ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2024 р. Справа№ 910/3121/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Козир Т.П.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Розгон О.В.,

від відповідача - Пізняк О.Є.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державної податкової служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 (повний текст рішення складено 27.05.2024)

у справі № 910/3121/24 (суддя Пукас А.Ю.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут"

до Державної податкової служби України

про стягнення 257 107, 21 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України про стягнення 257 107, 21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору не розрахувався за спожиту ним електричну енергію у грудні 2023 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 року позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" заборгованість в розмірі 257 107 грн. та судовий збір 3 856 грн. 61 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що документи для здійснення Споживачем оплати за спожиту електричну енергії у грудні 2023 року ним отримано 11.01.2024 року, зобов`язання з оплати такого товару в розмірі 257 107, 21 грн. згідно положень підпункті 5.3.2 пункту 5.3 є таким, що настало 22.01.2024 року. З огляду на відсутність доказів належного виконання Споживачем та Відповідачем умов Договору, місцевий господарський суд дійшов висновку що грошове зобов`язання в частині оплати товару за грудень 2023 року є порушеним. При цьому, суд першої інстанції не погодився з доводами Відповідача, що закінчення бюджетного року та відсутність бюджетних коштів є підставою для несплати вартості спожитої електроенергії та неналежного виконання умов Договору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державної податкової служби України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Одночасно з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи так само як і не повно з`ясовано усі фактичні обставини, що мають вирішальне значення для справи також було допущено інші порушення норм матеріального права та норми процесуального законодавства під час розгляду справи в результаті було порушено інші права учасників справи. На думку скаржника, місцевим господарським судом взагалі не брались до уваги доводи, докази та факти сторін а ставилось в пріоритетність доводи позивача, які суд першої інстанції помилково вважає доведеними. Отже, скаржник вважає ухвалене рішення Господарського суду від 27.05.2024 року у справі № 910/3121/24 необґрунтованим таким що було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема доводи скаржника аналогічні доводам, які викладені у відзиві на позовну заяву, а саме, що Акт приймання-передачі товару (електричної енергії) за грудень 2023 року в електронному вигляді був отриманий тільки на чергове прохання працівників ГУ ДПС, тобто станом на 29.01.2024 року Акт приймання- передачі електричної енергії, що містить порядок розрахунку ціни за одиницю Товару за відповідний розрахунковий період відповідно до порядку визначеного в Додатку 2 до Договору (оригінал документу), не надходив. Тому, відповідно до статті 57 Бюджетного кодексу України та у зв`язку із закриттям бюджетного року, різниця бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів по Договору про постачання електричної енергії споживачу № 23-23/464 від 20.10.2023 року відповідно було повернуто / перераховано до державного бюджету України, в т.ч. остаточна сума розрахунку у розмірі 257 107,21 грн. Відтак, на думку скаржника, саме позивачем було порушено договірні зобов`язання та не надано відповідний Акт, а ГУ ДПС не могло здійснити розрахунок тим самим не мало законної можливості виконати належним чином покладені договірні зобов`язання за Договором.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2024 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 року та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3121/24.

01.07.2027 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/3121/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 4 284 грн. 92 коп.

18.07.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державної податкової служби України надійшла заява на виконання ухвали з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 року у справі №910/3121/24 та призначено розгляд справи на 09.10.2024 року.

30.08.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

01.10.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут", позивача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2024 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В судовому засіданні 09.10.2024 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20.10.2023 року між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Споживач) укладено Договір, відповідно до умов якого Постачальник постачає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб об`єктів електроспоживання Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість за спожиту електричну енергію відповідно до умов Договору, в порядку та на умовах, передбачених Договором. (а.с. 5-9).

Договірні обсяги споживання електричної енергії визначаються Додатком № 1 до цього Договору. (а.с. 10).

Пунктом 5.3 Договору закріплено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач здійснює оплату за фактично поставлений товар за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії по закінчення розрахункового періоду (підпункт 5.3.1 пункту 5.3 Договору).

Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється на підставі підписаного Сторонами Акту приймання-передачі товару (електричної енергії), примірна форма якого визначена у Додатку 5 до цього Договору протягом 10-ти банківських днів від дати отримання Акту приймання-передачі товару (електричної енергії ( підпункт 5.3.2. пункту 5.3 Договору)).

Акти приймання-передачі товару (електричної енергії) мають містити порядок розрахунку ціни за одиницю товару за відповідний розрахунковий період відповідно до порядку визначеного в Додатку № 2 до Договору. Підписанням Акту приймання-передачі товару сторони погоджують зміну ціни одиниці товару (підпункт 5.3.3 пункт 5.3 Договору).

Акт приймання-передачі товару (електричної енергії) складається та підписується Постачальником та надається Споживачу для підписання. Споживач розглядає та підписує Акт протягом 5-ти банківських днів або в цей же строк направляє Постачальнику мотивовану відмову від його підписання (підпункт 5.3.4 пункту 5.3 Договору).

Пунктом 13.1 Договору закріплено, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) і діє до 31.12.2023 (включно), але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Позивачем у грудні 2023 року поставлено електричної енергії для потреб об`єктів ГУ ДПС у Житомирській області в обсязі 47 398 кВт/год на загальну суму 257 107, 21 грн., що підтверджується Актом приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії № 530-0020000/12/1 від 31.12.2023 року на суму 257 107, 21 грн. та рахунком № 530-0020000/12/1. (а.с. 22-23).

Також, обсяг спожитої ГУ ДПС у Житомирській області електричної енергії відповідає даним, наданих оператором системи розподілу - АТ "Житомиробленерго" у листі від 29.01.2024 року № 012/2785. (а.с. 28).

Наданий до позову Акт приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії № 530-0020000/12/1 від 31.12.2023 року містить підпис лише Позивача (Постачальника), а підпис Споживача - відсутній.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний акт та рахунок 08.01.2024 року, а також акт розшифровка про використану електроенергію направлялися засобами поштового зв`язку (поштове повідомлення 806) на адресу ГУ ДПС у Житомирській області та 11.01.2024 року отриманий. (а.с. 24-26).

Також з матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався до ГУ ДПС у Житомирській області із претензією про сплату коштів в досудовому порядку, однак станом на дату звернення до суду заборгованість за Договором ГУ ДПС у Житомирській області / Відповідачем не погашено. (а.с. 29).

У відповідь на претензію Позивача ГУ ДПС у Житомирській області надано відповідь від 30.01.2024 року № 2083/6/06-30-07-02-23, з якої вбачається, що він звертався з листом від 21.12.2023 року № 26074/6-06-30-17-02-23 до Позивача з проханням надання акту прийому-передачі електричної енергії за грудень 2023 року відповідно до прогнозованих обсягів споживання згідно умов Договору в кількості 50 000 кВт./год. за ціною листопада 2023 року. (а.с. 30).

При цьому з матеріалів справи вбачається, що заперечення щодо якості та обсягу наданої електричної енергії за грудень 2023 року Відповідачем не надано.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з вискоком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 року № 2019-VIII (далі - Закон № 2019-VIII).

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частин 1-2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до пункту 3.1.1 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (Позивач) є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 року.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункт 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до пункту 5.3 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 Договору передбачено оплату Споживачем фактично отриманого товару, тобто за повний календарний місяць за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії по закінченню розрахункового періоду.

Порядок здійснення зняття та передачі даних про фактичні покази засобу обліку електричної енергії, визначення обсягу спожитої електричної енергії, здійснення нарахувань, терміни та способи оплати, зокрема, для непобутових споживачів встановлюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі за текстом -ПРРЕЕ) та Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.20218 (далі за текстом - ККOEE).

Зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових споживачів провадиться щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим (пункт 8.6.7 KKOEE).

На підставі отриманих даних сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів (пункт 4.3 ПРРЕЕ). Розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії (пункт 4.12 ПРРЕЕ). Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі, на підставі даних комерційного обліку (пункт 4.13 ПРРЕЕ).

Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.14 ПРРЕЕ).

Одночасно, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно звернув увагу, що умовами Договору не встановлено строку надсилання Акту приймання-передачі товару Споживачу, в той час як пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відтак, доводи скаржника стосовно несвоєчасного надсилання Акта приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії № 530-0020000/12/1 від 31.12.2023 року разом з відповідним рахунком не знаходять свого підтвердження.

Як вже було зазначено вище, акт та рахунок, а також акт розшифровка про використану електроенергію направлялися засобами поштового зв`язку (поштове повідомлення 806) на адресу ГУ ДПС у Житомирській області та 11.01.2024 року отримані. (а.с. 24-26).

Отже, оскільки документи для здійснення Споживачем оплати за спожиту електричну енергії у грудні 2023 року ним отримано 11.01.2024 року, зобов`язання з оплати такого товару в розмірі 257 107, 21 грн. згідно положень підпункті 5.3.2 пункту 5.3 є таким, що настало 22.01.2024 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до підпункт 5.3.4 пункту 5.3 Договору Акт приймання-передачі товару (електричної енергії) складається та підписується Постачальником та надається Споживачу для підписання. Споживач розглядає та підписує Акт протягом 5-ти банківських днів або в цей же строк направляє Постачальнику мотивовану відмову від його підписання.

Водночас, матеріали справи не містять вмотивованої відмови Споживача від підписання Акта приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії № 530-0020000/12/1 від 31.12.2023 року, а тому колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що такий акт фактично погоджений відповідачем.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на відсутність доказів належного виконання Споживачем та Відповідачем умов Договору, грошове зобов`язання в частині оплати товару за грудень 2023 року є порушеним.

Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до положень ст. 599 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачем порушено умови Договору в частині розрахунків за спожиту електричну енергію, а тому у останнього наявний обов`язок здійснити оплату за надану Позивачем електричну енергію за період грудень 2023 року у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно доводів скаржника щодо закриттям бюджетного року та не можливості здійснити розрахунки, колегія суддів зазначає, що умови договору, які є обов`язковими до виконання в силу приписів ст.193 Господарського кодексу України, ст.525, 526 Цивільного кодексу України, не ставлять виконання відповідачем його зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії у залежність від наявності або відсутності бюджетного фінансування.

У випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 року у справі №910/3011/19. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме у справі Кечко проти України» (заява N 63134/00) від 8 листопада 2005 року державні установи не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26). Відповідні висновки наведено Верховним Судом у постанові від 25.07.2023 року у справі № 910/18430/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Так, як вже вище було встановлено, в матеріалах справи наявні відповідний договір, акт та рахунок на оплату відпущеної електричної енергії, а скаржником в свою чергу не заперечено обставину отримання від позивача електричної енергії.

З огляду на викладене, колегія суддів суд відхиляє доводи відповідача стосовно того що зобов`язання за договором не підлягають оплаті.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 року у справі №910/3121/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 року у справі № 910/3121/24 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3121/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.10.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Т.П. Козир

А.О. Мальченко