ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" жовтня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4471/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )

до відповідача: Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 111; )

про визнання недійсним рішення

встановив:

09.10.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", в якій просить суд визнати недійсним рішення Ради Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", прийнятого та оформленого протоколом від 19.07.2022 р., стосовно виключення ОСОБА_1 з членів Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2024, справу розподілено судді Литвиновій В.В.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, якою позивач просить суд:

- Зупинити дію рішення Ради Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", прийнятого та оформленого протоколом від 19.07.2022 р., стосовно виключення ОСОБА_1 з членів Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" до прийняття остаточного рішення у справі,

- Заборонити Громадській організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" здійснювати заходи по демонтажу належного позивачу рибацького будинку (куріня) № 337, який розташований за адресою: м. Одеса вул. Набережна причал № 133 «Зелений мис», 1 лінії вздовж берега, до прийняття остаточного рішення у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 ГПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч. 7 ст. 140 ГПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову треба сплатити судовий збір в розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1514грн).

Таким чином, позивач мав сплатити 1514грн судового збору.

Однак, позивач на підтвердження сплати судового збору додав до позову квитанцію АТ КБ «Приватбанк» від 04.10.2024, код квитанції 9356-4437-0097-6553 на суму 1514грн.

Судом встановлено, що зазначена квитанція на суму 1514грн судового збору був сплачений позивачем за подання до суду заяви про забезпечення позову у справі № 916/4160/24, що підтверджується випискою про зарахування судового збору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя МостепаненкоЮ.І.) від 07.10.2024 у справі № 916/4160/24 заяву про забезпечення позову повернуто ОСОБА_1 разом з позовом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Та обставина, що позивач станом на даний момент не звернувся до суду із клопотанням про повернення судового збору у справі № 916/4160/24 не є гарантією неподання ним такого клопотання у майбутньому.

У разі прийняття судом квитанції від 04.10.2024 на суму 1514грн як належного доказу оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у даній справі, позивач, після ухвалення судом рішення у цій справі, не буде позбавлений можливості подання клопотання про повернення судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову у справі №916/4160/24.

Аналогічна позиція викладена у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 28.03.2023 у справі №904/4585/22 та постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2024 у справі № 924/133/21.

Питання повторного використання платіжного документа при повторному поданні позовної заяви за умови повернення без розгляду попередньо поданої заяви також розглядалося Верховним Судом.

У постанові від 13 лютого 2019 року у справі №1540/3297/18 Верховний Суд звернув увагу, що певний час редакція частини четвертої статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачала таке право, що якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору (друге речення цієї норми закону). Проте Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" це речення було виключено з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час розгляду заяви стаття 6 Закону України "Про судовий збір" передбачала, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Тому, заявник/позивач, коли подає повторно заяву, має сплати судовий збір за її розгляд і не вправі використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до первинної заяви, яку суд залишив без розгляду. Запроваджене законодавче нововведення не обмежує і не порушує прав заявника / позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі зверненням до суду, оскільки за законом такий заявник / позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної заяви, яка була залишена без розгляду.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №160/554/23.

За таких обставин, прийняття судом квитанції від 04.10.2024 на суму 1514грн як належного доказу оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у даній справі № 916/4471/24 з високою імовірністю буде мати наслідком безпідставне повернення позивачу з Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 1514 грн.

Водночас, за відсутності дієвого державного механізму, що гарантуватиме фактичну наявність у Державному бюджеті України грошових коштів у розмірі 1514 грн за подання заяви про забезпечення позову у цій справі, судове рішення не може ґрунтуватись на ймовірності добросовісної поведінки позивача.

За таких обставин, квитанція від 04.10.2024 не може бути прийнята судом в якості належного доказу оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у даній справі.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не надано доказів сплати судового збору, то суд повертає заяву про забезпечення позову.

Керуючись ч. 7 ст. 140, ст. 234, 235 ГПК України,

постановив:

1. Заяву про забезпечення позову повернути ОСОБА_1 .

Дата підписання ухвали 11.10.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 235, ст. 255 ГПК України ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена. Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В.В. Литвинова