РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.10.2024Справа № 910/8557/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Служби безпеки України

до Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторговельне підприємство "Спецтехноекспорт"

про стягнення 239 807,91 грн.,

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Служба безпеки України (далі - позивач, СБУ) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства "Спецтехноекспорт" (далі - відповідач, Підприємство) 239 807,91 грн. штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 26.10.2021 року державного контракту № 21/161, з яких: 66 878,70 грн. - штраф, 172 929,21 грн. - пеня.

Ухвалою від 15.07.2024 року господарський суд міста Києва залишив вказану позовну заяву без руху з одночасним встановленням СБУ строку та способу усунення її недоліків.

29.07.2024 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява СБУ від 25.07.2024 року про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою від 05.08.2024 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/8557/24 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.08.2024 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Підприємства від 20.08.2024 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог СБУ з огляду на те, що за змістом позову внаслідок широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022 року, згідно з рішенням керівництва СБУ (з метою недопущення витоку таємної та службової інформації в умовах правового режиму воєнного стану) у військовій частині НОМЕР_1 СБ України були знищені всі документальні матеріали, що відображали службову діяльність цього підрозділу, в тому числі примірник державного контракту від 26.10.2021 року № 21/161 (з додатковими угодами до нього), а також вся створена до 24.02.2022 року документація щодо виконання означеного правочину. Разом із тим, наявний у відповідача другий примірник оригіналу державного контракту від 26.10.2021 року № 21/161, у зв`язку з виникненням прямої загрози захоплення військовими формуваннями російської федерації матеріальних носіїв секретної інформації та Плану забезпечення режиму секретності у разі введення правового режиму воєнного або надзвичайного стану (особливий період), було знищено на підставі рішення керівника Підприємства про знищення МНСІ/МНІ, взятих на облік в РСВ Підприємства, згідно з актом про знищення від 26.02.2022 року № 12вс-2022. Враховуючи наведене, відповідач вказав, що відсутність у сторін оригіналів (а також копій) державного контракту від 26.10.2021 року № 21/161 позбавляє суд можливості дослідити дійсний обсяг цивільних прав та обов`язків контрагентів за цим правочином, а також виконання ними цивільних обов`язків за означеною угодою, у той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

04.10.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла відповідь СБУ на відзив на позовну заяву, в якій позивач навів додаткові аргументи на підтвердження обґрунтованості пред`явлених вимог та просив суд поновити строк на подання означеної заяви по суті справи. Враховуючи обґрунтованість вказаних позивачем підстав наведеного клопотання, суд дійшов висновку про прийняття до розгляду та долучення відповіді СБУ на відзив на позовну заяву до матеріалів справи.

08.10.2024 року через систему "Електронний суд" надійшли заперечення Підприємства від 08.10.2024 року, в яких останнє навело додаткові аргументи на спростування обґрунтованості вимог СБУ.

Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування пред`явлених у даній справі вимог СБУ посилалася на те, що 26.10.2021 року між ним та Підприємством був укладений державний контракт № 21/161 (далі - Контракт) на виконання державного оборонного замовлення на 2021 рік на загальну суму 955 410,00 грн.

На виконання взятих на себе обов`язків за Контрактом СБУ відповідно до платіжного доручення від 09.12.2021 року № 1070 сплатило на користь відповідача (постачальника за цим Контрактом) суму попередньої оплати погодженого сторонами товару в розмірі 100 % його вартості, що становить 955 410,00 грн. та складає ціну вищенаведеного договору.

Проте, в порушення умов укладеного між сторонами Контракту Підприємство у встановлений цією угодою строк, а саме до 05.09.2022 року, передбачений договором товар на користь позивача не поставило, передавши СБУ означену продукцію в повному обсязі лише 07.08.2023 року на підставі відповідного акту приймання-передачі від 07.08.2023 року та видаткової накладної від 07.08.2023 року № 304.

Позивач зазначав, що відповідно до пунктів 4.1, 7.2.1 Контракту за порушення строків поставки Підприємство зобов`язане сплатити СБУ пеню в розмірі 0,1 % ціни продукції, з якої допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково сплатити штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Зважаючи на викладені обставини, а також враховуючи вищенаведені положення Контракту, СБУ звернулося до господарського суду міста Києва з даним позовом про стягнення з Підприємства пені у розмірі 172 929,21 грн., нарахованої на суму вартості поставленого з простроченням товару в період з 06.09.2022 року по 05.03.2023 року, а також 66 878,70 грн. штрафу, нарахованого внаслідок прострочення поставки продукції понад 30 днів, що становить 7 % від вартості цієї продукції.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як було зазначено вище, в обґрунтування пред`явлених вимог про стягнення з відповідача нарахованих штрафних санкцій, позивач посилався на неналежне виконання Підприємством зобов`язань за Контрактом щодо своєчасної поставки погодженого сторонами товару в строк до 05.09.2022 року.

Проте, позивач не надав суду ні укладеного між сторонами Контракту, ні додаткових угод до нього, ні інших належних доказів, які б свідчили про дійсне погодження сторонами кінцевого строку поставки Підприємством позивачу товару до 05.09.2022 року.

Так, у позовній заяві СБУ вказувала, що внаслідок широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022 року, згідно з рішенням керівництва СБУ (з метою недопущення витоку таємної та службової інформації в умовах правового режиму воєнного стану) у військовій частині НОМЕР_1 СБ України були знищені всі документальні матеріали, що відображали службову діяльність цього підрозділу, в тому числі примірник державного контракту від 26.10.2021 року № 21/161 (з додатковими угодами до нього), а також вся створена до 24.02.2022 року документація щодо виконання означеного правочину (листування, претензії тощо).

З метою пошуку примірника (копії) Контракту та додаткових угод до нього військовою частиною в/ч НОМЕР_1 СБУ були надіслані відповідні запити на адресу Державної служби експортного контролю України (від 13.09.2022 року № ВС-3841 та від 21.09.2022 року № ВС-4041), а також до Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі (від 21.09.2023 року № 28/ВС-4129).

Позивач вказував, що у відповідь на означені запити Державна служба експортного контролю України (лист від 23.11.2022 року № 4973/34-22) повідомила СБУ про те, що державні контракти, які скеровувалися Підприємством до Держекспортконтролю мають гриф "Таємно" та зберігалися у режимно-секретному секторі служби. У той же час, у зв`язку з військовою агресією російської федерації таємні документи, які перебували у Держекспортконтролі, 24.02.2022 року в установленому порядку були знищені.

Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі листом від 06.10.2023 року № 02-11-10/1005 повідомило позивача про те, що збереження в органах Казначейства підтвердних документів (як у паперовому, так і в електронному вигляді) після реєстрації відповідних бюджетних зобов`язань нормативно-правовими актами України не передбачено.

У той же час, зі змісту відзиву Підприємства на позовну заяву вбачається, що наявний у відповідача другий примірник оригіналу Контракту, у зв`язку з виникненням прямої загрози захоплення військовими формуваннями російської федерації матеріальних носіїв секретної інформації та Плану забезпечення режиму секретності у разі введення правового режиму воєнного або надзвичайного стану (особливий період), було знищено на підставі рішення керівника Підприємства про знищення МНСІ/МНІ, взятих на облік в РСВ Підприємства, згідно з актом про знищення від 26.02.2022 року № 12вс-2022.

За таких обставин, матеріали справи не містять ні оригіналу, ні копії Контракту, неналежне виконання зобов`язань відповідача за яким становить підставу пред`явленого СБУ позову, в той час як за змістом наявних у справі матеріалів сторони вичерпали усі наявні в них можливості отримати такий оригінал чи копію для подання їх до суду.

На підтвердження обґрунтованості пред`явлених у даній справі вимог позивач також посилався на листування сторін, змістом якого, на переконання СБУ, підтверджується факт укладення Контракту та обставин виконання сторонами його умов.

Так, СБУ вказувало, що 08.09.2022 року позивач направив на адресу Підприємства претензію з вимогою сплатити штрафні санкції (за порушення строку поставки - 05.09.2022 року). Однак, за твердженням позивача, Підприємство відмовилося виконувати претензійні вимоги СБУ.

Проте, суд звертає увагу, що до матеріалів справи позивач не долучив ні вищенаведеної претензії, направленої на адресу Підприємства, за його твердженням, 08.09.2022 року, тобто безпосередньо після закінчення кінцевого строку поставки товару за Контрактом, ні доказів її фактичного направлення відповідачу.

У той же час, матеріали справи містять копію адресованого позивачем Підприємству листа від 12.10.2022 року № 28/ВС-4473, в якому СБУ, посилаючись на повномасштабні військові дії, спричинені нападом російської федерації на Україну, вказала на виникнення гострої потреби у належній до поставки за Контрактом продукції та просила відповідача пришвидшити виконання взятих на себе зобов`язань з поставки продукції оборонного призначення або повернути отримані від СБУ грошові кошти попередньої оплати, в разі відсутності можливості поставити товар.

Листом від 28.10.2022 року № 31.43/1223/5516-22 Підприємство звернулося до позивача з проханням надати банківські реквізити для подальшого повернення в/ч НОМЕР_1 СБ України коштів передоплати, отриманих від СБУ, в тому числі, на виконання Контракту.

Слід також зазначити, що листом від 21.10.2022 року № 28/ВС-4654 позивач з метою пришвидшення поставки необхідної оборонної продукції повідомив Підприємство про наявність у СБУ пропозиції про поставку за імпортом з Республіки Болгарія аналогічної оборонної продукції від ТОВ "Українська бронетехніка", що свідчить про можливість здійснити поставку необхідної оборонної продукції незалежно від відмови Республіки Угорщини. Також, позивач повідомив відповідача про те, що внаслідок порушення останнім строків поставки продукції, зокрема за Контрактом, в/ч НОМЕР_1 СБ України розпочато претензійну роботу та надіслано претензії.

У відповідь на означене звернення Підприємство направило позивачу лист від 26.10.2022 року № 31.43/1223/5430-22, в якому запропонувало розглянути можливість проведення спільної робочої наради, а також для належного розгляду претензій просило надати відповідачу копії відповідних державних контрактів (у тому числі Контракту) з додатками та додатковими угодами до них, у зв`язку зі знищенням відповідачем наявних у нього примірників. Аналогічне прохання було викладене Підприємством в адресованому покупцю листі від 28.11.2022 року № 31.43/1223/6073-22.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач направив на адресу відповідача лист від 21.11.2022 року № 28/ВС-5323, в якому запропонував надати відповідь за результатами опрацювання направлених в/ч НОМЕР_1 СБ України претензій, а також повідомити, чи зверталося Підприємство до згаданого в листі позивача від 21.10.2022 року № 28/ВС-4654 постачальника з метою пошуку продукції, передбаченої державними контрактами.

Листом від 23.12.2022 року № 31.43/1223/6470-22 Підприємство повторно просило покупця розглянути можливість проведення спільної наради за участі керівництва сторін для обговорення питань, що стосуються стану виконання державних контрактів.

За результатами проведеної 20.01.2023 року робочої зустрічі керівництва в/ч НОМЕР_1 СБ України та Підприємства останніми складено відповідний протокол, яким зафіксовано згоду контрагентів щодо здійснення відповідачем поставки належної за умовами державних контрактів продукції частинами, з урахуванням пріоритету в окремих її видах.

Проте, ні в означених листах сторін, ні в інших наявних у матеріалах справи документах (у тому числі наданому позивачем протоколі про порушення бюджетного законодавства від 10.10.2022 року № 1) не міститься чіткої та однозначної інформації про досягнення між сторонами згоди щодо кінцевого строку поставки продукції за Контрактом саме до 05.09.2022 року тоді як бюджетні зобов`язання СБУ не входять до безпосереднього предмета доказування у даній справі.

Посилання позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 02.06.2021 року № 614 "Деякі питання державного оборонного замовлення на 2021 рік" (далі - Постанова), за якими в умовах особливого періоду, надзвичайного стану, проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у державних контрактах на закупівлю, модернізацію та ремонт озброєння, військової і спеціальної техніки може передбачатися попередня оплата на строк не більш як дев`ять місяців на умовах, які визначаються державним замовником з урахуванням необхідності задоволення нагальних потреб, наявності фінансування витрат та обґрунтування проведення такої оплати виконавцями оборонного замовлення, також безумовно не свідчать про письмове погодження сторонами Контракту строку поставки товару за цим правочином саме до 05.09.2022 року.

Суд також звертає увагу на пункт 17 затвердженого Постановою Типового державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, за змістом якого сторони мають право коригувати строк поставки і приймання продукції шляхом внесення змін до цього Контракту.

За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити обґрунтованість проведених позивачем нарахувань штрафних санкцій та встановити дійсні періоди прострочення Підприємством виконання його зобов`язання з поставки погодженої сторонами оборонної продукції.

Крім того, суд зауважує, що вищенаведений Типовий державний контракт не містить положень щодо розмірів штрафних санкцій, які підлягають застосуванню до постачальника у разі несвоєчасної поставки ним оборонної продукції.

В обґрунтування пред`явлених у даній справі вимог, СБУ вказувала на те, що застосовані нею штрафні санкції, передбачені умовами Контракту, за своїм змістом повністю відповідають положенням статті 231 Господарського кодексу України.

Проте, як вже було зазначено вище, матеріали справи не містять ні оригіналу, ні копій укладеного між сторонами Контракту, що давали б суду можливість пересвідчитися у погодженні сторонами відповідних розмірів штрафних санкцій. У той же час, умовами статті 231 Господарського кодексу України передбачено застосування за порушення строків виконання господарського зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а також штрафу в розмірі 7 % вказаної вартості (за прострочення понад тридцять днів) лише у випадку, якщо інше не передбачено, зокрема, договором. Проте такий договір у матеріалах справи відсутній, що також ставить під сумнів обґрунтованість застосування позивачем відповідних ставок нарахування спірних у даній справі сум штрафних санкцій.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява № 16404/03) від 19.02.2009 року зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

У той же час позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача обов`язку поставити продукцію оборонного призначення за Контрактом саме до 05.09.2022 року, а відтак і дійсного періоду прострочення Підприємством виконання означеного зобов`язання, а також обґрунтованості застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені в розмірі 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, і штрафу в розмірі 7 % вказаної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Враховуючи вищевказані обставини, позовні вимоги СБУ до Підприємства про стягнення 239 807,91 грн. штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України залишаються за позивачем та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15.10.2024 року.

Суддя В.С. Ломака