УХВАЛА

м. Київ

09.10.2024Справа № 910/12169/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014», 2) Акціонерного товариства «Київський радіозавод»

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» та Акціонерного товариства «Київський радіозавод» про застосування наслідків нікчемності договору купівлі-продажу від 01.06.2018 № 01/06-18, укладеного між відповідачами, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 21406124 від 14.07.2017 у частині включення до опису об`єкту в якості його складових об`єктів, які не є його частинами та не належать ТОВ «Металобаза 2014», а саме: «резервуар 500, ОМз літера « 101А,Б».

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.05.2023 Київська міська рада винесла рішення № 6399/6440 «Про передачу громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельних ділянок в оренду для експлуатації та обслуговування будівлі-складу, для експлуатації та обслуговування виробничих будівель і споруд на АДРЕСА_1 », яким затверджено проектну документацію із визначенням меж земельних ділянок, що необхідні для обслуговування належних позивачам на праві власності виробничих споруд за вказаною адресою (виробничий корпус № 101 та інші), зокрема, ділянки :63:275:0013.

Разом із цим, унаслідок перешкоджання з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014», яке володіє складом № 105А за адресою: АДРЕСА_1 , договір оренди з позивачами наразі не укладено, що не дозволяє позивачам належним чином використовувати земельну ділянку, яка безпосередньо прилягає до виробничого корпусу та призначена для його обслуговування.

До того ж, Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» зареєструвало на підставі укладеного з Акціонерним товариством «Київський радіозавод» договору купівлі-продажу від 01.06.2018 № 01/06-18 право власності на підземні резервуари № 101а, 101б, які за доводами позивачів належать їм.

За наведених обставин, посилаючись на нікчемність договору купівлі-продажу від 01.06.2018 № 01/06-18, позивачі просили застосувати наслідки його нікчемності шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 21406124 від 14.07.2017 у частині включення до опису об`єкту в якості його складових об`єктів, які не є його частинами та не належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014», а саме: «резервуар 500, ОМз літера « 101А,Б».

На обґрунтування підвідомчості спору Господарському суду міста Києва позивачі послалися на пункт 1 частини 1 статті 20 ГПК України та навели правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 910/17433/19, від 28.04.2021 у справі № 758/2571/20.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом пункту 1 частини 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав та/або охоронюваних законом інтересів, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як слідує з суб`єктного складу сторін, позивачами в даній справі виступають фізичні особи, які не є підприємцями.

На обґрунтування позовної вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного договору купівлі-продажу від 01.06.2018 № 01/06-18, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» та Акціонерним товариством «Київський радіозавод», позивачами зазначено, що на підставі вказаного правочину Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» зареєструвало право власності на майно, що належить позивачам, та для обслуговування якого Київською міською радою прийнято рішення від 18.05.2023 № 6399/6440 «Про передачу громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельних ділянок в оренду для експлуатації та обслуговування будівлі-складу, для експлуатації та обслуговування виробничих будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.11.2019 у справі № 910/9362/19 навела висновок про те, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18 та від 19.03.2019 у справі № 904/2526/18.

Водночас, із наведених позивачами фактичних обставин слідує, що спір у даній справі не стосується обумовлених пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України випадків, що передбачають віднесення спору до юрисдикції господарських судів.

Суд зауважує, що для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду справи не має значення суб`єктний склад сторін правочинів, укладених саме для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Натомість, у межах даного спору позивачі, які є фізичними особами без статуту підприємців, прагнуть шляхом застосування наслідків недійсності нікчемного договору купівлі-продажу від 01.06.2018 № 01/06-18, укладеного між юридичними особами, захистити свої цивільні права, пов`язані з використанням земельної ділянки.

Тобто, зміст та підстави спору в даній справі не пов`язані безпосередньо з правовідносинами, що стосуються правочину, укладеного для виконання зобов`язання за основним договором, сторонами якого є юридичні особи, що є передумовою для віднесення спору до юрисдикції господарських судів згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України.

Одночасно, судом ураховані посилання позивачів на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 910/17433/19, від 28.04.2021 у справі № 758/2571/20.

Разом із цим, спірні правовідносини в даній справі та справах № 910/17433/19, № 758/2571/20 не є подібними через відмінність фактичних обставин. Так, у межах справи № 910/17433/19 здійснювався розгляд спору щодо застосування наслідків нікчемних правочинів та визнання правочинів недійсними з кредитних та іпотечних правовідносин, де договір іпотеки укладений на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Поряд із цим, у справі № 758/2571/20 спір стосувався визнання частково недійсним договору факторингу, за яким передано право грошової вимоги за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Беручи до уваги наведене, ураховуючи зміст та суб`єктний склад сторін у спірних правовідносинах, суд зазначає, що останні підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим позивачі мають право звернутися із відповідним позовом до місцевого суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (частина 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 233, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металобаза 2014» та Акціонерного товариства «Київський радіозавод» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до положень статей 254-257 протягом десяти днів з дня її підписання до суду апеляційної інстанції.

Дата підписання: 09.10.2024 року.

Суддя К.В. Полякова