ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2024 р. Справа № 910/4367/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

представники учасників справи не з`явилися,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2024

у справі №910/4367/24 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Клауфуд»;

2. ОСОБА_1

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросервіс Груп ЛТД», яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Клауфуд», та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) про стягнення у солідарному порядку заборгованості у загальному розмірі 308553,01 грн, з яких: 258589,52 грн - заборгованість за кредитом та 49963,49 грн - заборгованість за процентами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що, Товариством з обмеженою відповідальністю «Клауфуд» порушено зобов`язання за кредитним договором №К12559/2022 від 02.11.2022 в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків, виконання зобов`язань за яким забезпечено укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» договором поруки №К12559/2022/S-1 від 02.11.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 відкрито провадження у справу №910/4367/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2024 у справі №910/4367/24 позов Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене за умов неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення приписів процесуального права.

Аргументи скаржника полягають у наступному:

- прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором виникло внаслідок настання форс-мажорних обставин, які підтверджуються листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022;

- позивач навмисно не надав суду першої інстанції всіх доказів, які стосуються матеріалів справи, зокрема, щодо часткової сплати з боку боржника кредитної заборгованості;

- матеріали справи не містять доказів направлення скаржнику судом першої інстанції будь-якої кореспонденції у справі, що є порушенням приписів процесуального закону.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2024 апеляційну скаргу у справі №910/4367/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 07.08.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява щодо виконання вимог ухвали від 22.07.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4367/24, призначено її до розгляду на 24.09.2024, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів.

До суду 25.08.2024 позивачем подано відзив, у якому Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клауфуд» у встановлений процесуальний строк не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

16.09.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці.

В судове засідання 24.09.2024 представники учасників справи не з`явилися.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 розгляд справи №910/4367/24 відкладено до 08.10.2024.

У призначене судове засідання 08.10.2024 представники учасників справи знову не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Вказана обставина підтверджується довідками від 26.09.2024 про доставку електронного документа до електронних кабінетів Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Клауфуд» та ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомили суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. ч. 4 та 5 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки дана постанова приймається за відсутності учасників справи та без її проголошення, датою її ухвалення є дата складення повного тексту.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи вбачається, що 02.11.2022 між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євросервіс Груп ЛТД» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Клауфуд») (позичальник) укладений кредитний договір №К12559/2022, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 412000,00 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити за користування кредитом 25,0% річних, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов цього договору. Видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок) позичальника, що є невід`ємною частиною цього договору. За цим договором позичальник має право отримувати кошти таким чином, щоб загальна сума отриманих коштів (траншів) за кредитом не перевищувала встановленої суми кредитної лінії.

Кредит надається позичальнику на погашення основного боргу за кредитним договором №К08508/2021 від 23.04.2021, що укладений між банком та позичальником (п. 1.2 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію на строк з 02.11.2022 по 01.11.2023 включно. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення, передбаченого п. 2.5 цього договору.

Згідно з п. 2.3 кредитного договору видача кредиту відбувається шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в національній валюті України (у гривні) № НОМЕР_1 у банку, код банку 328168, або за погодженням з банком на інший рахунок, зазначений позичальником у повідомлені (заявці) на транш, яка подається відповідно до п. 1.1 даного договору.

Позичальник зобов`язується повернути банку кредит не пізніше кінцевої дати, зазначеної у п. 1.3 цього договору відповідно до графіку погашення, узгодженого у п. 2.5 договору.

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору сплата нарахованих банком процентів за користування кредитом здійснюється позичальником на транзитний рахунок, зазначений у п. 2.2 договору.

Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, починаючи з дати виникнення фактичної заборгованості на позичковому рахунку, зазначеному в п. 2.2 договору, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Проценти сплачуються позичальником щомісяця в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня місяця, що передує поточному, до передостаннього робочого дня поточного місяця включно. В день повного погашення кредиту сплаті підлягають проценти, нараховані за період з останнього робочого дня попереднього місяця по попередній календарний день включно, який передує дню погашення кредиту в останній робочий день поточного місяця, і в день фактичного повного погашення кредиту. У випадку не сплати позичальником процентів у останній робочий день поточного місяця вони вважаються простроченими у перший наступний за ним календарний день поточного місяця. Після закінчення передбаченого цим договором строку кредитування проценти, нараховані за період прострочення до фактичного погашення кредиту, позичальник сплачує в тому ж розмірі, що визначений п. 1.1 договору та у тому ж порядку, якій визначений цим пунктом, а у разі дострокового повного погашення заборгованості - в день фактичного погашення кредиту. У випадку надходження грошових коштів на погашення процентів у день, відмінний від дня, передбаченого цим пунктом для сплати процентів, вони направляються у повному обсязі на погашення заборгованості за основним боргом за кредитом.

Пунктом 2.7 кредитного договору узгоджено, що позичальник сплачує банку комісію за проведення розрахунків за поточним рахунком, пов`язаних з кредитуванням, у розмірі 1,0% від суми кредиту, передбаченої п. 1.1 договору. Комісія без ПДВ. Комісія сплачується позичальником в день укладення договору на транзитний рахунок, зазначений в п. 2.2 договору. При несплаті комісійної винагороди у зазначені терміни вона вважається простроченою.

Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за договором, використати кредит на передбачені договором цілі.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується порукою фізичної особи - ОСОБА_1 .

Цей договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами. При цьому сторони домовились, що підписи їх представників на договорі мають бути скріплені печатками сторін. Кредитний договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, про що сторони укладають окрему відповідну угоду про виконання зобов`язань за кредитним договором, що є невід`ємною частиною даного договору. Не укладення вказаної угоди про виконання з вини позичальника не вважається простроченням банку та не тягне за собою настання негативних правових наслідків для банку (п. 9.1 кредитного договору).

Також, 02.11.2022 між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладений договір поруки №К12559/2022/S-1, за умовами п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Євросервіс Груп ЛТД» зобов`язань за кредитним договором зі всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі, у тому числі:

- по поверненню наданого боржнику кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 412000,00 грн з терміном погашення по 01.11.2023 включно відповідно до умов кредитного договору;

- по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 25,0% річних, що нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом (виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році) та сплачуються щомісяця, у строки/терміни, в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору;

- по сплаті комісії за проведення розрахунків за поточним рахунком, пов`язаних з кредитуванням у розмірі 1,0% від суми кредиту, передбаченої п. 1.1 кредитного договору, що сплачується в день укладення кредитного договору;

- по сплаті можливих штрафних санкцій у випадках та розмірі, передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 1.3 договору поруки у випадку порушення боржником зобов`язань за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 1.4 договору поруки узгоджено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За цим договором поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника по всіх наданих боржнику траншах за кредитом.

У відповідності до п. 2.1 договору поруки забезпечене порукою зобов`язання боржника поручитель повинен виконати протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє 120 місяців з дати набуття ним чинності (п. 5.1 договору поруки).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок з рахунку. Натомість, позичальник в порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не здійснив повернення банку в повному обсязі кредитних коштів та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами. Як наслідок, банк просив стягнути солідарно з відповідачів прострочену заборгованість по тілу кредиту у розмірі 258589,52 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 49963,49 грн.

Відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції будь-яких заперечень проти позову та доказів на спростування позовних вимог не надали.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що відповідач-1 порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів. При цьому, оскільки ОСОБА_1 є поручителем перед банком за виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, суд також дійшов висновку, що відповідач-2 солідарно відповідає перед Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» за неналежне виконання умов кредитного договору.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. ч. 1 та 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. ст. 525 та 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а саме 02.11.2022 надав відповідачу-1 кредит на підставі його заяви вих. №2 від 02.11.2022 у розмірі 411945,57 грн згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №26348369 від 02.11.2022.

З наявних у матеріалах справи банківських виписок по особовому рахунку відповідача-1 убачається, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідачів з вимогами №04/290-0/56.3 від 17.07.2023 та №04/335-0/56.3 від 29.08.2023 про погашення заборгованості за кредитним договором, які залишені без відповіді та задоволення.

Таким чином, як убачається з матеріалів справи, за відповідачем-1 обліковується прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів у розмірі 258589,52 грн та прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 49963,49 грн, що не було спростовано відповідачами.

Окрім цього, як було зазначено вище, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 02.11.2022 між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки №К12559/2022/S-1, за умовами п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Євросервіс Груп ЛТД» зобов`язань за кредитним договором зі всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі, у тому числі по поверненню наданого боржнику кредиту та по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 25,0% річних.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини, оскільки ОСОБА_1 є поручителем перед банком за виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачі солідарно відповідають перед позивачем за неналежне виконання умов кредитного договору.

Щодо посилань скаржника на те, що прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором виникло внаслідок настання форс-мажорних обставин, які підтверджуються листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Вказані норми містяться і у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії Торгово-промислової палати України №44 від 18.12.2014 (далі - регламент). Даний регламент встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі торгово-промислових палат України.

Так, статтею 3.1 регламенту визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом (ст. 3.3 регламенту).

Відповідно до ст. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав. Тобто, необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо (ст. 6.1 регламенту).

Також, статтею 6.9 регламенту встановлено, що для визнання та підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) уповноважена особа повинна впевнитись, що надані заявником документи свідчать про:

- надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін);

- непередбачуваність обставин (їх настання та наслідки неможливо було передбачити, зокрема, на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання податкового обов`язку);

- невідворотність (непереборність) обставини (неминучість події та/або її наслідків);

- причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

Разом з цим, скаржником не надано до суду належних доказів на підтвердження наявності форс-мажорних обставин у порядку, передбаченому законом.

Щодо листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, то слід зазначити, що вказаним листом лише засвідчено загальновідому обставину з приводу військової агресії російської федерації проти України, що є обставиною непереборної сили.

Разом з цим, такий лист не є сертифікатом у розумінні положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не є документом, виданим за зверненням відповідачів з приводу неможливості виконання зобов`язань перед позивачем за кредитним договором.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Проте, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 218 ГК України унормовано, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Аналізуючи та підсумовуючи викладене, колегія суддів вказує на те, що для звільнення від відповідальності за договором відповідачам необхідно довести:

- факт неможливості повернення позивачу грошових коштів у встановлений кредитним договором графік погашення;

- тривалість такої неможливості;

- причинно-наслідковий зв`язок між такою неможливістю та воєнним станом, введеним 24.02.2022 і триваючим до цього часу.

Разом з цим, скаржником вказані обставини не доведено належними і допустимими доказами, оскільки ані боржник, ані поручитель у визначений законом спосіб і строк не повідомили позивача про наявність обставин непереборної сили та не звернулися до уповноваженого органу з метою отримання сертифікату, що засвідчив би наявність форс-мажорних обставин.

З урахуванням усього вищезазначеного, колегія суддів відхиляє зазначені аргументи скаржника.

Також скаржник вказує на те, що позивач навмисно не надав суду всіх доказів, які стосуються матеріалів справи, зокрема, щодо часткової сплати з боку боржника кредитної заборгованості.

Поряд з цим, скаржником не надано на підтвердження вказаних доводів жодних доказів, в той час як позивач надав до суду першої інстанції докази часткового погашення заборгованості з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Клауфуд» та врахував наведене при розрахунку позовних вимог.

Окрім цього, скаржник звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів направлення йому судом першої інстанції будь-якої кореспонденції у справі, що є порушенням приписів процесуального закону.

Однак, наведені аргументи спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як убачається з матеріалів справи, з метою повідомлення відповідачів про розгляд справи судом та про їх право подати відзиви на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.04.2024 була направлена до електронного кабінету відповідача-1 та отримана останнім 22.04.2024, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа, а також рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача-2. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію вказаної ухвали отримано ОСОБА_1 03.05.2024.

При цьому варто зазначити, що ОСОБА_1 станом на день ухвалення оскаржуваного рішення вже мав зареєстрований електронний кабінет, оскільки оскаржуване рішення було отримано ним в електронний кабінет 25.06.2024.

Отже, апеляційний суд констатує, що скаржник був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції.

З огляду на усе вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно обґрунтованості вимог позивача про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клауфуд» та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 308553,01 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2024 у справі №910/4367/24 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2024 у справі №910/4367/24 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов