ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2024 р. Справа № 924/789/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом приватного підприємства "Світчай"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл"

про стягнення 30684,58 грн

встановив: приватне підприємство "Світчай" звернулось до Господарського суду Хмельницької області із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл" 30684,58 грн, з яких 27111,61 грн основного боргу, 283,04 грн 3% річних, 776,39 грн інфляційних втрат, 2513,54 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо оплати отриманого за договором поставки від 17.02.2023 №1945 товару. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 526, 530, 549, 550, 611, 612, 625, 629, 638, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 216, 218, 230 ГК України.

Ухвалою суду від 23.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 17.09.2024 клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл" про продовження строку на подання відзиву (від 10.09.2024) повернуто без розгляду (на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України).

Ухвалою суду від 19.09.2024 позовну заяву приватного підприємства "Світчай" до товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл" про стягнення 30684,58 грн залишено без руху, надавши позивачу строк у п`ять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме: надання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

25.09.2024 до суду від товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл" надійшли письмові пояснення від 25.09.2024 (з доказами), в яких повідомив про сплату 7111,61 грн згідно з платіжною інструкцією №7405 від 14.08.2024 (до подання позову) та 5000,00 грн згідно з платіжною інструкцією від 16.09.2024 №7484. З огляду на наведене, позовні вимоги, у тому числі заявлені до стягнення проценти річних та інфляційних втрат, вважає необґрунтованими.

25.09.2024 до суду від приватного підприємства "Світчай" надійшла заява (від 25.09.2024) на виконання ухвали суду від 19.09.2024 з доданими документами.

Розглянувши заяву приватного підприємства "Світчай" (від 25.09.2024) про усунення недоліків, ухвалою суду від 26.09.2024 продовжено розгляд справи .

Розглядом матеріалів справи встановлено:

17.02.2023 між приватним підприємством "Світчай" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл" (Покупець) укладено договір поставки №1945 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю товар в асортименті і кількості відповідно до замовлення, а Покупець зобов`язується приймати товар відповідно до видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору, та своєчасно здійснювати оплату на умовах, визначених цим Договором.

Передача товару Постачальником у власність Покупцю оформляється видатковими накладними і настає з моменту їх підписання представниками Сторін (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору ціни на товар встановлюються Постачальником, зазначаються ним у накладних на Товар та можуть бути змінені в будь-який час на незавершені поставки.

Загальна вартість Договору визначається із суми вартості товару фактично поставленого за всіма видатковими накладними, разом узятими за період дії Договору (п. 2.1 договору).

За умовами п. 2.3 договору Покупець зобов`язується провести оплату за поставлений Постачальником товар не пізніше ніж через 21 календарних днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Датою оплати товару вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

У п. 3.1 договору зазначено, що Постачальник зобов`язаний передати товар у власність Покупцю вільним від будь-яких прав і претензій третьої сторони, а також в кількості й асортименті згідно замовлення Покупця. Доставка товару здійснюється силами, засобами і за рахунок Постачальника безпосередньо на торгові точки Покупця, що визначені у відповідному замовленні на товар. Сторони домовилися, що доставка замовленої продукції може також здійснюватися самовивозом товару Покупцем зі складу Постачальника, про що Покупець зазначає у відповідному замовленні на товар (Постачальник в такому випадку не відшкодовує транспортні витрати).

При несвоєчасній або неповній оплаті товару, згідно умов п. 2.3, Покупець зобов`язується сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня (п. 3.6 договору).

Згідно з п. 3.7 договору у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі Сторін зобов`язань за цим Договором, вона несе відповідальність згідно чинного законодавства України.

Договір набуває чинності в момент підписання повноважними представниками сторін і діє до 21.12.2024. Якщо жодна із Сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії даного Договору не повідомить іншу Сторону в письмовій формі про намір його розірвання, то термін дії цього Договору автоматично пролонговується на кожен наступний рік на тих же умовах (п. п. 4.1, 4.2 договору).

Згідно з видатковими накладними від 22.11.2023 №Но0001876 на суму 1749,70 грн, від 20.03.2024 №Мр0001571 на суму 3908,14 грн, №Мр0001572 на суму 3348,19 грн, №Мр0001573 на суму 2056,99 грн, №Мр0001574 на суму 2056,99 грн, №Мр0001569 на суму 10603,32 грн, від 24.04.2024 №Ап0001981 на суму 5137,99 грн, позивачем відповідачу поставлено товар на загальну суму 28861,32 гривні. Також у підтвердження поставки товару за зазначеними видатковими накладними сторонами оформлено відповідні товарно-транспортні накладні.

Крім того, матеріали справи містять складені позивачем та подані до органу Державної податкової служби України податкові накладні від 20.03.2024 №1571 на суму 3908,14 грн, №1572 на суму 3348,19 грн, №1573 на суму 2056,99 грн, №1574 на суму 2056,99 грн, №1569 на суму 10603,32 грн, від 24.04.2024 №1981 на суму 5137,99 грн на суму загальну суму 27111,62 гривні.

Сторонами підписаного електронними цифровими підписами акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 05.08.2024 за договором, в якому зазначено про наявність заборгованості відповідача перед позивачем станом на 05.08.2024 в сумі 27111,61 гривні.

Відповідачем здійснено оплату позивачу коштів, в підтвердження чого надано копії платіжних інструкцій №7405 від 14.08.2024 про сплату 7111,61 грн та №7484 від 16.09.2024 про сплату 5000,00 грн .

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Згідно зі ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем укладено договір поставки №1945 від 17.02.2023, за умовами п. 1.1 якого позивач зобов`язався поставляти відповідачу товар в асортименті і кількості відповідно до замовлення, а відповідач зобов`язався приймати товар відповідно до видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору, та своєчасно здійснювати оплату на умовах, визначених цим договором.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

У підтвердження поставки товару за договором позивачем надано підписані сторонами видаткові накладні, зокрема на суму 27111,62 грн (від 20.03.2024 №Мр0001571 на суму 3908,14 грн, №Мр0001572 на суму 3348,19 грн, №Мр0001573 на суму 2056,99 грн, №Мр0001574 на суму 2056,99 грн, №Мр0001569 на суму 10603,32 грн, від 24.04.2024 №Ап0001981 на суму 5137,99 грн), а також відповідні товарно-транспортні та податкові накладні на таку ж суму.

Крім того, сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 05.08.2024 за договором, в якому зазначено про наявність заборгованості відповідача перед позивачем станом на 05.08.2024 в сумі 27111,61 гривні.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

У п. 2.3 договору сторони узгодили, що Покупець зобов`язується провести оплату за поставлений Постачальником товар не пізніше ніж через 21 календарних днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У ст. 692 ЦК України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами узгоджено в акті звірки взаєморозрахунків за договором за період з 01.01.2024 по 05.08.2024 наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 27111,61 гривні станом на 05.08.2024

Відповідачем в підтвердження здійснення часткової оплати заявленої до стягнення заборгованості надано суду копії платіжних інструкцій №7405 від 14.08.2024 про сплату 7111,61 грн та №7484 від 16.09.2024 про сплату 5000,00 грн .

З огляду на те, що 7111,61 грн було сплачено відповідачем ще до подання позову (позов подано 22.08.2024 через систему "Електронний суд"), позовні вимоги в цій частині заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Доказів, які б спростовували здійснення зазначеної оплати суду не подано.

Щодо сплати відповідачем 5000 грн згідно платіжної інструкції №7484 від 16.09.2024, судом враховується, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи, у тому числі шляхом перерахування боргу після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Беручи до уваги наведене, сплату відповідачем після подання позову до суду частини заявленої до стягнення заборгованості в сумі 5000,00 грн, суд доходить висновку, що предмет спору у справі в цій частині припинив існувати. Як наслідок, провадження у справі у частині стягнення 5000,00 грн основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Контррозрахунку, доказів сплати решти заявленої до стягнення заборгованості за договором поставки, що становить 15000,00 грн, або належних та допустимих доказів, які би її спростовували, суду не подано.

З огляду на наведене та враховучи положення ст. 14 ГПК України, згідно з якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 15000,00 грн заборгованості заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на прострочення відповідачем строків оплати вартості товару, позивач просить стягнути з відповідача 283,04 грн 3% річних і 776,39 грн інфляційних нарахувань згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19)).

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних із застосуванням системи "Законодавство", оскільки позивачем не враховано здійснену відповідачем оплату в сумі 7111,61 грн згідно платіжної інструкції №7405 від 14.08.2024, зазначає, що правомірним буде нарахування 3% річних на загальну суму 277,79 грн ( з 11.04.2024 по 13.08.2024 на суму 21973,63 грн - 225,14 грн., з 14.08.2024 по 22.08.2024 на суму 14862,02 грн - 10,96 грн та на суму 5137,99 грн з 16.05.2024 по 22.08.2024 - 41,69 грн ), яка й підлягає задоволенню. В позові щодо стягнення 5,25 грн 3% річних необхідно відмовити.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, то останні здійснені в можливих межах, тому позовні вимоги про стягнення 776, 39 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Доказів, які би спростовували зазначене суду не подано.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2513,54 грн пені згідно з поданими розрахунками.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 3.6 договору сторони погодили, що при несвоєчасній або неповній оплаті товару, згідно умов п.2.3, Покупець зобов`язується сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку пені, суд з врахуванням обставин наведених при перерахунку 3% річних, доходить висновку про правомірність нарахування пені на загальну суму 2468,08 грн ( з 11.04.2024 по 13.08.2024 на суму 21973,63 грн - 2007,65 грн., з 14.08.2024 по 22.08.2024 на суму 14862,02 грн - 95,02 грн та на суму 5137,99 грн з 16.05.2024 по 22.08.2024 - 365,41 грн ). Тому позовні вимоги в частині стягнення 2468,08 грн пені підлягають задоволенню, в решті - стягнення 45,46 грн пені - відмові.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини справи, положення законодавства, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення 15000 грн основного боргу, 2468,08 грн пені, 277,79 грн - 3% річних, 776,39 грн. інфляційних втрат. В позові щодо стягнення 7111,61 грн основного боргу, 45,46 грн пені та 5,25 грн - 3% річних необхідно відмовити. Провадження у справі щодо стягнення 5000 грн. основного боргу підлягає закриттю.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позову покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, виходячи з розміру судового збору, визначеного з урахуванням положень ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (оскільки позовна заява подана в електронній формі).

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 231, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов приватного підприємства "Світчай" до товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл" про стягнення 30684,58 грн, з яких 27111,61 грн основного боргу, 283,04 грн 3% річних, 776,39 грн інфляційних втрат, 2513,54 грн пені задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ПІ Інтернешнл", м. Хмельницький, вул. Заводська, буд.155 (код 36819450) на користь приватного підприємства "Світчай", м. Львів, вул. Зелена, буд.103 (код 30051782) 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп ) основаного боргу, 2468,08 грн ( дві тисячі чотириста шістдесят вісім гривень 08 коп ) пені, 277,79 грн (двісті сімдесят сім гривень 79 коп) -3% річних, 776,39 грн. (сімсот сімдесят шість гривень 39 коп) інфляційних втрат, 1462,24 грн (одна тисяча чотириста шістдесят дві гривні 24 коп) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У позові в частині стягнення 7111,61 грн основного боргу, 45,46 грн пені та 5,25 грн - 3% річних відмовити.

Провадження у справі щодо стягнення 5000 грн. основного боргу закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя В.В. Виноградова