ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2024 р. Справа№ 910/641/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024

у справі № 910/641/24(суддя - Паламар П.І.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення відшкодування збитків, ціна позову 7 332, 79 грн,

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" звернулось з позовними вимогами до господарського суду міста Києва до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення відшкодування збитків, ціна позову 7 332, 79 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 позов Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" м. Львова задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" 7 332, 79 грн збитків, 2 422, 40 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 29.05.2024 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі № 910/641/24, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі № 910/641/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що вантаж (вугілля кам`яне, Г (Г1) 0-100 і ДГ (0- 100)), який перевозився за спірними накладними № 48659627(45016227), 48756852 складався з дрібних фракцій, тому позивач повинен був вжити додаткових заходів щодо ущільнення конструктивних зазорів вагону з метою запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, оскільки вагони №№ 62610969, 52291945 прибули на станцію призначення у технічно справному стані, що підтверджується актами про технічний стан вагона №18, 28 наявність щілин свідчить про комерційну непридатність вагона для перевезення вантажу дрібної фракції, яку повинен був та мав можливість встановити відправник вантажу при навантаженні та вжити належних заходів для усунення щілин у цьому вагоні.

Апелянт звертає увагу суду, що в даному випадку комерційна непридатність вагону викликана властивостями вантажу - вугілля кам`яне, з огляду на його фракційність, що в процесі перевезення має наслідком просипання дрібних її фракцій через конструктивні щілини кузову вагону у зв`язку з неякісною його підготовкою при навантаженні. Виявити таку комерційну непридатність під час приймання вантажу до перевезення є неможливим, адже вона проявляється лише під час перевезення за результатами вібраційного впливу у русі.

Скаржник вказує, що у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом або не придатний в комерційному відношенні вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника (п. 3.9. Роз`яснення Вищого господарського суду України № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" долучено новий доказ, акт загальної форми № 4481 від 17.07.2023, просить поновити строк на його подання та приєднати його до матеріалів справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/641/24 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі № 910/641/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

30.05.2024 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Північного апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, у яких позивач просить поновити Акціонерному товариству "Українська залізниця" строк на подання доказів, а саме пам`ятки №355 про подавання вагонів, пам`ятки №380 про забирання вагонів та приєднати їх до матеріалі справи.

10.06.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/641/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі № 910/641/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі № 910/641/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

15.07.2024 (згідно дати звернення до системи «Електроний суд») від Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги,вважає їх необґрунтованими та просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» заперечує проти заявленого Акціонерним товариством "Українська залізниця" клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, поданих із доповненням до апеляційної скарги, а саме пам`ятки №355 про подавання вагонів, пам`ятки №380 про забирання вагонів, оскільки Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Позивач вказує, що АТ «Укрзалізниця» не обґрунтувало винятковість випадку неподання доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також не надало відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього; - АТ «Укрзалізниця» не довело наявності обставин для прийняття апеляційним судом нових доказів;

Колегія суддів, розглянувши витання про доручення скаржником, пам`ятки №355 про подавання вагонів, пам`ятки №380 про забирання вагонів, акт загальної форми № 4481 від 17.07.2023 вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а підстави викладені в обґрунтування підстав для такого поновлення судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням ним вказаних процесуальних дій.

Також колегіє суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не подавалось клопотання до суду першої інстанції на продовження строку для подання відповідних доказів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.01.2016 між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" було укладено договір № 1-1-2016/006, згідно з умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" зобов`язалося поставити позивачу кам`яне вугілля за цінами та в кількості указаними у специфікаціях до договору, які є невід`ємними частинами договору, а останній - прийняти та оплатити вказаний товар.

Згідно п. 2.1. договору перелік виробників, вантажовідправників, вантажоодержувачів, станцій відправлення, станцій призначення, строк поставки, найменування, категорія якості, загальна орієнтовна кількість вугілля, що підлягає поставці, його асортимент, пайове співвідношення по маркам, розмірах кусків, ціна 1 тони, приплати/знижки до базової ціни і вартість вугілля встановлюються сторонами в договорі і специфікаціях.

У відповідності до умов п. 3.3 цього договору товар поставляється залізничним транспортом у відкритих справних напіввагонах. Датою поставки (передачі) вугілля (відповідної партії) від постачальника до покупця вважається дата, вказана залізничною станцією призначення в залізничній накладній.

Протягом 15 липня - 25 серпня 2023 року ПрАТ "ЗФ "Україна", АТ "Жовтнева ЦЗФ" на адресу позивача були відправлені залізничні вагони №№ 62610969, 52291945 з кам`яним вугіллям загальною вагою 126000 кг.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи залізничними накладними №№ 48659627 від 15 липня 2023, 48756852 від 19 серпня 2023, згідно з якими вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Отже, з часу передачі вантажу для перевезення його власником став позивач.

Вантаж прибув на станції: Нижньо-Дніпровськ-вузол Придніпровської залізниці та Ладижин Одеської залізниці у справних вагонах. Після прибуття вагонів на вказані станції було проведено переважування товару та встановлено недостачу кам`яного вугілля у вагонах №№ 62610969 вагою 1100 кг, 52291945 - 1750 кг, а загалом 2850 кг, що перевищує норму природних втрат (1% від маси вантажу).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі комерційними актами №№ 409009/28 від 25 серпня 2023, 450003/217/26 від 18 липня 2023.

Згідно наявних у матеріалах справи довідок №№ 237 від 12 вересня 2023, 255 від 22 серпня 2023 про вартість вугільної продукції вартості однієї тони кам`яного вугілля у вагонах №№ 52291945 - 4 552,68 грн з ПДВ, 62610969 - 4 726,82 грн з ПДВ.

Виходячи з наведеного загальна вартість втраченого вантажу з урахуванням 1% природних втрат від маси вантажу складає 7 332,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем передано меншу кількість вантажу, ніж це встановлено договором та залізничними накладними № 48659627 від 15 липня 2023, 48756852 від 19 серпня 2023, тому виходячи з вартості 1 т вантажу за накладними №№ 48659627 (вагон 62610969) - 4726,82 грн. з ПДВ, 48756852 (вагон 52291945) - 4 552,68 грн. з ПДВ, просив на підставі ч. 2 ст. 924 ЦК України задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь 7 332,79 грн збитків у розмірі вартості втраченого вантажу, а також понесені по справі судові витрати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, недоведеність факту заподіяння позивачу збитків у заявленому розмірі. Вказував на комерційну несправність вагону № 62610969. Пояснив, що вантаж складався з дрібних фракцій, розмір яких від 0 до 100 мм, тому позивач повинен був вжити додаткових заходів для ущільнення конструктивних зазорів вагону з метою запобіганню видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Також вказував, на здвоєнання операції щодо цього вагону № 62610969. Зазначав, що позивачем не здійснено розрахунок маси вантажу з урахуванням норми природної втрати вантажу і граничного розходження визначення маси, оскільки відповідно до зазначеної у накладних інформації вугілля перевозилося у вологому стані (до 16%).

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТ ТУ Ю", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Доводи відповідача про недоведеність факту заподіяння позивачу збитків у заявленому розмірі необґрунтовані, оскільки суперечать зібраним доказам та встановленим судом обставинам.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28 травня 2002, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності. Акти загальної форми складаються в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Поданий відповідачем акт загальної форми № 4481 від 17 липня 2023 складений з порушенням вимог Правил складання актів, оскільки цими Правилами не передбачено складання актів загальної форми для визначення/фіксації комерційної несправності вагона. Крім того, акт складений і підписаний в односторонньому порядку представниками залізниці.

Згідно п. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

Водночас матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відмову перевізника в допуску спірних вагонів до перевезення вантажів. Крім того, залізницею прийнято переданий вантаж до перевезення у спірних вагонах без будь-яких зауважень до їх технічного чи комерційного стану.

Згідно вимог технічних умов на вагони для зерна та ДСТУ 3851-99 (ГОСТ 30243.3-99) "Вагони хопери криті колії 1520 мм для сипких вантажів. Загальні технічні умови", всі розвантажувальні прилади мають забезпечувати щільне прилягання кришок до розвантажувальних отворів та повинні мати ущільнення розвантажувальних люків, не допускаючи просипання вантажу. Тому вагони зі щілинами у розвантажувальному люці, які допускають втрату вантажу, являються технічно несправними та не мають допускатися в експлуатацію.

Відповідно до п. 2. ст. 111 Статут залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція).

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України матеріали справи не містять доказів завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон № 62610969, який перед тим був вивантажений цим же відправником. Тому, доводи відповідача про звільнення його за недостачу вантажу у зв`язку з цим є також необґрунтованими та безпідставними.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21 листопада 2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0 % (п. 4.3).

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне, а за даними залізничних накладних №№ 48659627, 48756852 у вугіллі кам`яного показник волога не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Доказів відшкодування відповідачем на користь позивача заявлених до стягнення збитків суду не надано.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірно висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення відшкодування збитків, ціна позову 7 332, 79 грн на підставі ст.ст. 623, 924 ЦК України, ст.ст. 224, 314 ГК України підлягає стягненню 7 332,79 грн збитків.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі №910/641/24 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі № 910/641/24 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв