ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024м. ХарківСправа № 922/2370/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (місцезнаходження: 61037, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11; )
до Фізичної особи-підприємця Кучеренка Володимира Анатолійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
про стягнення 587 444,58 грн.
за участю представників:

позивача Підгорний Б.Б.(самопредставництво);

відповідача Новікова О.М.(ордер серії АХ №1146892 від 240724, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3558 від 15.12.2017).

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кучеренка Володимира Анатолійовича заборгованість у сумі 597 296,10 грн., а саме:

-заборгованість за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 538 144,51 грн., за період: січень 2022; лютий 2022; березень 2022; квітень 2022; жовтень 2022; листопад 2022; грудень 2022; січень 2023; лютий 2023; березень 2023; квітень 2023 ;

-3% річних за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі в сумі 17 274,47 грн. за період: 30.04.2023 - 13.06.2024;

-інфляційні за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 16 581,39 грн. за період: 01.05.2023 - 13.06.2024;

-заборгованість за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за публічним договором з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 4 825,71 грн. за період: вересень 2022 - травень 2023;

-заборгованість за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води в сумі 19 202,95 грн., за період: січень 2022; лютий 2022;

-3% річних за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води в сумі 647,98 грн. за період: 30.04.2023 - 13.06.2024;

-інфляційні за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води в сумі 619,09 грн. за період: 01.05.2023 - 13.06.2024.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.07.2024 позовну заяву Комунального Підприємства "Харківські теплові мережі" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2370/24, призначено підготовче засідання на 29 липня 2024 року об 11:20.

26.07.2024 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.18884 від 26.07.2024), в якому останній заперечуючи проти позовних вимог зазначає наступне. По-перше, 01 березня 2022р. приміщення, в якому відповідач вів свою діяльність зазнало руйнації, а тому, з незалежних від відповідача причин він не використовував вказане приміщення, діяльність відповідачем не проводилась за зазначеною адресою, теплова енергія та гаряча вода ним не споживалась. По-друге, відповідач вказує, що не отримував рахунків-фактур та актів звірянь, на підставі яких проводились нарахування позивачем і які є підставою сплати. Крім того, на думку відповідача, чеки, які додані позивачем до позовної заяви, не підтверджують, що відповідачу направлялись саме рахунки-фактури, оскільки кореспонденція надсилалась рекомендованим листом, а не цінним відправленням з поштовим описом. По-третє, відповідач не погоджується з нарахуванням позивачем 3% річних та інфляційнипх втрат, оскільки на його думку, на даний час діє мораторій на нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних. нарахованих на заборгованість за житлово-комунальні послуги. На підставі вищезазначеного, відповідач не визнає позовні вимоги про стягнення у загальному розмірі 597 296,10грн. основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.07.2024 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву(вх.18884 від 26.07.2024). Крім того, судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів в порядку ч.3 ст. 177 ГПК України та відкладено підготовче засідання на 09.09.2024. Вказану ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати.

07.08.2024 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№19879 від 07.08.2024). У вказаній відповіді на відзив позивач зазначає таке. По-перше, як зазначає позивач, ФОП Кучеренко В.А. є власником нежитлового приміщення в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 2/2. При цьому, оскільки нежитлове приміщення відповідача розташоване в багатоквартирному житловому будинку, співвласниками якого не була обрана модель договірних відносин, а договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді втратив свою чинність 31.11.2021, тому з 01.12.2021 постачання теплової енергії та гарячої води здійснюється відповідно до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енерргії та індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води. По-друге, позивач зазначає, що ним було направлено рахунки-фактури на оплату заборгованості на адресу відповідача з відповідним супровідним листом. При цьому, як зазначає позивач, ФОП Кучеренко В.А. здійснювалася часткова оплата заборгованості. По-третє, позивач стверджує, що відповідно до листа НКРЕКП від 24.03.2015 № 2712/15/61-15 "Щодо надання роз`яснення", тарифи "для населення" розповсюджуються тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджуються на громадян, які використовують житло у інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Так, на Відповідача розповсюджується тариф, який відноситься до категорії споживачів «інші». При цьому, позивач зазначає, що відповідно до Постанови КМУ №206 від 05.03.2022 нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги заборонено до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Разом з цим, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість,утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати юридичними особами, фізичними особами-підприємцями та громадськими формуваннями здійснюється у відповідності до норм діючого законодавства України. Отже, на думку позивача, нарахування заборгованості ФОП Кучеренку В.А. здійснено у відповідності до вимог діючого законодавства. На підставі зазначеного вище, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

21.08.2024 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№21027 від 21.08.2024). У запереченнях відповідач вчергове вказує на те, що позивачем не додано до матеріалів справи належних доказів направлення на адресу відповідача рахунків - фактури, оскільки зазначені позивачем поштові чеки та супровідні листи про надіслання рахунків-фактури та актів звірянь, на думку відповідача, не є належними доказами у розумінні ст.76 ГПК України. При цьому, відповідач зазначає, що у разі неотримання рахунків - фактур у ФОП Кучеренка В.А. не виникає зобов`язань сплачувати нараховані платежі. Крім того, відповідач стверджує, що позивачем в позовній заяві не враховано часткову сплату боргу відповідачем, а саме: платіжну інструкцію №549 від 19.06.2024, №550 від 19.06.2024, №554 від 11.07.2024, №555 від 11.07.2024. На підставі викладеного, на думку відповідача, сума позовних вимог не є належною та не відповідає дійсним розрахункам, а тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.09.2024 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відповідь на відзив (вх.№19879 від 07.08.2024) та заперечення на відповідь на відзив (вх.№21027 від 21.08.2024), підготовче засідання у справі відкладено на 23.09.2024. Ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати.

13.09.2024 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.№23107 від 13.09.2024), в якій останнім зазначено, що після подання позовної заяви відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості на суму 9 929,62 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 587 444,58 грн., з яких:

538 144,51 грн. - основна заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період січень квітень 2022, жовтень-грудень 2022, січень квітень 2023;

17 274,47 3% річних за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період 30.04.2023-13.06.2024;

16 581,39 грн. інфляційні втрати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період 01.05.2023 13.06.2024;

14 404,54 грн. заборгованість за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води за період січень-лютий 2022;

486,06 грн. 3% річних за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води за період 30.04.2023-13.06.2024;

553,61 грн. інфляційні втрати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води за період 01.05.2023-13.06.2024,

а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 049,34 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.09.2024 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи заяву про зменшення позовних вимог (вх.№23107 від 13.09.2024), подальший розгляд справи поставнолено проводити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підготовче засідання відкладено на 07.10.2024. Ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати.

01.10.2024 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява (вх.№24590 від 01.10.2024), в якій позивачем уточнено розрахунок позовних вимог ( з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.10.2024 судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи заяву (вх.№24590 від 01.10.2024), підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 21.10.2024. Ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати та занесено до протоколу судового засідання.

18.10.2024 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду (вх.№26263 від 18.10.2024), в якій останній просить суд розстрочити виконання рішення суду на один рік згідно графіку виконання рішення, викладеного у вказаній заяві.

Представник позивача, присутній в судовому засіданні 21.10.2024 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та зявах по суті спору, проти задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення (вх.№26263 від 18.10.2024) не заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.10.2024 зазначила, що плати, здійснені відповідачем враховані в розрахунках позивача, просила задовольнити заяву про розстрочення виконання рішення (вх.№26263 від 18.10.2024) та розстрочити виконання рішення суду на 1 рік.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець Кучеренко Володимир Анатолійович (відповідач) відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є власником нежитлових приміщень підвалу № I-VII; 1-го поверху №3-6,8,9,12,14-18; антресолі №19 в літ.А-8 загальною площею 466,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Вищезазначені нежитлові приміщення розташовані в будинку з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП "Харківські теплові мережі. Система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку в цілому.

Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки та об`єкти соціальної сфери позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а постачання гарячої води - цілодобово.

Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та прикінці опалюваного сезону 2021-2022, 2022-2023 до будівель в цілому. Вищезазначені акти на підключення та відключення опалення підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача будинку.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 5 ст. 13 зазначеного Закону передбачено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору:

такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин;

раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023), на офіційному сайті КП Харківські теплові мережі (далі позивач) www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі договір - 1) та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води (далі договір - 2). Вказані договори є публічними договорами приєднання, які набрали чинності з 01.12.2021 та укладені з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.

Відповідно до п. 4 договору-1, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Відповідно до п. 5 договору-1, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором.

За приписами ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором, який є публічним договором приєднання, складається з:

- плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, нежитлове приміщення за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 2/2 розташоване в житловому будинку, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі договору - 1.

Відповідно до п. 51 договору - 1 він набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Таким чином, факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії у опалювальний період 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 - є фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору).

Факт отримання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону 2021-2022, 2022-2023 р.р.

Відповідно п. 30 договору-1, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, плати за абонентське обслуговування.

Відповідно до п. 32 договору-1 плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Проведення нарахувань виконуються згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830.

Згідно з п. 33 договору-1, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Відповідно до п. 34 договору-1, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

В даному випадку, оскільки будинок за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 2/2 обладнаний приладом обліку, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення по об`єкту здійснювався згідно показань приладів обліку, встановленого у будинку.

Зокрема, щомісячний обсяг спожитої теплової енергії зафіксовано в Відомостях обліку спожитої теплової енергії.

Матеріали справи свідчать про те, що з метою оплати наданих послуг з теполопостачання та на виконання умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії позивачем направлялися відповідачу відповідні рахунки-фактури (а.с.37-90), які однак в повному обсязі не були оплачені.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з 01.07.2022 набрав чинності публічний договір про надання послуги з постачання гарячої води, який опублікований в мережі Інтернет на офіційному сайті КП "Харківські теплові мережі" за адресою: www.hts.kharkov.ua 31.10.2021 (Договір 2).

Згідно з п. 1 Договору 2, цей договір є публічним договором, який укладається з метою надання послуг з технічного (у тому числі з аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання (далі послуга), Споживачу у багатоквартирному будинку. Цей договір укладається сторонами з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

За умовами п. 4 Договору 2, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуги.

Факт отримання відповідачем послуг з постачання гарячої води підтверджується наданим позивачем актом готовності до опалювального сезону 2021-2022 років № 178/4523 від 20.05.2021, актом готовності до опалювального сезону 2022-2023 №178/5195 від 10.08.2022 (а.с.31,32) підписаним та скріпленим печатками КП «Харківські теплові мережі» та КП «Жилкомсервіс» (балансоутримувача зазначеного житлового будинку), а також актами про підключення та відключення опалення на початку та прикінці опалюваного сезону 2021-2022, 2022-2023 до будівель в цілому (а.с.33-36). Вищезазначені акти на підключення та відключення опалення підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача будинку.

Таким чином, з огляду на умови п. 4 Договору 2, враховуючи, що відповідач - ФОП Кучеренко В.А. отримував послуги з постачання гарячої води, тим самим він приєднався до умов Договору 2.

Відповідно до п. 5 Договору 2, виконавець зобов`язується надати споживачу послуги відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсяз оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення фукнціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах. що визначені цим длоговором.

Пунктом 9 Договору 2 передбачено, що виконавець забезпечує постачання гарячої води у відповідній кількості та якості згідно з вимогами п.5 та п.6 цього Договору д омежі зовнішніх інженерних мереж, постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку.

Відповідно до п. 32 Договору 2, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Пунктом 33 Договору - 2 встановлено, що виконавець формує та надає споживачу рахунок на оплату спожитої послуги та обсягів теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до положень п. 51 Договору 2, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Матеріали справи свідчать про те, що з метою оплати наданих послуг з постачання гарячої води та на виконання умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії позивачем направлялися відповідачу відповідні рахунки-фактури (а.с.37-90), які однак в повному обсязі не були оплачені

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), за період з 01.2022 по 04.2023 по особовому рахунку відповідача № 17801-5973 обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 538144,51 грн. (а.с.198) та заборгованість за період 01.2022 по 02.2022 по особовому рахунку відповідача № 17802-5873 з оплати за постачання гарячої води в розмірі 14 404,54 грн. (а.с.198 зворотня сторона).

Докази сплати відповідачем - ФОП Кучеренком А.В. вказаної заборгованості на дату ухвалення судом даного рішення в матеріалах справи також відсутні.

Отже КП "Харківські теплові мережі" виконало свої зобов`язання по Договору-1 про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 та Договору-2 про надання послуги з постачання гарячої води від 31.10.2021 належним чином та в повному обсязі. Однак, оплату за спожиті послуги відповідачем за спірнний період в повному обсязі не здійснено. Отже сума заборгованості ФОП Кучеренка А.В. за спожиту теплову енергію по Договору-1 від 31.10.2021 за період січень-квітень 2022, жовтень-грудень 2022, січень - квітень 2023 складає 538 144,51 грн. та за спожиту гарячу воду по Договору-2 від 31.10.2021 за період січень-лютий 2022 складає 14 404,54 грн.

Крім того, внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором-1, позивачем нараховано і заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 17 274,47 грн. за період з 30 квітня 2023 по 13 червня 2024 та інфляційні втрати в розмірі 16 581,39 грн за період 01.05.2023-13.06.2024.

Також, внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором-2, позивачем нараховано і заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 486,06 грн. за період з 30 квітня 2023 по 13 червня 2024 та інфляційні втрати в розмірі 553,61 грн за період 01.05.2023-13.06.2024.

Обставини щодо стягнення вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення КП "Харківські теплові мережі" до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Згідно з ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч. 1 ст. 265 ГК України, ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст. 655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. 6, 7 ст. 276 ГК України).

Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

За визначенням Закону України "Про теплопостачання", споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору, укладання якого в силу ст. 24 Закону є для нього обов`язковим.

За змістом ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до обов`язків споживача належить, зокрема, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 25 Закону України Про теплопостачання).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач - КП Харківські теплові мережі належним чином виконав зобов`язання за вказаними Договорами 1, 2, в опалювальний сезон 2021-2023 років надав відповідачу - ФОП Кучеренку В.А., послуги з постачання теплової енергії та гарячої води до його нежитлових приміщень, розташованих у житловому будинку за адресою:м. Харків, пр-т Героїв Харкова, буд. 2/2, загальною площею 466,8 кв. м, що підтверджується відповідними актами на підключення та відключення опалення, підписаними уповноваженими представниками позивача - КП «Харківські теплові мережі» й балансоутримувача вказаного житлового будинку - КП «Жилкомсервіс» та скріпленими їх печатками.

Крім того, як зазначалося судом вище, позивачем відповідачу направлялися рахунки-фактури за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, які не були сплачені в повному обсязі.

Відповідач, в свою чергу, не виконав належним чином обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, виставлені позивачем рахунки на оплату за надані послуги у порядку та строки, передбачені вищезазначеними договорами, не оплатив.

Докази звернення відповідача до виконавця (позивача) щодо неналежного надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води в матеріалах справи відсутні.

Стосовно тверджень відповідача щодо того, що позивачем не додано до матеріалів справи належних доказів направлення на адресу відповідача рахунків, а тому у разі неотримання рахунків у відповідача не виникає зобов`язань за сплати нарахованих платежів, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, до заперечень відповідача на відповідь на відзив (вх.№21027 від 21.08.2024) останнім додано платіжну інструкцію №549 від 19.06.2024 на суму 4072,73 грн. (а.с.173) та платіжну інструкцію №550 від 19.06.2024 на суму 5927,27 грн.(а.с.174) відповідно до яких платником є Кучеренко В.А., отримувачем - КП "Харківські теплові мережі", в призначенні платежу вказано номер особового рахунку відповідача за договором -2.

З вказаного вище вбачається, а відповідачем не заперечується факт здійснення ним часткових оплат заборгованості ще до подачі позовної заяви до суду, а тому суд дійшов висновку, що всі рахунки-фактури, які були направлені позивачем відповідачу, отирмані останнім, та спростовують доводи, наведені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням викладеного, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості за Договорами 1, 2, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем - ОСОБА_1 , всупереч ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем по особовому рахунку № НОМЕР_2 на загальну суму 538 144,51 грн. та по особовому рахунку № НОМЕР_3 на загальну суму 14 404,54 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором -1 на суму 538 144,51 грн. та Договором -2 на суму 14 404,54 грн. є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому задовольняє вказані позовні вимоги в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 17 274,47 грн. - 3 % річних; 16 581,39 грн. - інфляційних втрат за Договором-1 та 486,06 грн.-3%річних; 553,61 грн. - інфляційних втрат за Договором-2, суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, а тому підлягає задоволенню в сумі 17 274,47 грн. за Договором -1 та в сумі 486,06 грн. - за Договором-2.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню розмірі 16 581,39 грн. за Договором-1 та 553,61 грн. за Договором-2.

Враховуючи неналежне виконання КП "Харківські теплові мережі" зобов`язань з постачання споживачу теплової енергії за Договором-1 від 31.10.2021 та гарячої води за Договором-2 від 31.10.2021, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування 3%річних та індексу інфляції.

Стосовно посилань відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, то суд зазначає, що вказана постанова стосується виключно населення, а не юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду (вх.№26263 від 18.10.2024), суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 331 ГПК за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини третя, четверта статті 331 ГПК).

З аналізу вказаної норми права вбачається, що розстрочення виконання рішення судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні питання про розстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, законодавець пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

При цьому, норми чинного господарського процесуального законодавства не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про рощстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Розстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Розстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Як встановлено судом, в обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення у цій справі відповідач посилається на неможливість здійснення підприємницької діяльності у спірний період у зв`язку з початком агресії Російської Федерації на території України. Відповідач зазначає, що внаслідок ворожого обстрілу приміщення ФОП Кучеренка В.А. в якому останній вів свою підприємницьку діяльність зазнало руйнації, а саме: були вибиті вікна, пошкоджено майно всередині приміщення. Отже, з незалежних від відповідача причин вказане приміщення за адресою пр-т.Героїв Харкова 2/2 ним не використовувалось, теплова енергія та гаряча вода відповідачем не споживалась, відповідач фактично припинив своб господарську діяльність за вказаною адресою. При цьому, незважаючи на складне фінансове становище, ФОП Кучеренко В.А.частково проводить розрахунки із позивачем. Так, відповідачем до відкриття провадження у справі №922/2370/24 сплачено частину боргу на суму 10 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №549 від 19.06.2024 на суму 4072,73 грн. та платіжною інструкцією №550 від 19.06.2024 на суму 5927,27 грн..

Оскільки, сплата за наказом суду відразу усієї суми боргу, на думку відповідача, впоадльшому приведе до неможливості ведення ним підприємницької діяльності та повному енвиконанню своїх боргових зобов`язань перед позивачем, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення у справі на один рік за наступникм графіком:

До 20.11.2024р. - 49 541,18 грн., у тому числі:

46 045,76грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,05 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,45 грн. судового збору.

До 20.12.2024р. - 49 541,18 грн., у тому числі:

46 045,76грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,05грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92гри. інфляційних втрат за надання послуги з постатання теплової енергії гарячої води;

587,45 грн. судового збору.

До 20.01.2025р. - 49 541,18 грн., у тому числі:

46 045,76грн. (теплова енергія);

1480,05 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,45 грн. судового збору.

До 20.02.2025р. - 49 541,18 грн., у тому числі:

46 045,76 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,05 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,45 грн. судового збору.

До 20.03.2025р. - 49 541,18 грн., у тому числі:

46 045,76 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,05 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,45 грн. судового збору.

До 20.04.2025р. - 49 541,16 грн., у тому числі:

46 045,75 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,04 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,45 грн. судового збору.

До 20.05.2025р. - 49 541,15 грн., у тому числі:

46 045,75 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,04 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,44 грн.судового збору.

До 20.06.2025р. - 49 541,15 грн., у тому числі:

46 045,75 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,04 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,92 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,44 грн. судового збору.

До 20.07.2025р. - 49 541,14 грн., у тому числі:

46 045,75 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,04грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,91 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,44 грн. судового збору.

До 20.08.2025р. - 49 541,14 грн., у тому числі:

46 045,75 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,04 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,91 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,44 грн.судового збору.

До 20.09.2025р. - 49 541,14 грн., у тому числі:

46 045,75 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,04 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,91 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,44 грн судового збору.

До 20.10.2025р. - 49 541,14 грн., у тому числі:

46 045,75 грн. (теплова енергія та гаряча вода);

1480,04 грн. 3% річних за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

1427,91 грн. інфляційних втрат за надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води;

587,44 грн. судового збору.

Суд враховує те, що листом вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

На дату ухвалення цього рішення в Україні діє воєнний стан, який запроваджено Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 з подальшими змінами та який, наразі, триває.

Суд приймає до уваги те, що відповідач, як до відкриття провадження у справі вживав заходи щодо погашення частини боргу, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд враховує, що ФОП Кучеренко В.А. здійснює свою діяльність у межах міста Харкова, яке із 15 вересня 2022 року і по сьогодні віднесено до переліку зон можливих бойових дій, відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» № 197 від 11 липня 2023 року.

В межах вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду суд враховує також і те, що позивач в судовому засіданні 21.10.2024 не заперечував проти задоволення зави відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №920/199/16).

При вирішенні питання про надання розстрочки суд дотримується балансу інтересів як стягувача так і боржника, позаяк останній не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану, адже товариство стягувача також знаходиться в складних економічних умовах.

При цьому слід зазначити, що розстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а навпаки організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду.

Суд враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Hornsby v. Greece" від 19.03.1997, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Immobiliare Saffi v. Italy" № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003).

Врахувавши вищенаведені обставини в сукупності та зважаючи на те, що рострочення виконання рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, беручи до уваги, що відповідач, до відкриття провадження у справі вживав заходи щодо погашення частини боргу, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, враховуючи те, що відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність в міста Харків, зважаючи на поточу ситуацію в країни та беручи до уваги, що позивач в судовому засіданні 21.10.2024 не заперечував щодо задоволення зави відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі №922/2370/24 суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для рострочення виконання рішення у даній справі до 20.10.2025.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на істотні та вагомі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому, судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок зазначених вище судом доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог, а також задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення у даній справі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73-80, 86, 129, 236-238, 247, 251, 252, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кучеренка Володимира Анатолійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (місцезнаходження: 61037, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11; ) заборгованість - в розмірі 587 444,58 грн. з яких:

538 144,51 грн. - основна заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період січень квітень 2022, жовтень-грудень 2022, січень квітень 2023;

17 274,47 3% річних за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період 30.04.2023-13.06.2024;

16 581,39 грн. інфляційні втрати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період 01.05.2023 13.06.2024;

14 404,54 грн. заборгованість за невиконання зобов`язань за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води за період січень-лютий 2022;

486,06 грн. 3% річних за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води за період 30.04.2023-13.06.2024;

553,61 грн. інфляційні втрати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води за період 01.05.2023-13.06.2024,

а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 049,34 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Заяву Фізичної особи-підприємця Кучеренка Володимира Анатолійовича про розстрочення виконання рішення суду (вх..№26263 від 18.10.2024) задовольнити.

Розстрочити виконання рішення на один рік за наступникм графіком:

До 20.11.2024р. - 49 541,18 грн.;

До 20.12.2024р. - 49 541,18 грн.;

До 20.01.2025р. - 49 541,18 грн.;

До 20.02.2025р. - 49 541,18 грн.;

До 20.03.2025р. - 49 541,18 грн.;

До 20.04.2025р. - 49 541,16 грн.;

До 20.05.2025р. - 49 541,15 грн.;

До 20.06.2025р. - 49 541,15 грн.;

До 20.07.2025р. - 49 541,14 грн.;

До 20.08.2025р. - 49 541,14 грн.;

До 20.09.2025р. - 49 541,14 грн.;

До 20.10.2025р. - 49 541,14 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "24" жовтня 2024 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/2370/24