СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Харків Справа №922/1624/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (вх.№1906Х від 07.08.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.07.2024 у справі №922/1624/24 (м. Харків, суддя Ємельянова О.О., повний текст рішення складено 22.07.2024)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», м. Київ,

до Фізичної особи - підприємця Білого Миколи Олександровича, м. Куп`янськ, Харківська область,

про стягнення 130 150,28 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.04.2021 року у розмірі 130 150,28 грн, з яких: 102 150,28 грн - заборгованість за наданим кредитом; у т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 102 150,28 грн; 28 000,00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

16.05.2024 від позивача до Господарського суду Харківської області надійшла заява (вх.№12818/24) про усунення недоліків позовної заяви, у якій позивач, зазначав, що у позовній заяві, а саме в частині визначення найменування відповідача, допущено технічну помилку та вказано відповідача, як фізичну особу, а не як фізичну особу-підприємця Білого Миколи Олександровича. Аналогічна технічна помилка допущена в прохальній частині позову, тобто замість у фізичної особи-підприємця Білого Миколи Олександровича, зазначено фізична особа ОСОБА_1 . Тому просив суд прийняти до уваги дані пояснення та вважати, що позов подано до фізичної особи-підприємця Білого Миколи Олександровича при визначенні найменування відповідача та аналогічно в прохальній частині позову до відповідача - фізичної особи-підприємця Білого Миколи Олександровича.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.07.2024 у позові відмовлено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Білого Миколи Олександровича на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.03.2021 року у розмірі 102 150,28 грн та 1 901,25 грн судового збору. Ухвалено видати наказ після набрання рішенням законної сили. В частині стягнення 28 000,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії відмовлено.

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» з вказаним судовим рішенням суду першої інстанції частково не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/1624/24 від 22.07.2024 в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку повному обсязі; судові витрати покласти на Відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» зазначає, що у Графіку погашення кредиту проценти відображені в колонці «сума процентів», однак ці ж самі суми у тій самій кількості в доданому Банку розрахунку заборгованості вказано в колонці з назвою «комісія зарахована», і надходили суми погашення як «комісія», однак вказана «комісія» по своїй суті і є тими процентами, про які домовилися в Договорі. З огляду на що, на думку апелянта, до спірних правовідносин судом неправомірно застосовано положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України. Також скаржник вказує, що оскільки останнім днем сплати відсотків у вигляді щомісячної комісії відповідно до Графіку погашення кредиту є 23.04.2022, який припав на дію кредитних канікул (з 01.03.2022 до 01.06.2022), даний платіж перенесено на 23.06.2022 (відповідно до умов кредитних канікул). З урахуванням викладеного, позивач стверджує, що суд дійшов хибного висновку про відмову в позові в частині заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 28 000,00 грн.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 07.08.2024 для розгляду справи №922/1624/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (вх.№1906Х від 07.08.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.07.2024 у справі №922/1624/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1624/24.

16.08.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1624/24 (вх.№10772).

Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження позивач та його представник повідомлялися шляхом направлення копії ухвали від 12.08.2024 в електронні кабінети системи «Електронний Суд». Відповідачу копія вказаної ухвали направлена рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (трекінг Укрпошти 506) та повернулась до суду із відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Суд зазначає, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси сторін є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

З метою належного повідомлення відповідача про відкриття апеляційного провадження та здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, судом також надіслано копію ухвали від 12.08.2024 на електронну адресу відповідача, зазначену в апеляційній скарзі та зроблено телефонограму за номером телефону, зазначеному в якості зв`язку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Водночас встановити зв`язок із відповідачем не вдалось. Інші засоби зв`язку невідомі.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає про виконання обов`язку із належного інформування сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2021 фізичною особою - підприємцем Білим Миколою Олександровичем (клієнт, відповідач) через систему інтернет клієнт банкінг підписано із використанням електронного цифрового підпису анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ».

Підписанням цієї заяви відповідач, на підставі статті 634 Цивільного кодексу України приєднується до розділу « 1.1. Загальні положення» та підрозділу « 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуги «КУБ» Умов та Правил надання банківських послуг що розміщені на сайті позивача pb.ua. на дату укладання договору. Ця заява та Умови разом складають кредитний договір між Банком та клієнтом.

Отже, 23.04.2021 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання, та складається із вищевказаних Заяви та Умов.

Згідно положень пункту 3.2.8.1. Умов Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий «Кредит КУБ» (далі Послуга) для фінансування поточної діяльності Клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі - Заява), а також в системі Приват24. Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.

Відповідно до умов пункту 3.2.8.3.1. Умов повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві.

У відповідності до пунктів 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2., а також повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені Договором, у терміни і в сумах, як встановлено в п.п. 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

За користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.3. цього Договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2. (п. 3.2.8.9.1. Умов).

За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов за користування Послугою Клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених в Заяві та Тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 3.2.8.6.2.).

У відповідності до п.3.2.8.3.3. Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним договором Клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами.

Зі змісту п.1.2. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» вбачається, що розмір кредиту становить 500 000,00 грн.

Пунктом 1.3. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» встановлено, що кредит надається на строк 12 місяців з дати видачі кредитних коштів.

Відповідно до пункту 2 клієнт підтверджує ознайомлення із розділом « 1.1. Загальні положення» а також підрозділом « 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуги «КУБ» Умов та Правил надання банківських послуг що розміщені на офіційному сайті позивача за адресою http://privatbank.ua/terms, у редакції, чинні на дату підписання цієї заяви.

Відповідно до пункту 1.4. Заяви у період з дати підписання Заяви процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1,6% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом 1,4% в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).

Пунктом 5 Заяви про приєднання визначено, що проценти за користування кредитом у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним договором: 4% від суми простроченої заборгованості.

Порядок погашення заборгованності за кредитом визначено п.1.6 Заяви про приєднання, а саме: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом. Крім того, Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Заяви) є невід`ємною частиною Договору.

Згідно умов п. 1.7. Заяви про приєднання у випадку порушення строку повернення кредиту, визначеного у п. 1.3. цієї Заяви, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у розмірі 4% в місяць від простроченої суми заборгованості.

23.04.2021, на підставі укладеного договору, позивачем перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 500 000,00 грн, про що свідчить надана до позовної заяви позивачем копія виписки банку по рахунку.

За твердженнями позивача, відповідач зобов`язання за договором виконав неналежним чином, у зв`язку із чим, за розрахунком позивача, у відповідача станом на 15.04.2024 наявна заборгованість за договором №б/н від 23.04.2021 у загальному розмірі 130 150,28 грн, з яких: 102 150,28 грн - заборгованість за наданим кредитом; у т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 102 150,28 грн; 28 000,00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Вищевказані обставини стали підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач, в порушення домовленості сторін, зобов`язання за договором належним чином не виконав, не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 102 150,28 грн, та не надав до суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи вищевикладене та здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми боргу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом у розмірі 102 150,28 грн. До заявлених позивачем відсотків у вигляді щомісячної комісії станом на 15.04.2024 (за період з 23.03.2022 по 15.04.2024) у розмірі 28 000,00 грн суд першої інстанції застосував положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України. З огляду на вказані нормативні положення, суд вказав, що після 24.02.2022 платежі (неустойка (штраф, пеня), інші платежі), сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також суд зазначив, що загальновідомими є обставини бойових дій та тимчасової окупації в місці реєстрації позичальника. З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність стягнення із відповідача заявленої заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 28 000,00 грн за період з 23.03.2022 по 15.04.2024 в силу закону, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційний господарський суд зазначає, що з огляду на вимоги апеляційної скарги та, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, рішення переглядається в частині відмови у стягненні 28 000,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статтею 509 ЦК України, статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №б/н від 23.04.2021 є кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору Банком здійснено переказ коштів позичальнику у загальній сумі 500 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку за період з 23.04.2021 по 15.04.2024.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.6. Заяви про приєднання визначено порядок погашення заборгованності за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом. Крім того, Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Заяви) є невід`ємною частиною Договору.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач в порушення домовленості сторін, зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 102 150,28 грн та не надав до суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. За результатами перевірки наданого позивачем розрахунку суми боргу, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом у розмірі 102 150,28 грн.

Рішення суду не оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 102 150,28 грн, а тому, з урахуванням положень ч.1 ст.269 ГПК України, не переглядається апеляційним господарським судом у вказаній частині.

Щодо заявленої до стягнення заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 28 000,00 грн місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на те, що вказана сума боргу підлягає списанню на підставі пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України. Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункти 80-84) вказала, що «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Пунктом 1.4. Заяви про приєднання визначено, що у період з дати підписання заяви, процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1,6% у місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом - 1,4% в місяць від початкового розміру кредиту (в. т.ч. при достроковому погашення кредиту).

У пункті 3.2.2.3.2. Умов визначено, що за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно графіку, визначених в заяві та тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 3.2.2.6.2.).

Згідно з Графіком погашення основної суми боргу та процентів за кредитом, сума процентів за користування кредитом за перші 6 місяців становить 8000,00 грн (1,6% від 500 000,00 грн), а з 7-го по 12-ий місяць становить 7000,00 грн (1,4% від 500 000,00 грн), що узгоджується із вищезазначеними умовами договору.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.04.2021, заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 28000,00 грн є результатом співставлення колонок «комісія нараховано» та «сплачено комісії». Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з аналізу вказаних колонок вбачається, що у них відображено саме передбачені графіком погашення вищевказані суми процентів за користування кредитом (8000 грн та 7000 грн). На це звертав увагу і сам позивач у позовній заяві, а саме зазначав, що у графіку проценти за користування кредитом відображені в колонці «сума процентів», однак ці ж самі суми у тій самій кількості в доданому Банку розрахунку заборгованості вказано в колонці з назвою «комісія зарахована», і надходили суми погашення як «комісія», однак вказана «комісія» по своїй суті і є тими процентами, про які домовилися в Договорі.

Отже, дослідивши умови Договору та наданого розрахунку заборгованості, колегія суддів встановила, що щомісячне нарахування «комісії» у розмірі 8000 грн та 7000 грн (залежно від періоду користування кредитом) за свою суттю є процентами за користування грошовими коштами відповідно до ст.1048 ЦК України. При цьому, саме по собі позначення банком вказаних сум як «комісії», з урахуванням викладеного у позовній заяві нормативного обґрунтування щодо цих сум як процентів за користування кредитними коштами, не може свідчити про зміну правової природи такого зобов`язання та розуміння останнього як «комісії», тобто плати за неналежне виконання зобов`язань.

Як вже зазначено вище, судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин (в частині заявлених позовних вимог про стягнення 28000,00 грн) положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.

Так, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 18.

Згідно з вказаним пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Вказані висновки викладено в постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 8.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

У даному випадку, як вже встановлено судом вище, позивач просить стягнути, зокрема, 28000,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої відповідно до пунктів 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9.1.Умов, п.1.4 Заяви про приєднання, що не є відповідальністю за невиконання зобов`язання, а є нарахованими процентами за користування грошовими коштами відповідно до статті 1048 ЦК України.

Суд вказує, що повернення позичальником кредитних коштів та процентів за користування ними не є відповідальністю у розумінні цивільного законодавства України, а є виконанням основного зобов`язання за кредитним договором у спірних правовідносинах.

Таким чином, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України та відмова на цій підставі у стягненні 28 000,00 грн заборгованості є помилковими.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за процентами у розмірі 28 000,00 грн, колегія суддів вказує про наступне.

Відповідно до п.1.3. Заяви про приєднання строк кредиту становить 12 місяців з дати видачі кредитних коштів, тобто до 23.04.2022.

Суд вказує, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Колегія суддів зазначає, що із доданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за кредитом здійснено позивачем поза межами строку кредитування до 23.06.2022, тобто в загальній сумі нарахування процентів проведено за 14 місяців.

У тексті апеляційної скарги, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що оскільки останній день сплати відсотків у вигляді щомісячної комісії відповідно до Графіку погашення кредиту -23.04.2022, припав на дію кредитних канікул (з 01.03.2022 по 01.06.2022), даний платіж перенесено на 23.06.2022 (відповідно до умов кредитних канікул). З цього приводу судова колегія зазначає про наступне.

Позивачем не надано до суду умов кредитних канікул, на які останній посилається в тексті апеляційної скарги. Проте скаржник вказує, що на офіційному сайті Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» було розміщено інформацію про дію кредитних канікул з 01.03.2022 до 01.06.2022, зокрема, зазначено, що за визначеними видами кредиту «банк переносить всі платежі («тіло», відсотки та комісії) на 01.06.2022, прострочення не формуватиметься».

Судом встановлено, що банками було оголошено «кредитні канікули» у зв`язку із запровадженням воєнного стану та зміною правового регулювання сфери кредитування шляхом прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX. Вказані зміни стосувалися не здійснення нарахування процентів за прострочення оплати кредитних коштів згідно графіку платежів (тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами).

Під «кредитними канікулами» прийнято розуміти тимчасову відстрочку від сплати платежів за кредитом, яка надається кредитором позичальнику з власної ініціативи, зі збереженням зобов`язань щодо їх погашення в майбутньому. Інакше кажучи, банк може відтермінувати, «поставити на паузу» на певний період сплату позичальниками основної суми кредиту та/або відсотків за користування таким кредитом.

Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану», затверджені постановою правління НБУ від 25.03.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп».

Зазначеними нормативно-правовими актами запроваджено такі умови виконання позичальниками зобов`язань за кредитними договорами:

-у разі прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит позичальник звільняється від відповідальності перед кредитодавцем, тобто до позичальника не можуть застосовуватись будь-які санкції за невиконання умов кредитного договору;

-якщо позичальником прострочено внесення щомісячних обов`язкових платежів за кредитним договором, він звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором;

-щодо споживчих кредитів забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом у разі невиконання зобов`язань за договором.

Таким чином, законодавець передбачив обов`язок банків не проводити нарахування за прострочення платежів на період кредитних канікул, проте не звільнив боржників від виконання зобов`язання за кредитним договором, до якого входить і сплата процентів за користування кредитними коштами.

Разом з цим, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, та з огляду на встановлений строк договору (до 23.04.2022), нарахування процентів за користування кредитом відбулось поза межами строку кредитування. Так, останній платіж відповідно до умов Договору припадав на 23.04.2022, що є також і датою закінчення строку договору. Тобто у період «кредитних канікул» (з 01.03.2022 по 01.06.2022) сплаті підлягали два платежі за процентами 23.03.2022 та 23.04.2022. Водночас, розрахунок заборгованості свідчить, що ці два платежі за процентами (які підлягали сплаті 23.03.2022 та 23.04.2022) враховано позивачем як на дати 23.03.2022 та 23.04.2022, так і на дати 23.05.2022 та 23.06.2022. Із вказаних обставин вбачається, що таке нарахування фактично призвело не до «перенесення платежів» в кінець Графіку з огляду на дію «кредитних канікул», а призвело до нарахування процентів за користування коштами у більшому розмірі та поза межами строку кредитування.

Відповідно до умов договору відповідач за весь термін користування кредитом повинен сплатити 90 000,00 грн процентів за користування кредитними коштами (8000,00 грн*6 місяців та 7000,00 грн*6 місяців), а згідно з наданим розрахунком заборгованості позивачем фактично нараховано до сплати 104 000,00 грн (8000,00 грн*6 місяців та 7000,00 грн*8 місяців), що призвело до неправильного визначення суми заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що нарахування процентів за кредитом поза межами строку кредитування є порушенням законодавчих норм, умов договору та суперечить вищенаведеним правовим позиціям Верховного Суду. При цьому, з огляду на встановлену суть правової природи та мету «кредитних канікул», останні не можуть призводити до збільшення розміру основної заборгованості за отриманим позичальником кредитом.

Суд враховує, що банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 по справі №225/4626/15-ц, від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Дослідивши виписки по рахунку відповідача, судом встановлено, що позичальником на виконання умов договору сплачено 76 000,00 грн процентів за користування грошовими коштами.

Здійснивши перерахунок заборгованості з процентів за користування грошовими коштами, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача є заборгованість у розмірі 14 000,00 грн (за березень та квітень 2022 року з розрахунку 7000,00 грн за місяць). З огляду на що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям в цій частині нового рішення про часткове стягнення з відповідача заявленої заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах в межах вимог і доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтею 129, 232, 233, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, п.п. 3, 4 ч.1 ст.277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.07.2024 у справі №922/1624/24 в частині відмови у стягненні 14000,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії в сумі 14000,00 грн.

В решті рішення Господарського суду Харківської області від 22.07.2024 у справі №922/1624/24 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути Фізичної особи - підприємця Білого Миколи Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , рік народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.03.2021 в сумі 116 150,28 грн, яка складається з: 102 150,28 грн - заборгованість за наданим кредитом; 14 000,00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2161,75 грн.

3.В частині стягнення 14 000,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії - відмовити.»

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Білого Миколи Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , рік народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.10.2024.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян