ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/15718/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Мачульський Г. М., Могил С. К.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс»

про стягнення 17 648 273,34 грн.

У судовому засіданні взяв участь представник позивача - Твердохліб М. В.

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПАТ «НАК «Укренерго» та/або позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (далі - ТОВ «Укр Газ Ресурс» та/або відповідач) про стягнення 17 648 273,34 грн.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 12.12.2019 № 1413-02024, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 17 648 273,34 грн, з яких: 17 171 955,36 грн - основна заборгованість за період серпень - вересень 2023 року, 440 142,17 грн - пеня та 36 175,81 грн - 3 % річних.

1.3. Відповідач проти задоволення позову заперечив пославшись на те, що:

- на даний час надані у серпні та вересні 2023 року послуги ним оплачені у повному обсязі за платіжними інструкціями від 14.09.2023 № 659 на суму 13 239 107,23 грн та від 11.10.2023 № 469 на суму 9 952 240,19 грн, а відтак провадження по справі в цій частині має бути закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору;

- нарахування пені та 3 % річних є безпідставним, адже відповідно до підпункту 16 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (далі - постанова НКРЕКП від 25.02.2022 № 332) зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, між позивачем, як оператором системи передачі (ОСП), та відповідачем як користувачем, укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 12.12.2019 № 1413-02024 (далі - Договір), відповідно до предмета якого позивач зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії, а відповідач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов Договору (пункт 1.1 Договору).

Порядок розрахунків за Договором визначений у розділі 6 Договору та з урахуванням пункту 5.2 додаткової угоди до Договору передбачає, що відповідач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги позивача таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватися шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Положеннями пункту 5.5 додаткової угоди до Договору, зокрема, передбачено, що відповідач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих позивачем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Умовами пункту 5.7 додаткової угоди до Договору, зокрема, визначено, що у разі, якщо фактичний обсяг оплати відповідачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі послуги, позивач (за заявою відповідача) протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання заяви повертає відповідачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди відповідача.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед (пункт 6.2 Договору);

- відповідач здійснює розрахунок з позивачем за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів отримання на підставі акта приймання-передачі послуги, який позивач надає відповідачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих позивачем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "системи управління ринком" (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством (пункт 6.5 Договору);

- у випадку порушення відповідачем термінів розрахунку позивач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання відповідачем свої зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу (пункт 6.7 Договору).

Положеннями пункту 10.2 Договору передбачено, що позивач щокварталу оформлює акт звірки розрахунків наданої послуги відповідно до форми, наведеної у додатку 3 Договору, та надсилає його відповідачу. Відповідач у триденний термін має повернути позивачу акт звірки розрахунків наданої послуги, підписаний зі свого боку. У разі виникнення розбіжностей за актом звірки між сторонами відповідач має право у триденний термін направити свій примірник акта звірки розрахунків позивача з мотивованим запереченням. Цей акт звірки має бути розглянутий позивачем у триденний термін, підписаний у разі згоди та наданий відповідачу. Якщо сторони и не дійшли згоди, застосовуються норми розділу 12 Договору.

Між сторонами Договору підписано акт приймання-передачі послуги за договором від 31.08.2023 № б/н на суму 12 248 793,24 грн з ПДВ.

Відповідно до планового обсягу наданої послуги за вересень, позивачем сформовані рахунки-фактури за наданні послуги в період вересня 2023 року на загальну суму 5 239 080,00 грн, а саме: від 29.08.2023 № 1413-02024 29/08/2023 на суму 1 746 360,00 грн, від 05.09.2023 № 1413-02024 05/09/2023 на суму 1 746 360,00 грн та від 11.09.2023 № 1413-02024 11/09/2023 на суму 1 746 360,00 грн.

Позивач стверджує, що послуги за Договором оплачені відповідачем частково, а саме:

- за серпень 2023 року відповідачем здійснено оплату частково в сумі 315 917,88 грн;

- за вересень 2023 року відповідачем оплат не здійснено.

Зазначені обставини призвели до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача основної заборгованості за період з серпня по вересень 2023 року в сумі 17 171 955,36 грн, з яких: 11 932 875,36 грн за серпень 2023 року та 5 239 080,00 грн за вересень 2023 року.

Ураховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлена вимога про застосування до відповідача господарської санкції у виді пені в сумі 440 142,17 грн.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 361 75,81 грн.

3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі № 910/15718/23 (суддя Балац С. В.) провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 17 171 955,36 грн закрито, у задоволенні решти вимог відмовлено повністю.

3.2. Так, приймаючи до уваги повну сплату відповідачем заявленої до стягнення суми основної заборгованості суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 17 171 955,36 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

При цьому суд першої інстанції відхилив твердження позивача про зарахування на підставі пункту 5.7 спірного договору частини здійсненого відповідачем 14.09.2023 платежу в рахунок заборгованості за попередні періоди, зазначивши про те, що заборгованість попередніх періодів позивачем не доведена, є спірною та може бути предметом іншого позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що:

- пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії;

- враховуючи те, що спірний Договір регулює відносини між сторонами спору, як учасниками ринку електричної енергії та приймаючи до уваги, що строк дії воєнного стану в Україні охоплює період заборгованості (з серпня по вересень 2023 року) відповідача за укладеним між сторонами спору Договором позовна вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 440 142,17 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем здійснено розрахунок за спірним Договором у період з серпня по вересень 2023 року без порушення строку виконання грошового зобов`язання, передбаченого пунктом 5.5 Договору, дійшов висновку про те, що у відповідача не виникло прострочення виконання грошового зобов`язання в заявлений період (08.2023 - 09.2023), що виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 265 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у виді зобов`язання відповідача сплатити суму 3 % річних. Також суд першої інстанції зазначив, що взяті позивачем за основу нарахування 3 % річних планові платежі не можуть вважатися основним зобов`язанням, оскільки за умовами спірного Договору є попередньою оплатою.

3.3. Північний апеляційний господарський суд переглянувши рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 440 142,17 грн та 3 % річних в сумі 36 175,81 грн, постановою від 28.05.2024 (Яковлєв М. Л. - головуючий, судді: Шаптала Є. Ю., Станік С. Р.) рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі № 910/15718/23 змінив; виклав резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі № 910/15718/23 в такій редакції:

« 1. Провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» основної заборгованості в сумі 17 171 955,36 грн - закрити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04070, місто Київ, вулиця Сагайдачного, 25, літ. Б, офіс 5, ідентифікаційний код 41427817) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) 3 % річних в сумі 33 233 (тридцять три тисячі двісті тридцять три) грн. 46 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 498 (чотириста дев`яносто вісім) грн. 50 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04070, місто Київ, вулиця Сагайдачного, 25, літ. Б, офіс 5, ідентифікаційний код 41427817) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 598 (п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 20 коп.».

3.4. Частково задовольняючи позовні вимог у частині стягнення 3 % річних суд апеляційної інстанції пославшись на положення частини другої статті 625 ЦК України та врахувавши правові висновки, вкладені у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, від 23.11.2023 у справі № 925/654/22, від 20.02.2024 у справі № 916/1042/22, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21 та від 04.07.2023 у справі № 910/10061/22 вказав, що 3 % річних нараховуються як за порушення зобов`язання щодо оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги, отриманої за розрахунковий місяць.

З розрахунку позивача слідує, що він нараховує 3 % річних за порушення строків:

- поетапної попередньої оплати планової вартості послуг (п`ять платежів), які мають бути надані у серпні 2023 року та оплати фактичного обсягу наданих у серпні 2023 року послуг;

- попередньої оплати планової вартості послуги (три платежі), які мають бути надані у вересні 2023 року.

Як було встановлено вище, оплата фактичного обсягу наданих у серпні 2023 року послуг була здійснена відповідачем в межах, визначеного Договором строку, а відтак підстави для нарахування 3 % річних за прострочення виконання вказаного обов`язку відсутнє.

Водночас, враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з поетапної попередньої оплати планової вартості послуг, які мають бути надані у серпні та вересні 2023 року, позивач відповідно до положень ЦК України має право нарахувати 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3 % річних нарахованих за несвоєчасне виконання обов`язку по оплаті планових обсягів наданих у серпні та вересні 2023 року за умовами Договору послуг, колегія суддів встановила, що розрахунки позивача є арифметично вірними.

За таких обставин колегія суддів частково задовольнила позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 33 233,46 грн, у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 2 942,35 грн нарахованих за порушення строку оплати фактичного обсягу наданих у серпні 2023 року послуг, відмовила, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Суд апеляційної інстанції також пославшись на висновки, викладені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2024 у справи № 911/1359/22, не прийняв до уваги посилання позивача на те, що зазначені в пп. 16 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 настанови не мають характеру обов`язку, є рекомендаційними та не містять умови чи застереження про звільнення учасників ринку електричної енергії, зокрема, відповідача, від сплати пені за порушення умов договору.

За таких обставин , апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі в сумі 440 142,17 грн, та залишив без змін рішення суду першої інстанції в цій частині.

4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї

4.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 у справі № 910/15718/23, ПАТ «НАК «Укренерго» звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «НАК «Укренерго» про стягнення 440 142,17 грн пені та 2 942,35 грн 3 % річних - задовольнити в повному обсязі.

4.2. За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.3. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на застосування в оскаржуваних судових рішеннях судами попередніх інстанцій положень підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми підзаконного нормативно-правового акта з положеннями статей 14, 549, 551, 611, 617 ЦК України та статей 230, 231, 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) як правових актів вищої юридичної сили, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 755/12638/15, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 27.06.2023 у справі № 906/1072/21, від 05.12.2023 у справі № 911/2768/20, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.

Скаржник наголошую на тому, що наведені вище норми ЦК України та ГК України є чинними і жодних умов чи застережень про можливість ненарахування штрафних санкцій та/або зупинення їх стягнення за рішенням суб`єкта владних повноважень (НКРЕКП) не містять.

4.4. Також на обґрунтування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 287 та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник посилається на застосування в оскаржуваних судових рішеннях судами попередніх інстанцій статті 534 ЦК України без урахування висновків щодо її застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18 та від 12.08.2019 у справі № 914/1979/18 та від 15.08.2019 у справі № 914/1680/18 щодо алгоритму зарахування коштів, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені.

Як слідує з наявних в матеріалах справи, у платіжних інструкціях на суму 13 239 107,23 грн та 9 952 240,19 грн відповідачем зазначено призначення здійснених платежів: «Сплата за послугу передачі ел. ен. за 08/2023 згідно дог. 1413-02024 від 12.12.2019 у т.ч. ПДВ 20 % 2 206 517,87 грн»; «Сплата за послугу передачі ел. ен. за 09.2023 згідно дог. 1413-02024 від 12.12.2019 у т.ч. ПДВ 20 % - 1 658 706,70 грн» із вказівкою на місяць, за який ці кошти сплачуються, однак при цьому Договором передбачено можливість самостійного розподілу ОСП отриманих від користувача коштів з чітким призначенням їх сплати, а отже в даному випадку розподіл коштів може здійснюватися із застосуванням положень статті 534 ЦК України.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово звертав увагу суду на те, що відповідачем було порушено договірні зобов`язання зі сплати коштів за надані послуги, проте, ухвалюючи рішення, суд достеменно не встановив, з урахуванням специфіки триваючих правовідносин між сторонами, фактичних обставин справи, необхідних для ухвалення обґрунтованого та справедливого рішення.

До того в матеріалах справи наявні акти звірки розрахунків за ІІ та ІІІ квартали 2023 роки, якими зафіксована наявність у ТОВ «Укр Газ Ресурс» регулярна заборгованість за Договором. Проте, вказані докази судами попередніх інстанції досліджено не було.

ПАТ «НАК «Укренерго» наголошує, що ті доводи, що їх наводив позивач при розгляді справи, не є очевидно необґрунтованими, що вимагає від суду їх повного дослідження, надання їм оцінки і відображення у судових рішеннях.

Скаржник також звертає увагу на те, що усталеною є практика Верховного Суду, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04.

5. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

5.1. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в частині відмови у стягненні з відповідача 440 141,17 грн пені та 2 942,35 грн 3 % річних, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, з огляду на таке.

5.3. У касаційній скарзі скаржник наголошує на неврахуванні судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування положень підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 норми підзаконного нормативно-правового акта з положеннями статей 14, 549, 551, 611 617 ЦК України та статей 230, 231, 233 ГК України як правових актів вищої юридичної сили.

Суди попередніх інстанцій з посиланням на підпункт 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, беручи до уваги, що період нарахування пені, заявленої до стягнення (серпень - вересень 2023 року), починається з 03.08.2023, відмовили у стягненні пені у сумі 440 142,17 грн.

Підпунктом 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (доповненим згідно з постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766») визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

За наслідками розгляду справи № 911/1359/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 зробила висновки такого змісту:

- Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в преамбулі постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 зазначила підстави та мету її прийняття, якою (метою) є, зокрема, забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022, ураховуючи протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду та яка діє відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (пункти 8.13.29, 8.13.30);

- згідно з пунктом 5 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції постанови НКРЕКП від 27.02.2022 № 333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії»; згідно з підпунктом 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії (пункти 8.13.31, 8.13.32);

- з урахування дії на території України воєнного стану, для учасників ринку електричної енергії, якими укладено типові договори відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та постанов НКРЕКП, пункт 5 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції постанови НКРЕКП від 27.02.2022 № 333) - це бажана з точки зору держави модель поведінки, яка має обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії (пункт 8.13.33);

- підпункт 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» (пункт 8.13.34);

- рішення регулятора щодо порядку застосування норм про відповідальність учасників на ринку електроенергії не суперечить нормам ЦК України та ГК України про відповідальність у договірних відносинах з огляду на те, що регулятор в силу Закону наділений повноваженнями унормовувати договірні відносини суб`єктів господарювання, що проводять свою діяльність у сфері енергетики, у тому числі в частині відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії; такі рішення регулятора не скасовують встановлену нормами ЦК України та ГК України відповідальність за порушення договірних зобов`язань для учасників ринку електроенергії, та не встановлюють мораторію для застосування цієї відповідальності, позаяк регулятор, який наділений повноваженнями нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, з метою забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду, в межах наданих йому законом повноважень тимчасово зупинив нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, укладеними відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії (пункти 8.13.35, 8.13.36);

- норми постанови від 25.02.2022 № 332 (у редакціях від 27.02.2022 № 333 та від 26.04.2022) прийняті регулятором в межах своїх повноважень (пункт 8.13.37);

- отже, регулятор визначив модель поведінки як зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії, та вказав чітко визначений період, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, а не скасував нарахування та стягнення штрафних санкцій або увільнив від їх нарахування або стягнення (пункт 8.13.43).

Таким чином, суди попередніх інстанцій, взявши до уваги, що період нарахування пені, заявленої до стягнення (серпень - вересень 2023 року), починається з 03.08.2023, застосували положення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 як ті, що мають обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії.

Верховний Суд погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, виходячи з наведених висновків про обов`язковість застосування учасниками ринку електроенергії у цьому аспекті саме норм постанов НКРЕКП, відповідно до яких на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії.

ГПК України визначено процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (аналогічні висновки викладено в пункті 9.27 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19).

З огляду на викладене, Суд відхиляє доводи скаржника про застосування в оскаржуваних судових рішеннях судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме застосування судами положень підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми підзаконного нормативно-правового акта з положенням статей 14, 549, 551, 611, 617 ЦК України та статей 230, 231, 233 ГК України як правових актів вищої юридичної сили, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 755/12638/15, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 27.06.2023 у справі № 906/1072/21, від 05.12.2023 у справі № 911/2768/20, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, оскільки у справі, що розглядається, та в наведених скаржником справах суди встановили різні фактичні обставини та прийняли відповідні рішення, що не свідчить про різне застосування одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

Отже, посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 27.06.2023 у справі № 906/1072/21, від 05.12.2023 у справі № 911/2768/20, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

5.4. Щодо доводів скаржника, викладених у пункті 4.4 цієї постанови Верховний Суд зазначає про таке.

Як убачається скаржник оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних, вказує на те, що суди помилково закрили провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 17 171 955,36 грн - основної заборгованості за період серпень - вересень 2023 року, безпідставно відхиливши посилання позивача про зарахування частини здійсненого відповідачем 14.09.2023 платежу в рахунок заборгованості за попередні періоди. Відтак, за твердженням скаржника, не можна визнати законним та обґрунтованим судове рішення, яким частково відмовлено позивачу у стягненні 3 % річних, без встановлення та дослідження всіх необхідних обставин, що виникли між сторонами даної справи під час здійснення розрахунків за Договором.

Проте, Верховний Суд зауважує, що рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в сумі 17 171 955,36 грн в апеляційному порядку не оскаржувалося жодною із сторін цієї справи та, відповідно, не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Водночас згідно з імперативним приписом частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких підстав, доводи скаржник викладені у пункті 4.4 цієї постанови судом касаційної інстанції не розглядаються та, відповідно не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. Взявши до уваги викладене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

7. Розподіл судових витрат

7.1. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 у справі № 910/15718/23 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді Г. М. Мачульський

С. К Могил