ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа № 915/892/24

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України до Товариства з обмеженою відповідальністю Нью-Стар про стягнення заборгованості в загальній сумі 2638,46 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Нью-Стар про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу в розмірі 2638,46 грн. за період з жовтня 2023 року по травень 2024 року, посилаючись на наступне.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НРЕКП) від 29.09.2023 № 1769 Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ Газорозподільні мережі України діяльності з розподілу природного газу, внесені зміни до додатку до постанови НКРЕКП № 1839, якими позивачу змінено місце провадження (розширення території) господарської діяльності з розподілу природного газу на територію Миколаївської області. Тому з 01.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України має право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Миколаївської області та є оператором ГРМ.

Як зазначає позивач, постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494 було затверджено Кодекс газорозподільних систем, який набрав чинності 27.11.2015 року. Пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Позивач вказує, що постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 було затверджено Типовий договір розподілу природного газу, п. 1.1. якого передбачено, що він є публічним, регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3. договору).

Як вказує позивач, між ним та ТОВ Нью-Стар 01.10.2023 р. було укладено договір шляхом підписання заявиприєднання МФ/100-09420VMTN9AP016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим). Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу ГРМ (п.6.1. договору)

Також позивач повідомляє, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3. договору).

При цьому позивач, з посиланням на п. 6.6. та 6.8. договору вказує, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Позивач зазначає, що постановою НКРЕКП від 30.12.2022 р. № 1944 для боржника на встановлено тариф на послуги розподілу природного газу - в розмірі 1,99 грн. за 1 м3 (без урахування ПДВ).

Так, за ствердженнями позивача, ним на виконання умов укладеного договору, в період з жовтня 2023 року по травень 2024 року було надано відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 2638,46 грн., що підтверджується відповідними актами. Позивач зазначає, що вказані акти було направлено на адресу відповідача претензією-вимогою від 24.05.2024 № МФ/104/3-2000, але відповідачем за фактом надання послуг оплати не здійснено, як і не повернуто підписані акти.

Також позивач стверджує, що відповідач не надавав заперечень щодо якості та вартості наданих послуг, так само як і мотивованої відмови від підписання актів наданих послуг, чи будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідач частково або повністю відмовлявся від одержання послуг за договором. Відтак, загальна заборгованість відповідача за період з жовтня 2023 року по травень 2024 року складає 2638,46 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.07.2024 р. вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/892/24, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22.08.2024 р. об 11:00.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.08.2024 р. у справі № 915/892/24 відкладено розгляд справи на 09.09.2024 р. о 14:00 з огляду на неявку у судове засідання представників сторін та відсутність відзиву на позовну заяву. Крім того, вказаною ухвалою суду було зобов`язано позивача надати оригінали: додатку 2 до типового договору розподілу природного газу заяви-приєднання № МФ/100-09420VMTN9AP016 від 01.10.2023; додатку 4 до типового договору розподілу природного газу, який додається до заяви-приєднання № МФ/100-09420VMTN9AP016 від 01.10.2023 (ЕІС-код 56ХО0000VMTN900V) Розрахунок втрат і витрат природного газу, переліку точок комерційного обліку споживача для огляду в судовому засіданні, також запропоновано позивачу надати пояснення щодо посади та повноважень особи, яка підписала заяву-приєднання та розрахунок втрат і витрат природного газу (додатки 2, 4 до типового договору) з боку відповідача.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 09.09.2024 р. представник позивач підтримав позовні вимоги, наразі надав суду для огляду оригінали додатку 2 і додатку 4 до типового договору розподілу природного газу заяви-приєднання № МФ/100-09420VMTN9AP016 від 01.10.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2024 р. у справі № 915/892/24 відкладено розгляд справи на 30.09.2024 р. об 11:30 з огляду на неявку у судове засідання представника відповідача та відсутність відзиву на позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 30.09.2024, представники сторін не з`явились.

Так, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач у судові засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, надіслані судом копії ухвал суду про відкриття провадження у справі та про відкладення розгляду справи були повернуті до суду без вручення разом з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи, з позначкою "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою".

За змістом п. 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 (зі змінами), у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

В п. 83 вказаних Правил передбачено, що рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 29.03.2021 р. у справі № 910/1487/20).

Також згідно ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.

З огляду на вказане та з урахуванням повернення до суду без вручення ухвал суду про відкриття провадження у справі та про відкладення розгляду справи, господарським судом відповідач також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що свідчать наявні в матеріалах справи оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Згідно пункту 35 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Положеннями пункту 37 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Як встановлено ч. 1 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 р. за № 2494, відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" (далі - Закон) затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс газорозподільних систем), який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України є оператором газорозподільних мереж, який з 01.10.2023 р. здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу відповідно до постанови НРЕКП від 29.09.2023 №1769 Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ Газорозподільні мережі України діяльності з розподілу природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" типовий договір розподілу природного газу затверджується регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Типовий договір розподілу природного газу затверджено постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р. "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу", відповідно до п. 1.1 якої типовий договір розподілу природного газу (далі - договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Пунктом 1.2 Постанови НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р. "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" визначено, що умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Відповідно до п. 1.3 постанови НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р. "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що Товариство з додатковою відповідальністю Нью-Стар подало до Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства як оператора газорозподільної системи заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.10.2023 р., відповідно до якої, ознайомившись із умовами типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2498 (далі - договір), на офіційному сайті НКРЕКП, сайті оператора ГРМ в мережі Інтернет за адресою: www.odgaz.odessa.ua та в друкованому виданні, що публікується в межах території ліцензованої діяльності "Южная правда" від 04.10.2023 р., Товариство приєдналось до умов договору з такими нижченаведеними персоніфікованими даними:

- персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу - 56XО0000VMTN900V;

- назва та опис об`єкта згідно додатку;

- адреса об`єкта - згідно додатку;

- параметри вузла обліку - згідно додатку;

- інша інформація, передбачена вимогами чинного законодавства - згідно додатку.

- додатки до договору, які додаються до заяви приєднання: додаток № 4 Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача.

В додатку № 4 Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача містяться такі персоніфіковані дані:

- назва споживача Товариство з обмеженою відповідальністю Нью-Стар;

- адреса об`єкта (точки комерційного обліку): м. Миколаїв, вул. 1 Слобідська, буд. 37;

- перелік точок комерційного обліку об`єкта споживача (перелік комерційних вузлів обліку) лічильник/звужуючий пристрій марки Візар № 0156548, типорозмір G6, величина приєднаної потужності точки комерційного обліку суб`єкту 10,4935;

- встановлення газоспоживного обладнання (ГСО) в точках комерційного обліку суб`єкта котел Potterton Kingfisher 2 СF 180/220 в кількості 1 шт., з номінальними витратами природного газу на одиницю ГСО 8,63 та режимом роботи год./добу 24 та плита Greta 4 в кількості 1 шт., з номінальними витратами природного газу на одиницю ГСО 1,64 та режимом роботи год./добу 24;

- вихідні дані: газове обладнання між вузлом обліку газу та точкою балансового типу газопроводу розподільчі газопроводи-вводи діаметром 25, довжиною 2, тиск газу 0,005, термін експлуатації 2002; розподільчі газопроводи-вводи діаметром 32, довжиною 8, тиск газу 0,003, термін експлуатації 2002; розподільчі газопроводи-вводи діаметром 25, довжиною 4, тиск газу 0,003, термін експлуатації 2002.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Положення ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як свідчать матеріали справи, від імені відповідача заява-приєднання та додаток № 4 підписані з.директора Сидоренко О.В. та скріплені печаткою відповідача. Разом з тим, відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої на запит суду у відповіді № 710651 від 29.07.2024, єдиним керівником та особою, яка може вчиняти дії від імені відповідача, у тому числі підписувати договори, тощо є ОСОБА_1 з 2015 року. Відомості щодо інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені відповідача, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

Слід зауважити, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Ухвалою суду від 09.09.2024 позивачу було запропоновано надати пояснення щодо посади та повноважень особи, яка підписала заяву-приєднання та розрахунок втрат і витрат природного газу (додатки 2, 4 до типового договору) з боку відповідача. Письмових пояснень з приводу викладеного позивачем до суду не було надано. Проте, під час розгляду справи в судовому засіданні 09.09.2024 представник позивача зазначив, що у позивача відсутні докази стосовно посади та особи, яка підписала заяву-приєднання та розрахунок втрат і витрат природного газу (додатки 2, 4 до типового договору) з боку відповідача. Наразі судом було оглянуто надані представником позивача оригінали додатку 2 і додатку 4 до типового договору розподілу природного газу заяви-приєднання № МФ/100-09420VMTN9AP016 від 01.10.2023.

Також судом з`ясовано, що з боку позивача вказаний додаток 4 до типового договору розподілу природного газу заяви-приєднання № МФ/100-09420VMTN9AP016 від 01.10.2023 підписано невідомою особою, оскільки у вказаному додатку не міститься ані посади особи, яка його підписала, ані прізвища, ім`я, по-батькові.

Під час розгляду справи у судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що вказаний правочин - договір розподілу природного газу був схвалений відповідачем, а тому, незважаючи на факт підписання його іншою особою, ніж директор, такий договір підлягає виконанню відповідачем.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 Цивільного кодексу України).

Вказані доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки доказів такого схвалення Товариством вказаного правочину матеріали справи не містять.

Відтак, судом критично оцінюються доводи позивача про виникнення у відповідача зобов`язань за договором розподілу природного газу, укладеного сторонами шляхом підписання заяви-приєднання з боку відповідача та додатку № 4 від 01.10.2023 до типового договору.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з цим, як вбачається з змісту типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р., за умовами п. 2.1, 2.2 позивач як оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і порядку, визначені цим договором. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ.

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 5.1 типового договору розподілу природного газу).

Пунктом 5.2 типового договору розподілу природного газу передбачено, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим договором.

Згідно пункту 5.4 типового договору розподілу природного газу, порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.

Після запровадження особистого кабінету на сайті оператора ГРМ споживач має можливість скористатися ним для формування звітності (передачі показань лічильника газу) та рахунків за надані послуги, а також ознайомлення з визначеними об`ємами та обсягами розподіленого та спожитого природного газу за розрахунковий період.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.10.2019 р. № 2080 "Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП" внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем (постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 р. із змінами і доповненнями), Типового договору розподілу природного газу (постанова НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р. із змінами), Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (постанова НКРЕКП № 236 від 25.02.2016 р. із змінами). Зазначеними змінами для споживачів з 01 січня 2020 року запроваджено новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, змінено принципи визначення обсягів газу, що беруться за основу.

Так, згідно з главою 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

При цьому, згідно пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.

Також, згідно з пунктом 6.1 типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до пунктів 6.3 та 6.4 типового договору розподілу природного газу, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність, виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.12.2022 р. № 1944 для Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України встановлено тариф на послуги розподілу природного газу в розмірі 1,99 грн. за 1 м3 (без урахування ПДВ).

Отже, газовий рік - це проміжок часу з 1 жовтня по 30 вересня. Щомісячний платіж за доставку газу розраховується наступним чином: сума кубів газу, спожитого за газовий рік, множиться на тариф на доставку. Результат ділиться на 12 рівних платежів, які сплачуються щомісячно впродовж року.

Як вказує позивач з посиланням на наявні в матеріалах справи копії актів наданих послуг, споживачу - ТОВ "Нью-Стар" за період з жовтня 2023 року по травень 2024 року (включно) надавались послуги з розподілу природного газу на загальну суму 2638,46 грн., у т.ч.:

- згідно акту № МКМФ0001366 наданих послуг від 31.10.2023 р. за жовтень 2023 р. 324,680 куб.м на 775,33 грн. (у т. ч. ПДВ 129,22 грн.);

- згідно акту № МКМФ0001768 наданих послуг від 30.11.2023 р. за листопад 2023 р. 324,680 куб.м на 775,33 грн. (у т. ч. ПДВ 129,22 грн.);

- згідно акту № МКМФ0004135 наданих послуг від 31.12.2023 р. за грудень 2023 р. 324,680 куб.м на 775,33 грн. (у т. ч. ПДВ 129,22 грн.);

- згідно акту № МКМФ0001214 наданих послуг від 31.01.2024 р. за січень 2024 р. 26,170 куб.м на 62,50 грн. (у т. ч. ПДВ 10,42 грн.);

- згідно акту № МКМФ0004180 наданих послуг від 29.02.2024 р. за лютий 2024 р. 26,170 куб.м на 62,50 грн. (у т. ч. ПДВ 10,42 грн.);

- згідно акту № МКМФ0006753 наданих послуг від 31.03.2024 р. за березень 2024 р. 26,170 куб.м на 62,50 грн. (у т. ч. ПДВ 10,42 грн.);

- згідно акту № МКМФ0009302 наданих послуг від 30.04.2024 р. за квітень 2024 р. 26,170 куб.м на 62,50 грн. (у т. ч. ПДВ 10,42 грн.);

- згідно акту № МКМФ0011912 наданих послуг від 31.05.2024 р. за травень 2024 р. 26,170 куб.м на 62,50 грн. (у т. ч. ПДВ 10,42 грн.).

За ствердженнями позивача, вказані акти направлялись на адресу відповідача претензією-вимогою від 24.05.2024 № МФ/104/3-2000, але відповідачем за фактом надання послуг оплати не здійснено, як і не повернуто підписані акти.

Як визначено в п. 6.6. договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Водночас, матеріали справи не містять доказів виставлення та направлення на адресу відповідача рахунків оператора ГРМ про попередню оплату вартості послуги з розподілу природного газу.

При цьому в п. 6.8 договору передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Проте, в матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами акти наданих послуг, що в свою чергу унеможливлює встановлення судом факту надання позивачем як Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу відповідачу як споживачу. Інших доказів, які б свідчили про надання позивачем відповідачу послуг з розподілу природного газу, матеріали справи не містять. З огляду на те, що розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу, то такий розподіл можливий лише у випадку споживання природнього газу споживачем. Однак, матеріали справи не містять доказів споживання Товариством з обмеженою відповідальністю "Нью-Стар" природного газу за період з жовтня 2023 року по травень 2024 року включно, зокрема, про споживання відповідачем природного газу з жовтня по грудень 2023 р. по 324,680 куб.м. щомісячно, а з січня по травень 2024 р. по 26,170 куб.м щомісячно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

У той же час, ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 р. у справі № 909/327/18).

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт надання відповідачу послуг з розподілу природного газу за спірний період, можуть бути належним чином оформлені та підписані сторонами акти наданих послуг.

З огляду на те, що всупереч вищенаведених приписів законодавства матеріали справи не містять таких актів, підписаних сторонами, відповідно суд вважає необґрунтованими доводи позивача про надання відповідачу послуг із розподілу природного газу за договором № МФ/100-09420VMTN9AP016 за вказаний період.

Доводи позивача про відсутність з боку відповідача заперечень щодо якості та вартості наданих послуг, так само як і мотивованої відмови від підписання актів наданих послуг, чи будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідач частково або повністю відмовлявся від одержання послуг за договором, судом до уваги не приймаються. Адже, в даному випадку умови публічного типового договору з розподілу природного газу були запропоновані саме позивачем як оператором ГРМ, зокрема, й умови щодо підтвердження факту надання послуги з розподілу природного газу, тому доводи про відсутність мотивованої відмови відповідача від підписання актів жодним чином не звільняють позивача від обов`язку підтвердити факт надання послуг у встановленому порядку.

Отже, господарський суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах обов`язок оплати вартості послуги з розподілу природного газу виникає у споживача виключно за умови доведеності факту надання такої послуги за спірний період, а недоведеність такого факту виключає можливість покладення на відповідача обов`язку по сплаті відповідної грошової суми за розподіл природного газу.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України про стягнення з відповідача заборгованості за розподілений природний газ в сумі 2638,46 грн. є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України до Товариства з обмеженою відповідальністю Нью-Стар про стягнення заборгованості в загальній сумі 2638,46 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 07.10.2024 року.

Суддя Л.М. Ільєва