ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2024 р. Справа №921/534/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддів Малех І.Б.,

Зварич О.В.,

Секретар судового засідання: Фарина Х.І.

за участю представників сторін:

від боржника: Брикса А.О. (арбітражний керуючий);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції вих.№8548 від 26.07.2024 (вх. №01-05/2189/24 від 31.07.2024)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 (повний текст ухвали складено 23.07.2024)

про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів

у справі №921/534/23 (суддя Сидорук А.М.)

за заявою: Дочірнього підприємства ШРБУ № 100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (07335, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів)

про банкрутство Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (46001, м. Тернопіль, вул. Кульчицької, буд.8)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви і ухвали суду першої інстанції у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08 вересня 2023 року відкрито провадження у справі №921/534/23 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 46001, м. Тернопіль, вул. Кульчицької, буд.8, ідентифікаційний код 31995099; призначено розпорядником майна Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" арбітражного керуючого Бриксу Андрія Олеговича, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1499 від 15.07.2013; вул. Князя Острозького, 60, кв. 17; оприлюднено на офіційному веб - порталі судової влади України повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 46001, м. Тернопіль, вул. Кульчицької, буд.8, ідентифікаційний код 31995099; призначено попереднє засідання суду на 24.10.2023.

08.09.2023 на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 46001, м. Тернопіль, вул. Кульчицької, буд.8, ідентифікаційний код 31995099. Строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника 09.10.2023.

25 квітня 2024 року до суду від розпорядника майна Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України арбітражного керуючого Брикси А.О. надійшло клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 (вх. №3360) згідно якого арбітражний керуючий просив:

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024;

- заборонити відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладати арешти, вилучати та відчужувати майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (46001, м. Тернопіль, вул. О.Кульчицької, 8, іден. код 31995099) до завершення провадження у справі про банкрутство№921/534/23;

- зобов`язати відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення допущені державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження ЗВП №36035664 від 24.02.2024 щодо неналежного виконання державними виконавцями відділу своїх професійних обов`язків та повернути вилучене, згідно постанови ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024 майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (46001, м. Тернопіль, вул. О.Кульчицької, 8, іден. код 31995099);

- постановити окрему ухвалу щодо дій державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснено арешт та вилучення майна ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (46001, м. Тернопіль, вул. О.Кульчицької, 8, іден. код 31995099).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 у справі №921/534/23 задоволено клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 (вх. №3360 від 25.04.2024) арбітражного керуючого Брикси Андрія Олеговича про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024. Заборонено відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції накладати арешти, вилучати та відчужувати майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (46001, м. Тернопіль, вул. О. Кульчицької, 8, іден. код 31995099) до завершення провадження у справі про банкрутство №921/534/23. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення допущені державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження ЗВП №36035664 від 24.02.2024 щодо неналежного виконання державними виконавцями відділу своїх професійних обов`язків та повернути вилучене, згідно постанови ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024 майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (46001, м. Тернопіль, вул. О. Кульчицької, 8, іден. код 31995099). Постановлено окрему ухвалу щодо дій державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до яких здійснено арешт та вилучення майна ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (46001, м. Тернопіль, вул. О. Кульчицької, 8, іден. код 31995099). Відмовлено у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 року у ВП №70939393 (ЗВП №36035661).

Ухвала в частині розгляду заяви арбітражного керуючого Брикси А.О. мотивована тим, що у постанові від 24.04.2024 про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 (ЗВП №36035661), головним державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника в користь юридичних та фізичних осіб та держави грошових коштів на загальну суму стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафі в сумі 63 425 370,90 грн.

Разом з тим, господарський суд встановив, що ухвала суду про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в межах справи №921/534/23 про банкрутство Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, до подання даного клопотання, не виносилась.

Щодо розгляду заяви відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 у ВП №70939393 (ЗВП №36035661) суд першої інстанції зазначив, що звернення стягнення у виконавчому провадженні на майно боржника може мати наслідком перешкоджання веденню його господарської діяльності на стадії розпорядження майном, зокрема, а також ускладнить в цілому проведення боржником погашення заборгованості перед кредиторами та Продаж майна боржника поза межами процедур банкрутства суперечить принципу черговості та пропорційності задоволення вимог у справі про банкрутство, визначених у Кодексі України з процедур банкрутства що є спеціальним, та матиме наслідком порушення балансу інтересів кредиторів і боржника, а отже суд не вбачає підстав для задоволення заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання дозволу на звернення стягнення на описане та арештоване майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 31.07.2024. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 у справі №921/534/23 та прийняти нове рішення, яким надати дозвіл Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити подальші дії зі стягнення на майно боржника, у вигляді проведення оцінки описаного та арештованого згідно постанови від 24.04.2024 року майна боржника з подальшою передачею такого майна на реалізацію.

Зазначає, що на час надходження 27.02.2024 ухвали суду про відкриття провадження від 08.09.2023 у справі №921/534/23 про банкрутство ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у Відділі перебувало 681 виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів на суму 57 502 382,60 грн, що входять до складу зведеного виконавчого провадження №36035661 та на виконання п. 3 вказаної резолютивної частини ухвали від 08.09.2023, керуючись вимогами ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства та п. 4 ч. 1 с. 34 Закону України "Про виконавче провадження" протягом 06 та 07 березня 2024 року зупинено виконавчі провадження (виконавчі дії) у 181 виконавчому провадження з виконавчих документів на суму 40 747 853,82, на які поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, крім 510 виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів на суму 16 754 528,80 грн, на які дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема 490 виконавчих проваджень на суму 11 221 405,90 грн зі стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, в томі числі в виконавче провадження №700939393, що до ЗВП №36035661.

Разом з тим Відділ примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях зазначає, що боржник здійснює цілеспрямовані умисні дії на уникнення (ухилення) від виконання виконавчих документів виданих на виконання рішень суду, зокрема Господарського суду тернопільської області, оскільки, згідно відповіді АТ "ОТП Банк", за період з 25.09.2023 по 25.03.2024 боржником здійснювалися платіжні операції з перерахування коштів зі сплати податків, військового збору, виплати заробітної плати, при цьому загальний оборот надходжень дорівнює сумі видатків із рахунку АТ "ОТП Банк" та складає 278 965,99 грн. Окрім того Відділ зазначає, що відповідно до Вимог державного виконавця №4424 та №4425 від 15.04.2024 боржником надано відповідь №06-3/244 від 17.04.2024 та перелік із 137 об`єктів рухомого майна, що перебуває у спільній власності, серед яких причепи, автобуси, трактори, автогрейдери та фреза, однак серед вказаного переліку не зазначено боржником обладнання, яким користується підприємство у своїй діяльності (наприклад офісна техніка чи меблі), у зв`язку з чим державним виконавцем 24.04.2024 здійснено вихід за адресою боржника для вчинення виконавчих дій, в результаті чого виявлено офісну техніку та меблі, частину з яких було описано та арештовано згідно відповідної постанови та вилучено про що складено Акт (окрім ноутбука марки "Lenovo", серійний номер МР114KQA, з інвентарним номером 769).

Також, скаржник вказує, що до більшої частини приміщень боржника державному виконавцю потрапити не вдалося, оскільки, в процесі проведення виконавчих дій посадовими особами підприємства (повноваження державному виконавцеві перевірити не вдалося) було закриті вхідні двері до частини кабінетів за місцем здійснення діяльності боржника. При цьому, частина техніки та меблів, яку було описано, мала інвентарні номери, про які не було повідомлено державного виконавця, що свідчить у свою чергу про приховування посадовими особами боржника інформації та майна необхідних державному виконавцеві для вчинення виконавчих дій у відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Малех І.Б. та Зварич О.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 у справі №921/534/23.

Ухвалою суду від 16.09.2024 призначено розгляд справи на 08.10.2024

У судовому засіданні 08.10.2024 арбітражний керуючий заперечив доводи апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи явку уповноважених представників не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарський суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Іншими словами ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний: вживати заходів для захисту майна боржника.

Згідно із матеріалами справи, 25 квітня 2024 року до суду від розпорядника майна Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України арбітражного керуючого Брикси А.О. надійшло клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 (вх. №3360). В обґрунтування клопотання про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів розпорядник майна ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "автомобільні дороги України" арбітражний керуючий Брикса А.О. зазначав про те, що ухвалою суду від 21.12.2023 у справі №921/534/23 серед іншого, зобов`язано Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт з майна (рухоме та нерухоме) боржника, який накладений згідно постанови №48783052 від 24.09.2015, яке належить підприємству, а тому в силу вимог даної ухвали, все майно боржника підлягало звільненню від обтяжень. В подальшому, арбітражний керуючий Брикса А.О. звернувся до Відділу із листом №24-04/103 від 16.04.2024 про надання відомостей та підтверджуючих документів щодо виконання вимог ухали суду у справі №9221/534/23 від 21.12.2023, який залишений був без будь-якого реагування та відповіді, які звернення розпорядника майна боржника від 19.02.2024 №24-02/68. Разом з тим, як вказував арбітражний керуючий Брикса А.О. в межах справи про банкрутство №921/534/23, Господарським судом Тернопільської області ухвала про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно не виносилась. В той же час, 24.04.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаманським П.С. здійснено опис та накладено арешт та вилучено майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", у тому числі техніку відділу бухгалтерського обліку та звітності, відділу економіки та фінансів, що підтверджується постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024, копію якої в супереч положенням ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" боржнику не надано, у зв`язку з чим існує імовірність відчуження майна боржника поза межами справи про банкрутство та необхідність вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів відповідно до приписів ч. 1 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства.

У статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства законодавець визначив мету, задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядника майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.

Слід зазначити, що Кодекс України з процедур банкрутства охоплює не всі процесуальні особливості та порядок вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Наведений висновок підтверджується тим, що у статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства законодавцем закріплено положення про те, що при розгляді справ про банкрутство суди, крім іншого, керуються положеннями ГПК України.

Так, як убачається з положень статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено можливість вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, однак, при цьому, не унормовано порядок розгляду таких заяв.

Як вже зазначалось, главою 10 Господарського процесуального кодексу України врегульовано процедуру вжиття заходів забезпечення позову, а також унормовано порядок розгляду заяв про вжиття заходів забезпечення.

Поняття "заходи забезпечення вимог кредиторів" та поняття "заходи забезпечення позову" є спорідненими поняттями та направлені на досягнення однієї мети: забезпечення виконання судового рішення - в позовному провадженні та забезпечення можливості кредиторів реалізувати своє право отримати задоволення визнаних судом вимог - в процедурі банкрутства.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною 2 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на як поширюється мораторій.

Згідно із частиною 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Відповідно до частини 1 статті 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів (частина 2 статті 44 КУзПБ).

Відповідно до ч 3 ст. 44 КУзПБ розпорядник майна зобов`язаний:

розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку;

вести реєстр вимог кредиторів;

повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог;

вживати заходів для захисту майна боржника;

проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника;

виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства;

скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань;

надавати державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства;

надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі;

не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість;

за можливості проведення санації боржника розробити план санації боржника та подати його на розгляд зборам кредиторів;

виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 44 КУзПБ розпорядник майна несе відповідальність за свої дії та бездіяльність відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виходячи з положень статей 1, 2, 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08.09.2023 року відкрито провадження у справі №921/534/23 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", введено процедуру розпорядження майном боржника та введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, державний виконавець та/чи приватний виконавець зобов`язані вчиняти дії з виконання судових рішень про стягнення коштів з боржника з врахуванням обмежень, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства, норми якого у даному випадку є спеціальними та повинні застосовуватися переважно щодо загальних норм з вчинення виконавчих дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаманським П.С. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №36035661 про стягнення із ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" () в користь юридичних та фізичних осіб та держави грошових коштів на загальну суму стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 63 425 370,90 грн, винесено Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 з долученими Додатками №36035661-1 до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 24.04.2024.

Отже, про опис та арешт майна (коштів) боржника винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції вже після відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, під час дії мораторію.

Суд звертає увагу на положення ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що на виконання п. 3 резолютивної частини ухвали суду від 08.09.2023, керуючись вимогами ч. 5 с. 41 КУзПБ та п 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", протягом 06 та 07 березня 2024 року зупинено виконавчі провадження (виконавчі дії) у 181 виконавчому провадженні з виконавчих документів на суму 40 747 853,82 грн на які поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів та при цьому вказує на те, що знаходиться 510 виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів на суму 16 754 528,80 грн на які дія мораторію за задоволення вимог кредиторів не поширюється відповідно до ч. 5 ст. 41 КУзПБ, зокрема 490 виконавчих проваджень на суму 11 221 405,90 грн, зі стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, в тому числі в виконавче провадження №70939393, що входить до ЗВП №36035661.

Суд першої інстанції встановив, що у постанові від 24.04.2024 про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 (ЗВП №36035661), головним державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника в користь юридичних та фізичних осіб та держави грошових коштів на загальну суму стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 63 425 370,90 грн.

При цьому, виділення вимог, на які не поширюється дія мораторію, в окреме провадження для їх задоволення поза межами дії мораторію у процедурі банкрутства державною виконавчою службою здійснено не було.

Враховуючи наведене, дії Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 з долученими Додатками №36035661-1 до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 24.04.2024 є такими, що вчинені поза межами наданої йому компетенції в ході здійснення виконавчого провадження щодо боржника, який є суб`єктом банкрутства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оцінивши у сукупності описані вище фактичні обставини справи та подані документи, з метою забезпечення збереження майна боржника та забезпечення вимог кредиторів у даній справі, подане арбітражним керуючим клопотання є обґрунтованим належними та допустимими доказами.

Щодо клопотання про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 у ВП №70939393 (ЗВП №36035661).

Відповідно до частини 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі, пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Згідно із частиною 1 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду (частина 2 цієї статті).

Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно із частиною 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом. Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Відповідно до частини 6 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" перебуває на стадії розпорядженням майном боржника.

Під розпорядженням майном згідно з ч. 1 ст. 44 КУзПБ розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Задля досягнення наведеної мети розпорядник майна зобов`язаний, зокрема: проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість (ч. 3 ст. 44 КУзПБ).

Зокрема, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (ч. 2 ст. 49 КУзПБ).

Завданням підсумкового засідання суду на стадії розпорядження майном полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі, виходячи, зокрема, з клопотання комітету кредиторів. Проте остаточна оцінка зазначених обставин надається господарським судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство, виходячи з того, чи є можливим відновлення платоспроможності боржника без введення його ліквідаційної процедури, чи не приймалось рішення про введення ліквідаційної процедури комітетом кредиторів на шкоду більшості кредиторів - членів комітету кредиторів та чи є реальна можливість відновити платоспроможність боржника через застосування до нього процедури санації за наявності інвестора, чи наявні ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності тощо.

Колегія суддів зазначає, що звернення стягнення у виконавчому провадженні на майно боржника може мати наслідком перешкоджання веденню його господарської діяльності на стадії розпорядження майном, ускладнить проведення боржником погашення заборгованості перед кредиторами та як наслідок буде допущено порушення балансу інтересів кредиторів і боржника.

Абзацом четвертим частини 5 статті 41 передбачено, що стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.

Як вбачається із матеріалів справи, відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції звернувся із заявою про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 у ВП №70939393 (ЗВП №36035661).

Однак, в даному випадку, скаржником не надано належних та допустимих доказів, що на всі вимоги, які є предметом постанови державного виконавця від 24.04.2024 у ВП №70939393 (ЗВП №36035661) дія мораторію не поширюється.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання дозволу на звернення стягнення на описане та арештоване майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 у справі №921/534/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і правові підстави для її скасування відсутні, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції вих.№8548 від 26.07.2024 (вх. №01-05/2189/24 від 31.07.2024) - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2024 у справі №921/534/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.10.2024.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Малех І.Б.

Зварич О.В.