ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2024 р. м.Київ Справа№ 927/1185/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.

за участю представників учасників прави згідно протоколу судового засідання від 02.10.2024:

в ід позивача: Білик-Куса М.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Шелест С.Ю. (в режимі відеоконференції)

від третьої особи (скаржника): Столяр О.П.;

від третьої особи (Національної академії аграрних наук) : не з`явивися

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 10.01.2024 (повний текст рішення складений 22.01.2024)

у справі № 927/1185/23 (суддя М.П. Ноувен)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова

до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Прилуцька дослідна станція Інституту садівництва

Національної академії аграрних наук України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Національна академія аграрних наук України

про скасування державної реєстрації земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про скасування державної реєстрації (запису) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 160,4718 га з кадастровим номером :11:000:0004, що розташована за адресою: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, на території Заїдзької сільської ради з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (з урахуванням заяви про зміну предмета позову).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наявність відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004 площею 160,4718 га унеможливлює відновлення порушеного права позивача шляхом оформлення права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Короткий зміст заперечень відповідача проти позову

Відповідач проти позов заперечував, посилаючись на те, що скасування державної реєстрації земельної ділянки без одночасного припинення таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки неможливо.

Крім того, відповідач посилався на наступне:

-в рамках судової справи №927/359/18 вирішувався спір за позовом військової прокуратури центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернігів до Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсними та скасування розпоряджень про передачу є постійне користування, державного акту на право постійного користування, рішення про державну реєстрацію речового права. В рамках даної справи Головне управління учасником не залучалось, що свідчить про відсутність порушень вимог законодавства з боку Головного управління до позивачів, оскільки при прийнятті розпоряджень, рішення про державну реєстрацію речового права Головне управління ніяких дій не вчиняло.

- станом на даний момент залишається не скасованим право державної власності на земельну ділянку кадастровий номер :11:009:0004, право зареєстровано за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

-скасування розпорядження Прилуцької РДА про передачу у постійне користування земельних ділянок, державного акту на право постійного користування землею постановою суду у справі № 927/359/18 не тягне за собою скасування права державної власності на ділянку в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Короткий зміст пояснень Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України

Третя особа у письмових поясненнях проти позову заперечувала та посилалась на те, що Позивач обрав такий спосіб захисту своїх прав, який по суті направлений не на відновлення порушених прав (здійснення державної реєстрації речового права на земельну ділянку 4,7 га), а порушує права третьої особи- Прилуцької дослідної станції, як належного користувача зазначених земельних ділянок. У разі задоволення позову позивача, таке рішення може призвести до втрати особливо цінних земель площею 160,4718 га, які перебувають на даний час у постійному користуванні Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23 позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, код 08351733 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, код 00495214 про скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено повністю, а саме:

- скасовано державну реєстрацію (запис) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 160,4718 га з кадастровим номером :11:000:0004, що розташована за адресою: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, на території Заїдзької сільської ради з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;

- стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вул. П`ятницька,11А, м. Чернігів, 14000, код 00495214 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, вул. В.Дрозда,19, м. Чернігів, 14007, код 08351733 судовий збір в сумі 2684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- враховуючи те, що позивач позбавлений можливості зареєструвати земельну ділянку у ДЗК має місце порушення його права власності, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004;

- обставини, встановлені Північним апеляційним господарським судом при розгляді справи № 927/359/18, враховані згідно з приписами статті 75 Господарського процесуального кодексу України, проте, під час розгляду справи № 927/359/18 не вирішено питання про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, у зв?язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свої порушених прав

- позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права;

- встановивши фактичні обставини справи, прийнявши до уваги те, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації (запису) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 160,4718 га з кадастровим номером :11:000:0004, що розташована за адресою: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, на території Заїдзької сільської ради з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, оскільки реєстрація вказаної земельної ділянки порушує право позивача на земельну ділянку та на проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки, право на яку у позивача виникло ще у 1985 році, а тому таке право підлягає захисту у судовому порядку;

- земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, відтак, сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що земельна ділянка у межах аеропорту відносяться до земель оборони, яка може перебувати лише у державній власності, а також щодо якої встановлений спеціальний режим її використання;

- в цій справі, з врахуванням спірних правовідносин, установлених судом обставини та наведених норм права, не вбачається невідповідності заходу втручання в право третьої особи критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Прилуцька дослідна станція Інституту садівництва національної академії аграрних наук України (12.02.2024 через підсистему "Електронний суд") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- судом І інстанції не було належним чином в повному обсязі досліджено, що предметом розгляду судової справи №927/359/18 були чіткі вимоги, що Прилуцькою районною державною адміністрацією Чернігівської області прийнято неправомірне рішення про вилучення та надання у постійне користування Прилуцькій дослідній станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України частини земельної ділянки площею 4,7 га аеродрому "Прилуки", що відноситься до категорії земель оборони, визначено інше цільове призначення такої ділянки та видано державний акт на право постійного користування землею; тобто, оскаржувалися права постійного користування щодо площі земельної ділянки 4,7 га, а не загальної 160,4718 га;

- зазначені обставини в частині перешкод у виготовленні позивачем технічної документації на земельну ділянку площею 4,7 га аеродрому «Прилуки» підтверджуються у позовній заяві в межах даної справи;

- судом І інстанції не було взято до уваги, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі №927/359/18 по суті не вирішувалось питання щодо припинення самого речового права - права постійного користування Прилуцької дослідної станції земельною ділянкою загальною площею 160,4718 га;

- відповідно, жодних обґрунтувань і доказів законності припинення права постійного користування Прилуцької дослідної станції зазначеної земельною ділянкою позивачем не було надано;

- у свою чергу, неможливість позивача без використання належного встановленого способу оформити технічну документацію на земельну ділянку площею 4,7 га - не є законною підставою для скасування самого права постійного користування Прилуцької дослідної станції на земельну ділянку загальною площею 160,4718 га;

- судом І інстанції не було враховано доводи Прилуцької дослідної станції ІС НААН про те, що позивач не скористався своїм правом, визначеним земельним законодавством, щодо належного способу захисту та досудового звернення до відповідача і третьої особи з відповідною заявою та технічною документацією щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004;

- таким чином, по суті оскаржуваним судовим рішенням відбувається одночасне припинення права постійного користування Прилуцької дослідної станції площею 160,4718 га, яке було надано їй в законний спосіб державою для виконання статутних завдань як державної наукової неприбуткової установи, зі скасуванням державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004 у Державному земельному кадастрі;

- судом І інстанції не було враховано та належним чином не досліджено, що позивач не звертався ні до землекористувача - Прилуцької дослідної станції, ні до власника державних земель - ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004. Тобто, законодавчу досудову процедуру врегулювання спору позивачем дотримано не було;

- судом І інстанції не було враховано пояснення третьої особи щодо порушення її прав на мирне володіння майном як належного землекористувача даної земельної ділянки;

- позивач обрав такий спосіб захисту своїх прав, який по суті направлений був не на відновлення його порушених прав (здійснення державної реєстрації речового права на земельну ділянку 4,7 га), а натомість безпосередньо порушує права держави в особі третьої особи - Прилуцької дослідної станції, як належного користувача зазначених земельних ділянок;

- судом необґрунтовано відхилено заперечення про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, в якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23 відмовити, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23 залишити в силі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу наголошував, що:

- постановою Північного апеляційного господарського сг4г від 31.05.2021 р. у справі № 927/359/18 за позовом Військової прокуратури Чернігівського гарнізону Військової прокуратури центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно- експлуатаційного відділу м. Чернігів до Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області визнано недійсним та скасовано: розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 02.07.2004 року № 248 «Про передачу в постійне користування земельних ділянок та видачу державного акту на право постійного користування землею»; розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 01.02.2010 року № 36 «Про припинення права користування земельною ділянкою»; державний акт серії ЯЯ № 376142 від 04.11.2020 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га, виданий Прилуцькій дослідній станції Української академії аграрних наук; рішення про державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою :11:000:0004 від 14.08.2017 року, прийнятого Комунальним підприємством «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради;

- на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 927/359/18 від 31.05.2021 р. право постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га кадастровий номер :11:000:0004 було скасовано Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 10.11.2022 року;

- наявність зареєстрованих відомостей в ДЗК є перешкодою для подальшого оформлення право постійного користування земельною ділянкою площею 4,7000 га аеродрому «Прилуки», а без скасування державної реєстрації земельної ділянки з подальшим скасуванням кадастрового номера :11:000:0004 неможливо оформлення право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою.

- правомірність оскаржуваного рішення також підтверджуються тим, що у справі № 927/359/18 була призначена та проведена земельно-технічна експертиза, яка підтвердила факт накладення земельної ділянки кадастровий номер :11:000:0004, що належала на праві постійного користування Прилуцькій дослідній станції Інституту садівництва Національної академії Аграрних наук України на частину земельної ділянки, що належить на праві постійного користування аеродрому «Прилуки»;

- в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про припинення права користування земельною ділянкою 4,7 га, а отже, дана земельна ділянка станом на даний час відноситься до земель оборони;

- КЕВ м. Чернігів позбавлений можливості зареєструвати земельну ділянку у ДЗК, тобто має місце порушення його права власності, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004.

- приймаючи до уваги те, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера (частина 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр»), реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0004 порушує право КЕВ м. Чернігів на земельну ділянку та на проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 4,7 га.;

- позивач обрав належний спосіб захисту, і жодних втручань у будь-які права відповідача - не здійснено;

- ініціювати поділ земельної ділянки площею 160,4718 га міг лише відповідач по справі (власник земельної ділянки-Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області), однак, отримати згоду користувача земельної ділянки (апелянт по справі) неможливо, у зв`язку з втратою Прилуцькою дослідною станцією Української академії аграрних наук права постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га (Постанова Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 р. у справі № 927/359/18);

- в КЕВ м. Чернігів відсутні повноваження щодо здійснення поділу земельної ділянки площею 160,4718 га, власником якої є Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

09.04.2024 Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів надійшли додаткові пояснення, в яких позивач заперечуючи проти доводів Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначав, що:

- позивачем вірно обрано спосіб захисту, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України;

- досудове врегулювання спору між позивачем та відповідачем було неможливим, оскільки без скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 160, 4718 га (цільове призначення: для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства), розпорядником якої є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, неможливе здійснення державної реєстрації речового права на земельну ділянку площею 4,7 га, яка є частиною земель оборони аеродрому Прилуки;

- землі оборони мають важливе стратегічне значення для обороноздатності держави в період повномасштабної війни, тому КЕВ м. Чернігів змушений в судовому порядку доводити той факт, що використання військового майна та земель оборони не за його цільовим призначенням - є неприпустимим;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :11:000:0004 площею 160,4718 га не позбавляє Прилуцьку дослідну станцію в подальшому оформити право користування земельною ділянкою площею 155,7718 га.

Короткий зміст пояснень інших учасників спору

01.04.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшла заява, в якій останній просив задовольнити апеляційну скаргу Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України в повному обсязі, посилаючись на наступне:

- позивач обрав такий спосіб захисту своїх прав, який по суті направлений не на відновлення його порушених прав (здійснення державної реєстрації речового права на земельну ділянку площею 4,7 га або хоча б її формування), а натомість безпосередньо порушує права держави на земельну ділянку. Оскаржуване судове рішення може призвести до безпідставної втрати з державної власності особливо цінних земель площею щонайменше 155,7718 га (160,4718 - 4,7);

- постанова Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 927/359/18 не може бути безсумнівною підставою для скасування права державної власності на земельну ділянку кадастровий номер :11:000:0004;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки не можна оцінювати навіть як міру відповідальності за те, що на місці ділянки, виділеної для аеродрому «Прилуки» було сформовано ділянку Дослідної станції, адже сам позивач знає, що його картографічні матеріали та документація, яка визначала б межі, контури, або навіть орієнтовне місце розташування земель оборони ні на момент прийняття розпорядження районною державною адміністрацією, ні на момент реєстрації ділянки у Державному земельному кадастрі не було у загальному доступі, до цих пір використовується для службового користування. Через це не можна навіть припустити, що картографічний матеріал ділянки земель оборони міг бути використаний РДА, Дослідною станцією, Головним управлінням для врахування в роботі.

11.04.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшли додаткові пояснення, в яких заперечуючи додаткові поясненян позивача у справі, третя особа вказувала, що:

- захищаючи своє право, Квартирно-експлуатаційний відділ повністю допускає негативні наслідки знову ж таки для держави, кінцевий результат від яких не досліджується та не береться до уваги;

- Прилуцька дослідна станція у випадку скасування державної реєстрації земельної ділянки, змушена буде на загальних підставах звертатися до розпорядника земель сільськогосподарського призначення про надання ділянки у користування (в даному випадку, вже немає умови згідно п.п. «а» п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, що землі «використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук») і не відомо, чи буде надана у постійне користування земля (таких гарантій ні законодавство, ні рішення суду, ні об`єднана територіальна громада, ні Квартирно-експлуатаційний відділ не надають);

- позивач не має права порушувати принцип мирного, добросовісного, законного володіння майном держави, який проголошений у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол), створює загрозу вибуття із власності держави ділянки у багато разів більшої, ніж стосовно якої позивач порушує питання.

11.06.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Національної академії аграрних наук надійшли письмові пояснення, в яких Академія просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що:

- Президія НААН як орган управління не надавала згоду на вилучення земель із землекористування Прилуцької дослідної станції та жодних звернень від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова на адресу НААН не надходило;

- позивач не зазначає, що предметом розгляду судової справи №927/359/18 були чіткі вимоги, що Прилуцькою районною державною адміністрацією Чернігівської області прийнято неправомірне рішення про вилучення та надання у постійне користування Прилуцькій дослідній станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України частини земельної ділянки площею 4,7 га аеродрому "Прилуки", що відноситься до категорії земель оборони, визначено інше цільове призначення такої ділянки та видано державний акт на право постійного користування землею. Тобто, оскаржувалися права постійного користування щодо площі земельної ділянки 4,7 га, а не загальної 160,4718 га.;

- неможливість позивача оформити технічну документацію на земельну ділянку площею 4,7 га не є підставою для скасування самого права постійного користування Прилуцької дослідної станції на земельну ділянку загальною площею 160,4718 га.;

- позивач не звертався ні до НААН, ні до землекористувача, ані до власника державних земель щодо погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004;

- НААН вважає, що позивач обрав не належний спосіб захисту своїх прав, який направлений не на відновлення порушених прав (здійснення державної реєстрації речового права на земельну ділянку 4,7 га), а порушує права третьої особи - Прилуцької дослідної станції, як належного користувача зазначених земельних ділянок та НААН як органу управління майном Станції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024, апеляційну скаргу Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 925/1185/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23.

22.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 927/1185/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23 залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки, подавши до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в розмірі 3 220 ( три тисячі двісті двадцять) грн.. 80 коп. за оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23.

13.03.2024 2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до апеляційної скарги у справі № 927/1185/23, до якої скаржником долучено платіжну інструкцію №83 від 12.03.2024 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23, у розмірі 3 220 грн. 80 коп.

У зв`язку з перебуванням з 14.03.2024 по 27.03.2024 включно у відпустці судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання стосовно поданої апеляційної скарги у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024, справу № 927/1185/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 927/1185/23 за апеляційною скаргою Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, розгляд справи призначено на 02.05.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 розгляд справи відкладено до 30.05.2024.

У зв`язку з перебуванням з 28.05.2024 по 01.06.2024 включно у відрядженні судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.05.2024, справу № 927/1185/23 за апеляційною скаргою Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024, передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 справу № 927/1185/23 за апеляційною скаргою Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024, прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л., розгляд справи вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 30.05.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2024 на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України, залучено Національну академію аграрних наук України (код ЄДРПОУ 0002430, 01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка,9) до участі у розгляді справи № 927/1185/23 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи відкладено до 13.06.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 розгляд справи відкладено до 11.07.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 заяву Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про участь у судовому засіданні у справі №927/1185/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено.

В свою чергу, суддя Шаптала Є.Ю., який входить до складу колегії суддів, але не є суддею-доповідачем, з 06.07.2024 по 11.07.2024 включно, перебував у відрядженні, у зв`язку з чим призначене судове засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2024 розгляд апеляційної скарги Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23 призначено на 26.09.2024.

У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 16.09.2024 про звільнення у відставку судді Шаптали Є.Ю. який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.09.2024, справу № 927/1185/23 за апеляційною скаргою Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024, передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 справу № 927/1185/23 за апеляційною скаргою Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024, прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А., розгляд апеляційної скарги Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 26.09.2024.

У зв`язку з оголошенням сигналу "повітряної тривоги" в місті Києві, судове засідання у справі №927/1185/23 за апеляційною скаргою Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024, не відбулось, з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів, працівників апарату суду.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що неодноразово продовжено , і який є діючим на даний час.

Відповідно до розпорядження голови Північного апеляційного господарського суду №3 від 18.07.2022 у разі оголошення сигналу "повітряна тривога", з метою збереження життя, здоров`я, відвідувачам, суддям та працівникам апарату суду, негайно залишити приміщення суду та прослідувати до найближчого укриття.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2024 розгляд апеляційної скарги Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23 призначено на 02.10.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 задоволено заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова про участь у судовому засіданні у справі №927/1185/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 02.10.2024 з?явились: представник скаржника - Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України, представник позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Національна академія аграрних наук України в судове засідання 02.10.2024 представників не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення процесуальних документів в електронний кабінет в системі «Електронний суд».

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників Національної академії наук України - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги внаслідок неявки представників Національної академії наук України - відсутні. Крім того, суд враховує, що Національною академією наук України подано пояснення, в яких остання висловила правову позицію по суті спору та просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 02.10.2024 представник Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача судовому засіданні 02.10.2024 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23 - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області просив задовольнити апеляційну скаргу Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва національної академії аграрних наук України в повному обсязі, скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 925/1185/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Також, оскільки ухвалою Верховного Суду від 20.08.2024 провадження за касаційною скаргою Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 927/359/18 закрито, клопотання Національної академії наук України про зупинення провадження у справі № 927/1185/23 залишено судом апеляційної інстанції без розгляду. Інші учасники спору не підтримали також вказане клопотання, з огляду на прийняття касаційним судом відповідного остаточного процесуального рішення у справі № 927/359/18.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 927/359/18 за позовом Військової прокуратури Чернігівського гарнізону військової прокуратури центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів до Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області визнано недійсним та скасовано:

- розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 02 липня 2004 року № 248 "Про передачу в постійне користування земельних ділянок та видачу державного акту на право постійного користування землею";

- розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 01 лютого 2010 року № 36 "Про припинення права користування земельною ділянкою";

- державний акт ЯЯ 376142 від 04 листопада 2010 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 160.4718, виданий Прилуцькій дослідній станції Української академії аграрних наук;

- рішення про державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою :11:000:0004 від 14 серпня 2017 року, прийнятого Комунальним підприємством "Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради.

Також, ухвалою Верховного Суду від 20.08.2024 провадження за касаційною скаргою Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 927/359/18 закрито.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 10.11.2022, Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради проведено реєстраційну дію по скасуванню права постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га з кадастровим номером :11:000:004.

29.11.2022 листом № 565/116 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області з клопотанням щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004 та внесення відомостей в ДЗК відповідно до чинного законодавства.

Листом № 8-25-0.6-4186/2-22 від 12.12.2022 ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області надало відповідь позивачу, відповідно до якої повідомив останнього, що у справі № 927/359/18 не було вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :11:000:0004 та внесення відомостей в ДЗК. Відповідно до вимог ч.10 ст. 24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

12.07.2023 позивач листом № 565/1745 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області з клопотанням щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004 та внесення відомостей в ДЗК відповідно до чинного законодавства.

Листом № 8-25-0.6-3708/2-23 від 21.07.2023 ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області надав відповідь, аналогічну відповіді, викладену у листі № 8-25-0.6-4186/2-22 від 12.12.2022.

Як зазначав позивач у позові, наявність зареєстрованих відомостей в ДЗК є перешкодою для подальшого виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку площею 4,7000 га аеродрому "Прилуки", а без скасування державної реєстрації земельної ділянки з подальшим скасуванням кадастрового номера :11:000:0004 неможливо оформити право постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Крім того, позивач посилався на те, що у справі № 927/359/18 була призначена та проведена земельно-технічна експертиза, яка підтвердила факт накладення земельної ділянки кадастровий номер :11:000:0004, що належала на праві постійного користування Прилуцькій дослідній станції Інституту садівництва Національної академії Аграрних наук України на частину земельної ділянки, що належить на праві постійного користування аеродрому "Прилуки".

Площа накладення земельних ділянок, оформлених згідно з Державним актом № 22 на право постійного користування землею ЯЯ376142, рішення про державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою :11:000:0004 від 14.08.2017 становить 3,9221 га.

Оскільки під час розгляду справи № 927/359/18 не вирішено питання про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, позивач звернувся до суду за захистом свої порушених прав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що "Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98)".

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.

Згідно з статтею 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 927/359/18 встановлено факт, що частина земельної ділянки площею 3.98 га Аеродрому "Прилуки" відноситься до категорії земель оборони.

Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 77 Земельного кодексу України, землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено підстави припинення користування земельною ділянкою, зокрема добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених Земельним кодексом України, тощо.

Згідно ст.ст. 9, 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно, в тому числі і земельні ділянки, закріплюються за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, воно набуває статусу військового майна, яке повинно використовуватись лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Згідно ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Відповідно до абзацу 3 частини п`ятої статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Згідно з частиною першою статті 2 та статтею 4 Закону України "Про використання земель оборони", військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" (в редакції на момент винесення оскаржуваних рішень), Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Саме Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149 Земельного кодексу України (частина восьма статті 122 Земельного кодексу України) (в редакції на момент винесення оскаржуваних рішень). Так само, відповідно до частини третьої статті 142 цього ж Кодексу припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Отже, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам, є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міноборони.

Вказані узагальнюючі висновки щодо правового статусу земель оборони та порядку розпорядження ними є усталеними у судовій практиці Верховного Суду та відображені, у тому числі, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №924/174/18 та постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №910/21404/17.

За приписами пунктів 15, 16, 19, 44, 45, 46, 48, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особами є отримання згоди на це Міністерства оборони України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач послався на те, що наявність незареєстрованих відомостей в ДЗК є перешкодою для подальшого виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку площею 4,7000 га аеродрому "Прилуки". Без скасування державної земельної ділянки з подальшим скасуванням кадастрового номера неможливо оформити право постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, Північним апеляційним господарським судом при розгляді справи № 927/359/18 за позовом Військової прокуратури Чернігівського гарнізону військової прокуратури центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів до Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області встановлені наступні обставини:

У відповідності до державного акту №22 виданого 26.11.1985 року Виконавчим комітетом Чернігівської обласної ради народних депутатів, в Прилуцькому районі Чернігівської області під об`єкти аеродрому "Прилуки" було закріплено в постійне користування 750,5 га землі. В державному акті №22 зазначено, що земля надана для державних потреб.

Виданий 26.11.1985 року Виконавчим комітетом Чернігівської обласної ради народних депутатів державний акт №22 на право постійного користування під об`єктами Аеродрому "Прилуки" є чинним правовстановлюючим документом, що підтверджує право користування вищевказаною земельною ділянкою площею 730.2 га;

02.07.2004 року Прилуцькою районною державною адміністрацією Чернігівської області було прийнято розпорядження №248 "Про передачу в постійне користування земельних ділянок та видачу державного акту на право постійного користування землею", яким зокрема передано в постійне користування Прилуцькій дослідній станції УААН земельну ділянку загальною площею 340,04 га на території Заїздинської сільської ради.

01.02.2010 року Прилуцькою районною державною адміністрацією Чернігівської області було прийнято розпорядження № 36 "Про припинення права користування земельною ділянкою", яким зокрема припинено право постійного користування частини земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні Прилуцької дослідної станції УААН загальною площею 5,5 га на території Заїздської сільської ради.

04.11.2010 року на підставі розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 02.07.2004 року № 248 та від 01.02.2010 року № 36 Прилуцькій дослідній станції Української академії аграрних наук було видано державний акт серії ЯЯ №376142 на право постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га.

03.09.2015 року розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації №459 Квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернігова, як балансоутримувачу будівель, споруд, земельних ділянок та іншого нерухомого майна, надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вищевказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України орієнтовною площею 730.2 га (на підставі державного акту №22 від 26.11.1985 року).

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №94791264 від 17.08.2017 року, на підставі рішення Комунального підприємства "Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради від 17.08.2017 року, 14.08.2017 року внесено запис про державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га кадастровий номер :11:000:0004, у відповідності до якого правокористувачем зазначеної земельної ділянки є Прилуцька дослідна станція Інституту садівництва Національної академії Аграрних наук, а власником - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

В ході виконання землевпорядних робіт було встановлено неможливість внесення даних до Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень частини площі вказаної земельної ділянки 730.2 га в розмірі 3.98 га (з урахуванням обставин, які стали відомі при розгляд справи Господарським судом Чернігівської області по суті 25.10.2018 року, зокрема наявність у складі земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004, земельної ділянки площею 0,72 га).

Висновком експертизи, яка була проведена на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 року з дослідженням матеріалів справи, зокрема державного акту №22 від 26.11.1985 року, підтверджується, що земельна ділянка кадастровий номер :11:000:0004, що належить на праві постійного користування Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії Аграрних наук України, накладається на частину земельної ділянки, що належить на праві постійного користування аеродрому "Прилуки". Площа накладення земельних ділянок, оформлених згідно Державного акту №22 на право постійного користування під об`єкти аеродрому "Прилуки" та державного акту на право постійного користування землею ЯЯ 376142, рішення про державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою :11:000:0004 від 14.08.2017 року становить 3,9221 га.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини, які були встановлені судом у справі №927/359/18 та які викладені вище, не потребують доказування при розгляді даної справи, у зв?язку з чим заперечення відповідача обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи скаржника про те, що судом І інстанції не було взято до уваги, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі №927/359/18 по суті не вирішувалось питання щодо припинення самого речового права - права постійного користування Прилуцької дослідної станції земельною ділянкою загальною площею 160,4718 га - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 927/359/18 за позовом Військової прокуратури Чернігівського гарнізону Військової прокуратури центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно- експлуатаційного відділу м. Чернігів до Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області визнано недійсним та скасовано: розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 02.07.2004 року № 248 «Про передачу в постійне користування земельних ділянок та видачу державного акту на право постійного користування землею»; розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області від 01.02.2010 року № 36 «Про припинення права користування земельною ділянкою»; державний акт серії ЯЯ № 376142 від 04.11.2020 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га, виданий Прилуцькій дослідній станції Української академії аграрних наук; рішення про державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою :11:000:0004 від 14.08.2017 року, прийнятого Комунальним підприємством «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради.

Також, на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 927/359/18 від 31.05.2021 право постійного користування земельною ділянкою площею 160,4718 га кадастровий номер :11:000:0004 було скасовано Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 10.11.2022.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України, передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Частиною першою статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 Земельного кодексу України).

Частиною першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" яка кореспондується з положеннями статті 193 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 3 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр", земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з частиною третьою статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Стаття 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

Відповідно до ч.10 ст.24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр", ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Отже, враховуючи те, що позивач позбавлений можливості зареєструвати земельну ділянку у ДЗК, суд першої інстанції обгрунтовано встановив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що в контексті спірних правовідносин має місце порушення його права власності, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004.

Доводи відповідача про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права з огляду на частину 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на наступне.

Так, редакція вказаної частини статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" станом на час розгляду справи № 927/1185/23 передбачає випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

При цьому, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Проте, редакція даної статті станом на дату вирішення спору у справі №927/359/18 передбачала наступні випадки скасування реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором: у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок; у разі, якщо протягом одного року з дня здійснення реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Тобто, заявлення одночасно вимоги про припинення речових прав - не було передбачено нормами закону.

Крім того, в даному випадку, має місце перетин земельних ділянок.

Відповідно до частини 6 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Приймаючи до уваги те, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера (частина 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр"), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0004 порушує право позивача на земельну ділянку та на проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Встановивши фактичні обставини справи, прийнявши до уваги те, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність обумовлених законом підстав для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації (запису) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 160,4718 га з кадастровим номером :11:000:0004, що розташована за адресою: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, на території Заїдзької сільської ради з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, оскільки реєстрація вказаної земельної ділянки порушує право позивача на земельну ділянку та на проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки, право на яку у позивача виникло ще у 1985 році, а тому таке право підлягає захисту у судовому порядку. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника про те, що судом І інстанції не було враховано доводи Прилуцької дослідної станції ІС НААН про те, що позивач не скористався своїм правом, визначеним земельним законодавством, щодо належного способу захисту та досудового звернення до відповідача і третьої особи з відповідною заявою та технічною документацією щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0004 - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки позивач реалізував свої права на звернення до суду за захистом своїх прав.

Доводи третьої особи на те, що порушуються його права на мирне володіння майном, судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21 лютого 1986 року в справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства") положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Відтак, сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що земельна ділянка у межах аеропорту відносяться до земель оборони, яка може перебувати лише у державній власності, а також щодо якої встановлений спеціальний режим її використання. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з врахуванням спірних правовідносин, установлених обставини та наведених норм права, не вбачається невідповідності заходу втручання в право третьої особи критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2024 у справі № 927/1185/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 927/1185/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання постанови: 14.10.2024.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв