РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2024Справа № 910/8866/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (вул.Козельницька, буд.15, м.Львів, Львівська обл.,79026; ідентифікаційний код 23269555)

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вул.Симона Петлюри, буд.25, м.Київ, 01032; ідентифікаційний код 00100227)

про стягнення 4 597 552,49 грн

За участі представників:

позивача: Кострець Є.В.;

відповідача: Сивик А.П.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 4 805 354,98 грн, з яких 2 457 302,76 грн 3% річних та 2 348 052,22 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач із простроченням сплатив позивачу заборгованість за договором про участь в балансуючому ринку (ідентифікатор договору - № 0424-04013, дата акцептування - 27.05.2019), стягнуту рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі № 914/1122/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023, у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення 2 457 302,76 грн 3% річних та 2 348 052,22 грн інфляційних втрат за час такого прострочення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення недоліків.

24.07.2024 від позивача надійшла виправлена позовна заява, відповідно до якої виявлені судом недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.08.2024 та, серед іншого, встановлено учасникам справи строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

09.08.2024 від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У відзиві на позовну заяву відповідач відзначив, що він не порушив установлений статтею 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» порядок розрахунків за балансуючу електроенергію, оскільки оператор системи передачі може сплачувати постачальникам послуги з балансування вартості балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання. Умовою проведення таких розрахунків є наявність коштів на рахунку із спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку. У зв`язку з порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед відповідачем, поточний рахунок із спеціальним режимом використання не накопичує в достатній мірі коштів для оперативного проведення відповідачем розрахунків на балансуючому ринку. Крім того відповідач вказує на наявність помилок при розрахунку позивачем 3% річних та інфляційних втрат, а саме: (1) рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 було проведено зустрічне зарахування грошових сум, присуджених до стягнення з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів. Вищевказаним судовим рішенням на користь відповідача присуджено 8 032 579,88 грн інфляційних втрат та 835 487,13 грн 3% річних, разом - 8 868 067,01 грн. Ця сума була зарахована судом у рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем, і на думку відповідача, її (цю суму) слід зарахувати у рахунок погашення заборгованості за лютий 2023 року, як такої, що виникла раніше; (2) щодо нарахувань інфляційних втрат за борг березня 2023 року відповідач зазначає, що позивач вже звертався до суду про їх стягнення за квітень 2023 року, хоча і не здійснив фактичного розрахунку за цей місяць. Також у відзиві викладено заперечення відповідача проти покладення на нього витрат позивача на професійну правничу допомогу.

20.08.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач, посилаючись на судову практику, вказує на те, що законодавством передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання. Щодо заперечень відповідача про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат за борг березня 2023 року, позивач зазначає про те, що за квітень 2023 року він раніше не здійснював розрахунок, тому має право на нарахування за цей період.

21.08.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідачем викладені доводи, аналогічні тим, що раніше ним були зазначені у відзиві.

Підготовче засідання, призначене на 22.08.2024, не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Капцової Т.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2024 сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначено на 09.09.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 частково задоволено заяву відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У підготовче засідання 09.09.2024 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання позивач був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету позивача.

У підготовчому засіданні 09.09.2024 представник відповідача повідомив про отримання від позивача заяви про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим просив суд відкласти підготовче засідання для надання ознайомлення з цією заявою та надання відповіді. Оскільки до підготовчого засідання заява позивача про зменшення розміру позовних вимог до суду не надійшла, суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву до 17.10.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2024 позивача було повідомлено про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви до 17.10.2024.

09.09.2024 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 4 597 552,49 грн, з яких 2 427 349,76 грн 3% річних та 2 170 202,73 грн інфляційних втрат.

14.10.2024 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких він повідомив, що підтримує доводи та вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву.

У підготовче засідання 17.10.2024 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 17.10.2024 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.10.2024.

У судове засідання 24.10.2024 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача, також, надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві та іншій заяві по суті справи.

У судовому засіданні 24.10.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Листом за вих. № 02/6-453/2019 від 24.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Енерго» надіслало Державному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго» письмову згоду Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на приєднання до договору про участь у балансуючому ринку.

У повідомленні про приєднання до договору про участь у балансуючому ринку за вих. № 01/18933 від 27.05.2019 Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (яке у подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго») поставило до відома Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» про приєднання відповідача до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору - № 0424-04013, дата акцептування - 27.05.2019).

Відповідно до п. 1.1 цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Згідно із п. 1.2 Типового договору про участь у балансуючому ринку за цим договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.

Позивач у лютому 2023 року поставив, а відповідач отримав балансуючу електричну енергію на суму 81 151 217,70 грн, в свою чергу, відповідач поставив позивачу балансуючу електричну енергію на суму 13 659 235,16 грн, що підтверджується актом № БР/23/02-0424 від 28.02.2023 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії. Також, відповідно до акту № БР/23/03-0424 від 31.03.2023 купівлі-продажу балансуючої електричної енергії позивач у березні 2023 року поставив, а відповідач отримав балансуючу електричну енергію на суму 79 695 858,29 грн, тоді як відповідач поставив позивачу балансуючу електричну енергію на суму 22 616 242,69 грн. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить за лютий 2023 року становить 67 491 982,53 грн, за березень 2023 року 57 079 615,60 грн.

Наведені обставини встановлені судами під час розгляду справи № 914/1122/23 за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення 8 984 703,25 грн та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 125 956 883,30 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі № 914/1122/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 та постановою Верховного Суду від 25.07.2024, первісний позов задоволено частково та стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 835 487,13 грн 3% річних, 8 032 579,88 грн інфляційних втрат та 133 021,01 грн судового збору, зустрічний позов задоволено повністю та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» основний борг в розмірі 124 571 598,13 грн, 372 905,43 грн 3% річних, 1 012 379,74 грн інфляційних втрат та 939 400,00 грн судового збору. Проведено зустрічне зарахування грошових сум, присуджених до стягнення з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів, на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» заборгованість у загальному розмірі 117 088 816,29 грн, 806 378,99 грн судового збору та 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач виконав зазначене рішення суду та сплатив 26.12.2023 позивачеві 117 088 816,29 грн заборгованості, 806 378,99 грн судового збору та 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за 26.12.2023.

У зв`язку з наведеним, позивач, звертаючись з позовом до суду у цій справі, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у сумі 2 427 349,76 грн, які нараховані за період з 02.05.2023 по 25.12.2023, а також 2 170 202,73 грн інфляційних втрат, які нараховані на заборгованість за лютий 2023 року за період з 02.05.2023 по 25.12.2023 та на заборгованість за березень 2023 року за період з 14.04.2023 по 26.12.2023.

Узагальнені доводи відповідача, який заперечує проти задоволення позовних вимог, полягають у тому, що суди, розглядаючи справу № 914/1122/23 дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки відповідач при здійсненні розрахунків дотримувався алгоритму, встановленого статтею 75 Закону України «Про ринок електричної енергії». Також відповідач вказує на наявність недоліків у здійсненому позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Вказана правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18 та від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16.

Обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі № 914/1122/23, залишеному без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 та постановою Верховного Суду від 25.07.2024, мають преюдиціальне значення для вирішення цієї справи, оскільки підтверджують наявність у відповідача грошових зобов`язань перед позивачем, їх розмір та факт настання строку їх виконання.

З урахуванням викладеного, у твердженнях відповідача про те, що він не порушив установлений статтею 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» порядок розрахунків за балансуючу електроенергію, а суди у вищенаведеній справі дійшли хибного висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, суд вбачає намагання домогтися повторного розгляду спору та ухвалення нового рішення, що свідчить про порушення принципу res judicata (принцип остаточності рішення), тому такі доводи суд відхиляє.

Виходячи зі змісту положень частини 1 статті 598, статей 599, 600, 604 - 609 Цивільного кодексу України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 цього Кодексу.

Така правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду, зокрема в постанові від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі № 914/1122/23 було виконано із простроченням, то в цьому випадку приписи частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню за весь час прострочення.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поряд з цим частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Аналогічне положення закріплено також у частині 3 статті 203 Господарського кодексу України.

У рішенні Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі № 914/1122/23 судом було проведено зустрічне зарахування сум, що належить до стягнення із сторін за наслідками задоволення первісного і зустрічного позовів відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

У постанові від 13.11.2019 у справі № 910/16135/18 Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, зазначивши, що аналіз даної норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України. При цьому, зазначена норма Господарського процесуального кодексу України не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми.

На підставі викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що формально зараховані, як зустрічні, можуть бути лише саме основні зобов`язання, проте, за аналогією вищевказаних статті 203 Господарського кодексу України, статті 601 Цивільного кодексу України та частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, задля досягнення тієї ж мети, на яку направлені вищевказані статті, та з урахуванням наведених засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, може мати місце зарахування і вимог про сплату штрафних санкцій та передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у випадку, якщо у кожної із сторін наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам, тобто їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 та частини 1 статті 129-1 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.

Статтею 534 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Зі змісту рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі № 914/1122/23 вбачається, що внаслідок проведеного судом зустрічного зарахування сум, що належить до стягнення із сторін за наслідками задоволення первісного і зустрічного позовів, були припинені зобов`язання відповідача щодо сплати позивачу 3% річних в розмірі 372 905,43 грн, інфляційних втрат в розмірі 1 012 379,74 грн та основного боргу в розмірі 7 482 781,84 грн.

Відтак, станом на 13.12.2023 (із набранням законної сили вищенаведеним рішенням суду) заборгованість відповідача за лютий 2023 року, як така, що виникла раніше, зменшилася на суму 7 482 781,84 грн.

З наявної у матеріалах справи банківської виписки по рахунку позивача вбачається, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2023 у справі № 914/1122/23 було виконано відповідачем добровільно 26.12.2023, шляхом перерахування на рахунок позивача 856 378,99 грн на оплату судових витрат та 1 692 912,98 грн, 4 022 468,02 грн, 5 129 172,49 грн, 19 397,910,32 грн, 26 176 455,42 грн, 60 669 897,06 грн, що разом складає 117 088 816,29 грн на оплату заборгованості за придбану у лютому, березні 2023 року балансуючу електричну енергію.

У справі № 914/1122/23 за неналежне виконання грошових зобов`язань позивач нарахував відповідачу 3 % річних на суму боргу 67 491 982,53 грн за період з 11.03.2023 по 01.05.2023 в розмірі 288 458,88 грн та на суму 57 079 615,60 грн за період з 14.04.2023 по 01.05.2023 в розмірі 84 446,55 грн, а також інфляційні втрати на суму 67 491 982,53 грн за період з 11.03.2023 по 01.05.2023 в розмірі 1 012 379,74 грн.

У цій справі позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2 427 349,76 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 170 202,73 грн.

Так, 3% річних розраховані із суми боргу 67 491 982,53 грн за період з 02.05.2023 по 12.12.2023 в розмірі 1 248 139,40 грн; із суми боргу 58 623 915,52 грн за період з 13.12.2023 по 25.12.2023 в розмірі 62 639,25 грн; із суми 57 079 615,60 грн за період з 02.05.2023 по 25.12.2023 в розмірі 1 116 571,11 грн.

Інфляційні втрати розраховані із суми 67 491 982,53 грн за період з 02.05.2023 по 30.11.2023 в розмірі 731 633,47 грн; із суми 59 417 193,95 грн за період з 01.12.2023 по 25.12.2023 в розмірі 415 920,36 грн; із суми 57 079 615,60 грн за період з 02.05.2023 по 25.12.2023 в розмірі 1 022 648,90 грн.

При цьому суд відзначає, що у заяві про зменшення розміру позовних вимог, позивач фактично повністю врахував зауваження відповідача до розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, що були первинно викладені у позовній заяві.

Поряд з цим суд погоджується із позивачем щодо безпідставності заперечень відповідача щодо повторного нарахування інфляційних втрат на заборгованість березня 2023 року у квітні 2023 року, оскільки, по-перше, така вимога у справі № 914/1122/23 не пред`являлась, а по-друге, позивач здійснив розрахунок починаючи з травня 2023 року.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що розраховані позивачем розміри 3% річних та інфляційних втрат не перевищують розмірів, розрахованих судом, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 2 427 349,76 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 170 202,73 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

При зверненні з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 57 665,00 грн, а в подальшому зменшено розмір позовних вимог, із якого судовий збір мав бути сплачений в сумі 55 170,63 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 55 170,63 грн, відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню, а судовий збір в сумі 2 494,37 грн підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вул.Симона Петлюри, буд.25, м.Київ, 01032; ідентифікаційний код 00100227) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (вул.Козельницька, буд.15, м.Львів, Львівська обл.,79026; ідентифікаційний код 23269555) 3% річних в розмірі 2 427 349 (два мільйони чотириста двадцять сім тисяч триста сорок дев`ять) грн 76 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 170 202 (два мільйони сто сімдесят тисяч двісті дві) грн 73 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 55 170 (п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят) грн 63 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Акціонерному товариству «ДТЕК Західенерго» (вул.Козельницька, буд.15, м.Львів, Львівська обл.,79026; ідентифікаційний код 23269555) зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 494 (дві тисячі чотириста дев`яносто чотири) грн 37 коп., сплачений відповідно до платіжної інструкції № 3561493 від 15.07.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.10.2024.

Суддя Т.П. Капцова