ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 Справа № 914/136/24

за позовом: ОСОБА_1 , м. Борислав Львівської області,

до відповідача 1: Бориславської міської ради Львівської області, м. Борислав Львівської області,

до відповідача 2: голови Бориславської міської ради, м. Борислав Львівської області,

про визнання укладеною додаткової угоди до договору.

Суддя Б. Яворський,

при секретарі П. Свистун.

Представники сторін:

від позивача: Р. Лобик, П. Детинич,

від відповідача 1: ОСОБА_2 ,

від відповідача 2: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області та голови Бориславської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.01.2024 справу №914/136/24 передано на розгляд судді Б. Яворському.

Ухвалою суду від 19.01.2024 суд залишив без руху позовну заяву та надав позивачу строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем допущених недоліків, ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2024, а також встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав.

16.02.2024 відповідач 1 та відповідач 2 через систему Електронний суд подали відзив на позовну заяву з клопотанням про витребування у позивача оригіналів судових доказів для огляду у судовому засіданні.

22.02.2024 позивач через систему Електронний суд подав відповідь на відзив, а 27.02.2024 відповідач 1 та відповідач 2 подали заперечення на відповідь на відзив.

15.04.2024 відповідач 2 подав заяву про долучення доказів.

У підготовчому засіданні 28.05.2024 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 17.06.2024. Судові засідання неодноразово відкладалися за клопотанням позивача, про що відображено у відповідних протоколах судових засідань та ухвалах суду.

04.09.2024позивач подавав заяву про затвердження мирової угоди, однак відповідачі заперечили, щодо можливості укладення такої, тому суд продовжив розгляд справи.

Позивач та його представник у судових засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити.

Представник відповідача 1 у судових засіданнях проти позову заперечив.

Відповідач 2 у судові засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Аргументи позивача.

Між сторонами виник спір з приводу поновлення договору оренди земельної ділянки комунальної власності на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка надана для будівництва та обслуговування магазину «Меблі». 20.09.2007 сторони уклали договір оренди землі № 04.07.439.00060, відповідно до умов п.2 якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,0060 га по вул.600-річчя Борислава. 20.09.2007 договір зареєстрований у Бориславському міському відділі Львівської регіональної філії Центру державного кадастру. 28.03.2013 Бориславська міська рада поновила громадянину ОСОБА_1 терміном на п`ять років договір оренди землі від 20.09.2007. 5 лютого 2014 укладено відповідну додаткову угоду, якою термін дії договору поновлено на п`ять років, і як вважає позивач, він спливає 04.02.2019 (2014 + 5). Позивач зазначає, що він 14.12.2018, за 53 дні до закінчення строку дії договору, направив Бориславській міській раді лист від 14.12.2018, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк. До листа додано відповідний проект договору оренди землі. Підтвердженням надсилання, за словами позивача, є опис вкладення у цінний лист. 08.06.2021 з метою поновлення договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк орендар направив відповідачу 2 три примірники додаткової угоди до договору оренди землі у зв`язку із ухиленням Бориславської міської ради від підписання додаткової угоди на продовження орендних відносин земельної ділянки. Проте протягом місячного строку позивач не отримав від міського голови підписаний примірник укладеної додаткової угоди. Позивач вважає, що він дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надавши проект додаткової угоди завчасно за 53 дні до закінчення строку дії договору та належним чином повідомивши орендодавця про намір його поновити. Крім цього, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору і сплачує орендну плату.

Аргументи відповідача 1.

Строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. 05.02.2014 між громадянином ОСОБА_1 та Бориславською міською радою Львівської області було укладено додаткову угоду про поновлення дії договору оренди землі, згідно з п. 1 якої поновлено термін дії договору оренди землі строком на 5 років. Державна реєстрація права оренди в реєстрі речових прав проведена 04.03.2015, а тому, термін дії договору оренди землі № 60 від 20.09.2007 закінчився 04.03.2020. У своїй позовній заяві громадянин ОСОБА_1 зазначає, що Бориславською міською радою Львівської області не було дотримано порядку поновлення договору оренди землі, передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з тим, що 14.12.2018 позивач начебто направив Бориславській міській раді Львівської області лист, в якому повідомив про свій намір скористатися переважним правом на укладення на новий строк договору оренди землі. Однак, вказаний лист Бориславською міською радою отриманий не був, а належних доказів надсилання позивач не надав. Таким чином ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо висловлення письмового наміру на продовження дії договору та не звертався до Бориславської міської ради з листом-пропозицією про поновлення договору. Щодо твердження позивача про те, що він належно виконував умови договору оренди, а саме своєчасно сплачував орендну плату за спірну земельну ділянку, то листом від 07.10.2019 № 3-18/1951 Бориславська міська рада повідомляла ОСОБА_1 , що відповідно до листа Державної податкової служби України ГУ ДПС у Львівській області № 3560/10/53-09-06 від 27.09.2019 за позивачем обліковувався податковий борг по орендний платі у сумі 4 407, 29 грн. Крім того, факт наявності заборгованості зі сплати орендної плати за землю у ОСОБА_1 на момент закінчення строку договору оренди підтверджується також листом Бориславської міської ради Львівської області від 12.07.2021 №3-18/1271, у якому зазначається, що позивач орендної плати за користування земельною ділянкою не проводив. Згідно з відомостями, наведеними у листі фінансового управління Бориславської міської ради від 03.01.2024 № 01-35/1, за період з 01 жовтня 2019 по 04 березня 2020 року до бюджету Бориславської міської територіальної громади від ОСОБА_1 поступило орендної плати за землю в сумі 1 018, 98 грн. Тобто, станом на момент закінчення строку договору оренди за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати орендної плати за землю.

Аргументи відповідача 2.

Міський голова не є належним відповідачем по цій категорії справ, адже до повноважень міського голови не належить питання щодо регулювання земельних відносин, зокрема, щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Це компетенція ради, і питання вирішуються на пленарних засіданнях. Орендодавцем є міська рада, а міський голова при укладенні договору діє від імені міської ради і самостійною стороною договору не є.

У судовому засіданні 01.10.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

20 вересня 2007 року Бориславською міською радою Львівської області та приватним підприємцем Лобиком Р.Т. укладено договір оренди землі № 04.07.439.00060, відповідно до умов п.2 якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,0060 га. по вул.600-річчя Борислава. Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше як за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору). 20 вересня 2007 року договір зареєстрований у Бориславському міському відділі Львівської регіональної філії Центру державного кадастру. Цього ж дня сторони підписали акт приймання-передачі об`єкта оренди.

28 березня 2013 року Бориславська міська рада, розглянувши заяву ОСОБА_1 , прийняла рішення №917, яким поновила громадянину ОСОБА_1 терміном на п`ять років договір оренди землі від 20 вересня 2007.

5 лютого 2014 укладено відповідну додаткову угоду, якою термін дії договору поновлено на п`ять років. Згідно пункту 4 додаткової угоди орендаря із фізичної особи підприємця замінено на орендаря громадянина ОСОБА_1 . Державна реєстрація права оренди в реєстрі речових прав проведена 04.03.2015.

У матеріалах справи міститься копії пропозиції ОСОБА_1 до Бориславської міської ради від 14.12.2018 щодо укладення додаткової угоди на продовження терміну дії договору на 10 років, а також проект додаткової угоди про поновлення договору оренди (оригінали оглядалися у судовому засіданні). Також до позовної заяви позивачем долучено копію опису вкладення до рекомендованого листа на ім`я Бориславської міської ради, у якому «найменування вкладення» зазначено пропозиція угоди і проект додаткової угоди та стоїть штамп з датою 14.12.2018. Суд пропонував позивачу надати фіскальний чек про надіслання відповідного відправлення, але позивач не надав такого документу, пояснивши, що через значний період часу, що минув, у нього він відсутній.

У листі від 20.03.2019 №01-20/188 управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради повідомляла ОСОБА_1 , що у нього існує заборгованість з орендної плати у розмірі 4407,29 грн.

У листі від 07.10.2019 №3-18/1951 Бориславська міська рада повідомляла ОСОБА_1 , що відповідно до листа ДПС України ГУ ДПС у Львівській області №3560/10/53-09-06 від 27.09.2019 у нього існує заборгованість з орендної плати у розмірі 2164,00 грн.

02.04.2020 Бориславська міська рада надіслала ОСОБА_1 лист-повідомлення №3-18/530 про те, що термін дії договору оренди закінчився і рада не буде продовжувати його дію, а тому просить повернути її за відповідним актом (копія конверта, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, довідки про повернення знаходяться у матеріалах справи, а оригінали були оглянуті у судовому засіданні).

У червні 2021 ОСОБА_1 звертався до міського голови із заявою про поновлення договору оренди землі, на що 12.07.2021 отримав відповідь, де вказано, що договір оренди закінчив свою дію, а орендар про поновлення не звертався, орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачував.

31.07.2023 ОСОБА_1 звертався до Бориславського міського суду з позовом до Бориславської міської ради та міського голови про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Ухвалою Бориславського міського суду від 03.08.2023 у справі №438/1142/23 відмовлено у відкритті провадження, оскільки на момент укладення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 , який є стороною договору, здійснював підприємницьку діяльність і був зареєстрований як ФОП, відтак спір виник між юридичною особою та ФОП. Постановою Львівського апеляційного суду від 20.11.2023 ухвалу Бориславського міського суду від 03.08.2023 залишено без змін, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про те, що такий спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках. Статтею 231 ГПК України визначено, що у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у цій справі не може бути закрите з підстави, що спір не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

З огляду на зазначене, враховуючи, що суд апеляційної інстанції підтвердив, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, господарський суд вважає його таким, що відноситься до його юрисдикції.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Приписами частини ч. 1 ст. 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюючи владні управлінські функції при прийнятті рішень щодо земель державної та комунальної власності мають діяти виключно у порядок та спосіб визначений законом.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.1, 2 ЗУ «Про оренду землі»).

16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", яким статтю 33 Закону України "Про оренду землі", яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції. Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнено абзацами третім і четвертим такого змісту: "Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення". На це звертає увагу і ВС у своїх постановах (див., наприклад, постанову ВС від 21.09.2022 у справі 926/2720/21).

Стаття 33 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, чинній до 16.07.2020) передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3 ст.33 Закону).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4 ст.33 Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5 ст.33 Закону).

Частина шоста статті 33 Закону встановлювала, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

За приписами частини восьмої цієї статті додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини одинадцятої цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 зазначено таке: "Частини п`ята та шоста статті 33 Закону про оренду землі встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин: 38.1. За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону про оренду землі, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду. 38.2. Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону про оренду землі, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення."

У постанові КГС ВС від 21.09.2022 у справі 926/2720/21 вказано: « 5.7. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. 5.8. Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі"). 5.9. У разі якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України "Про оренду землі"). 5.10. Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі"). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, про відсутність вагомих підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду зазначила у пункті 29 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19. 5.11. При цьому, Велика Палата Верховного Суду в пункті 35 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.

5.12. Таким чином, базуючись на зазначених вище позиціях Верховного Суду та узагальнюючи їх, можна зробити висновок, що алгоритм вирішення спорів щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що застосовується до спірних правовідносин) в контексті дій сторін договору виглядає наступним чином:

- якщо орендар у строки встановлені договором або, за відсутності інших строків встановлених договором, у строки встановлені законом не звернувся до орендодавця взагалі або звернувся з їх порушенням та/або не надав проект договору, то суди повинні відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним незалежно від подальших дій орендодавця, оскільки саме орендарем в цьому випадку не дотримано вимоги договору та закону;

- якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, проаналізував його умови, у тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився з запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в рамках своїх повноважень, а отже суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним;

- якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору та при цьому надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі або відмовив з порушенням місячного терміну, однак при цьому протягом одного місяця після закінчення строку договору надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні також відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним, оскільки таке право орендодавця прямо передбачено частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі";

- якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору після його закінчення, надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі, при цьому орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні задовольнити позовні вимоги про визнання договору укладеним на той же самий строк та на тих же самих умовах. … 5.15. Зазначене повністю відповідає правовій позиції сформульованій у пункті 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 де зазначено, що як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону № 161-XIV, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (див. постанови від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18)».

На переконання позивача термін дії договору спливав 04.02.2019 і він завчасно до його закінчення 14.12.2018 надіслав міській раді лист, у якому повідомив про намір скористатися переважним правом на поновлення договору. Бориславська міська рада, заперечуючи проти позову, зазначає, що доказів надіслання відповідного листа немає, оскільки сам лише опис вкладення без фіскального чеку (квитанції відділення поштового зв`язку) не може свідчити, що орендар скористався своїм правом на продовження дії договору оренди землі. Крім того, за словами ради, договір діяв до 04.03.2020, а орендодавець 02.04.2020 повідомляв орендаря про відмову у продовженні дії договору оренди землі; до того ж у позивача на момент закінчення дії договору існувала заборгованість по орендній платі.

Суд вважає помилковим підхід сторін до визначення строку дії договору. Так, 20.09.2007 сторони уклали договір оренди землі № 04.07.439.00060, відповідно до умов п.2 якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,0060 га по вул.600-річчя Борислава. Строк оренди становить 5 років. 20.09.2007 договір зареєстрований у Бориславському міському відділі Львівської регіональної філії Центру державного кадастру. 28.03.2013 Бориславська міська рада поновила громадянину ОСОБА_1 терміном на п`ять років договір оренди землі від 20.09.2007. 5 лютого 2014 укладено відповідну додаткову угоду, якою термін дії договору поновлено на п`ять років.

Обґрунтування сторін про початок дії договору оренди землі стосується випадків, коли укладається новий договір, а у даному випадку має місце поновлення раніше укладеного договору і тут порядок обчислення інший.

Рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки було на 5 років і згодом ще на 5 років рада продовжила оренду. Тобто, рада загалом на 10 років надавала в оренду земельну ділянку. Відповідно, початково договір укладався на 5 років і потім сторони продовжували строк його дії ще на 5 років. З цього слідує, що сторони досягли згоди щодо оренди загалом на 10 років (з 20.09.2007 на 5 років + 5 років продовження), тому договір діяв безперервно з 20.09.2007 до 19.09.2017.

Якщо ж обчислення продовженого на 5 років строку дії договору проводити з моменту підписання додаткової угоди про поновлення строку (05.02.2014), чи з моменту реєстрації права оренди (04.03.2015), а не після закінчення строку його дії (19.09.2012), то матиме місце ситуація, коли, або протягом періоду часу 2012-2014/2015 правовідносини між сторонами не були врегульовані договором і ділянка перебувала у користуванні ОСОБА_1 без правової підстави, або ж, якщо вважати, що весь цей час ОСОБА_1 користувався земельною ділянкою на праві оренди, то виходить, що орендні відносини тривали більше 11/12 років, хоча рішення органу місцевого самоврядування, а також відповідні правочини, загалом були на 10 років (5р.+5р.).

Таким чином, строк дії договору, з урахуванням його поновлення, закінчився 19.09.2017 і ОСОБА_1 у визначеному ст.33 ЗУ «Про оренду землі» порядку до 19.09.2017 та протягом місяця після цієї дати не звертався до орендодавця із пропозицією продовжити договірні відносини.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо). Тому суд погоджується із зауваженнями відповідачів про відсутність доказів надіслання позивачем 14.12.2018 листа до Бориславської міської ради про поновлення строку договору оренди землі, адже самого лише опису вкладення без касового чеку (розрахункової квитанції) не достатньо, щоб підтвердити даний факт, оскільки саме касовий чек (розрахункова квитанція) підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог до Бориславської міської ради.

Щодо позовних вимог до відповідача 2 міського голови.

Згідно із ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, третьої і четвертої 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Верховний Суд наголошує, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем (постанова ВП ВС від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17, постанова ВС від 13.05.2024 у справі №925/1205/23).

У даному випадку позивач визначив міського голову як одного з відповідачів за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди до договору. Однак, міський голова не є стороною договору, адже договір був укладений між ОСОБА_1 та Бориславською міською радою. Саме Бориславська міська рада виступає орендодавцем земельної ділянки, а міський голова лише представляє міську раду і не є самостійним учасником спірних відносин. Тому заявлення позивачем вимог у даній справі до неналежного відповідача 2 (міського голови) є самостійною підставою для відмови у цій частині позові.

Щодо пропуску строку позовної давності, про яку заявляв відповідач, то суд звертає увагу, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10.10.2024.

Суддя Б. Яворський.