6 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644.

Тому в кінці робочого дня 13.04.2024 працівники станції Мар`янівка склали акт форми ГУ-23 №4. Обставиною, що викликала складання акта, зазначено: накопичувальна картка (ФДУ-92) №10040039 не була підписана електронним цифровим підписом представника ТОВ «Нібулон».

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

І лише 20.04.2024 по накопичувальній картці (ФДУ-92) №10040039 з особового рахунку ТОВ «Нібулон» №8211375 було списано кошти за зберігання вантажу у розмірі 69 290,16 грн з ПДВ.

Позиції учасників справи.

ТОВ «Нібулон» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування,

Позивач зазначає, що договором на накопичення маршрутного потягу (додаток 1-4 до Договору) збір за зберігання вантажу не передбачений.

Заперечуючи проти тверджень апелянта про те, що стягнення коштів проведено на підставі п. 9 Правил зберігання вантажів, позивач посилається на висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (постанови від 01.02.2024 у справі №915/305/22, від 09.04.2024 у справі №915/5/23); предметом цих справ є правовідносини з накопичення маршрутного потягу на підставі Додатку 1-4 Умови організації накопичення вагонів до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-001 від 25.02.2020 та нарахування Збору за зберігання вантажу в період накопичення маршрутного потягу (до 50 вагонів з вантажем).

Відповідно п. 97, 98 постанови Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №915/5/23 «накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина відповідача. За таких обставин, колегія суддів зазначає, що пункти 8, 9 Правил зберігання вантажів не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від позивача, а саме: наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях позивача з метою формування маршрутного потяга, про що також вказував відповідач у зауваженнях до накопичувальних карток».

Отже, нарахування «збору за зберігання вантажу» лежить поза межами договірних відносин та обґрунтовано АТ «Українська залізниця» нормою права - п. 9 Правил зберігання вантажів. В той же час Верховий Суд надав висновки, що в період накопичення вагонів з вантажем за умовами Додатку 1-4 до Договору п. 9 Правил зберігання вантажу не застосовується, а тому у АТ «Українська залізниця» відсутні правові підстави для здійснення таких нарахувань в період формування маршрутного потягу.

За таких обставин скаржник вважає, що дії АТ «Українська залізниця» щодо списання з його (ТОВ «Нібулон») особистого рахунку 69 290,16 грн не виникли ні з умов Договору ні з норми права.

У відповіді на відзив Укрзалізниця наводить власні доводи на спростування доводів поданого ТОВ «Нібулон» відзиву, апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6804/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2024 до надходження матеріалів справи №910/6804/24.

22.08.2024 матеріали справи №910/6804/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2024 у справі №910/6804/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Сторони шляхом прийняття в цілому ТОВ «Нібулон» пропозиції (акцепту) укласти публічний договір та повідомленням Укрзалізниці уклали договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020.

За умовами п. 13 договору його невід`ємною частиною є у т.ч. додаток 1-4 «Умови організації накопичення вагонів».

У випадку, коли додатками до договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору (п. 13.1 договору №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020).

Пунктом 1 додатку №1-4 визначено, що на окреме замовлення АТ «Українська залізниця» надає Товариству послуги з накопичення вагонів на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами на станції призначення.

Згідно з п. 3 додатку №1-4 для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду Перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення Замовника Перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.

Відповідно до п. 9 додатку №1-4 за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує: плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення); за затримку вагонів замовника - платежі, пов`язані із затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно зі збірником тарифів та правилами перевезення вантажів; за затримку власних вагонів перевізника - платежі, пов`язані із затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно зі збірником тарифів та правилами перевезення вантажів та п. 3.4 договору. Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується.

Товариство надало Укрзалізниці заявку №40/134/2-24 від 09.04.2024 на надання послуги з накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування станції Мар`янівка максимальною кількістю 47 вагонів для відправлення їх маршрутним поїздом на станцію Ізмаїл на умовах додатку №1-4. Заявка діє з 05.04.2024 до 15.04.2024.

Накопичувальна картка №10040039 від 10.04.2024 свідчить, що Укрзалізниця нарахувала Товариству 57 741,80 грн збору за зберігання вантажів.

ТОВ «Нібулон» стверджує, що 20.04.2024 з його особового рахунку у безакцептному порядку АТ «Українська залізниця» списало плату за зберігання вантажів у розмірі 69 290,16 грн (з ПДВ) відповідно до накопичувальної картки №10040039 від 10.04.2024.

АТ «Українська залізниця» проти заявлених до нього вимог у відзиві на позовну заяву заперечило

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 71 Статуту Залізниць взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Суд встановив, що ТОВ «Нібулон» надало АТ «Українська залізниця» заявку №40/134/2-24 від 09.04.2024 на надання послуги з накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування станції Мар`янівка максимальною кількістю 47 вагонів для відправлення їх маршрутним поїздом на станцію Ізмаїл на умовах додатку №1-4 (заявка діє з 05.04.2024 до 15.04.2024).

Пунктом 1 додатку №1-4 визначено, що на окреме замовлення відповідач надає послуги позивачу з накопичення вагонів на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами на станції призначення.

За умовами п. 3 додатку №1-4 для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду Перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення Замовника Перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.

У постанові від 09.04.2024 у справі №915/5/23 Верховний Суд виснував, що затримка вагонів під час їх накопичення для формування маршрутного поїзда не може вважатись одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами Договору, який передбачає надання спеціальних послуг та додатку 1-4 до нього.

З огляду на зазначене вище вбачається, що оформлення / не оформлення окремої накладної на кожну групу вагонів з маршрутного потягу, або одного документа на весь маршрутний потяг ніяк не впливає на відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу в 47 вагонів з вантажем.

Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) у цьому випадку відбувається в межах договірних відносин (є предметом послуги, за яку сплачується тариф), отже, не може кваліфікуватись як "матеріальна відповідальність" та не має такого елементу, як вина відправника.

Щодо самого факту складення актів форми ГУ-23, то цей обов`язок сторін встановлено умовами пункті 8 додатку № 1-4, за яким час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

В актах загальної форми вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (пункт 8 Правил користування вагонами та контейнерами).

Тобто в умовах Договору, що регулює спеціальну послугу, та відповідно до наведених вимог Правил користування вагонами та контейнерами сторони узгодили, що в актом форми ГУ-23 лише фіксується час перебування вагонів на коліях загального користування, що разом з тим є предметом послуги «організація накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування станції Марьянівка (323202) максимальною кількістю 47 вагонів для відправлення їх маршрутним поїздом на станцію призначення Ізмаїл (404503) на умовах, визначених додатком 1-4 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом», оскільки вказаний акт відображає час, за який сплачується тариф.

Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина відповідача.

За таких обставин, колегія суддів касаційного господарського суду зазначила, що пункти 8, 9 Правил зберігання вантажів не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від Укрзалізниці, а саме: наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях Укрзалізниці з метою формування маршрутного потяга, про, що також вказувало ТОВ «Нібулон» у зауваженнях до накопичувальних карток.

Отже, АТ «Українська залізниця» не довело існування обставин, з якими пов`язується можливість застосування до спірних правовідносин приписів, передбачених пунктом 9 Правил зберігання вантажів.

Відповідно до умов додатку № 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" у період "накопичення" сплачується плата, встановлена у пункті 9.1. цього додатку - за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до додатку № 1-1 до Договору. При цьому додаток №1-1 - це "Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами".

Разом з цим в період затримки вагонів з вини Замовника (саме затримки вагонів, а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування. При цьому обов`язковим елементом, встановленим для застосування пункту 9.2 додатку №1-4 до Договору, є "затримка з вини Замовника".

Отже, навіть пункт 9 додатку №1-4 не ототожнює, а розділяє поняття "накопичення рухомого складу" (пункт 9.1.) та "затримку вагонів Перевізника" (пункт 9.2.).

Правовідносини з накопичення маршрутного поїзда з 47 вагонів з вантажем мають невід`ємну складову - перебування / накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона Перевізником (пункти 6, 7 додатку №1-4 до Договору), що водночас є предметом окремої послуги (додаток №1-4 до Договору), а отже, вагони не могли бути відправлені не тому, що немає документів, а тому що не сформовано 47 вагонів (маршрут).

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №915/305/22.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правовідносини сторін з накопичення вагонів для відправлення їх маршрутним поїздом на станцію Ізмаїл мають невід`ємну складову - перебування вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона. Іншими словами, врегульована додатком 1-4 послуга накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда. Додатком №1-4 не передбачено стягнення додаткової плати за зберігання вантажу у межах послуги накопичування вагонів, оскільки ця складова вартості включена до плати за відповідну послугу.

Отже, фактично відповідач в односторонньому порядку здійснив подвійне нарахування вартості наданої послуги з накопичення вагонів, що по суті є односторонньою зміною суттєвої умови договору перевезення - ціни.

А тому, у даному випадку нарахування відповідачем в односторонньому порядку та безакцептне списання грошових коштів у розмірі 69 290,16 грн з ПДВ відповідно до накопичувальної картки №10040039 від 10.04.2024 є неправомірним.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

За таких підстав вимоги ТОВ «Нібулон» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2024 у справі №910/6804/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2024 у справі №910/6804/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/6804/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова