УХВАЛА

11 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 915/1585/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А.А. (головуючий), Бенедисюка І.М., Жайворонок Т.Є.

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024

у справі №915/1585/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 19 271,23 грн,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни грошових коштів у загальній сумі 19271,23 грн, з яких: 18501,41 грн основного боргу, 201,72 грн інфляційних втрат, 265,75 грн 3%річних та 302,35 грн пені.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.05.2024 у справі №915/1585/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024 (повний текст постанови складено 11.09.2024) у справі №915/1585/23 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" задоволено, рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.05.2024 у справі №915/1585/23 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" 18501,41 грн основного боргу, 201,72 грн інфляційних втрат, 265,75 грн 3% річних, 302,35 грн пені та 2684,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви."; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" 4026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

26.09.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024 у справі № 915/1585/23. Вказана касаційна скарга була подана до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 для розгляду касаційної скарги у справі № 915/1585/23 визначено колегію суддів у складі: - Ємця А.А., головуючий, Бенедисюка І. М., Малашенкової Т. М.

У зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т. М. склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 07.10.2024.

Згідно з Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 справу № 915/1585/23 передано колегії суддів у складі: Ємця А.А. (головуючий), Бенедисюка І. М., Жайворонок Т.Є.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, перелік випадків для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи; для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 684 гривень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі № 915/1585/23 є стягнення з Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни грошових коштів у загальній сумі 19 271,23 грн, а, отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб х 2 684 грн = 268 400, 00 грн).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного зазначила, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Отже, тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Фізична особа-підприємець Глонза Тетяна Євгенівна підставою касаційного оскарження судових рішень визначила пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України. Вказує на відсутність висновку Верховного Суду у питанні застосування частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо необхідного обсягу дій надавача житлово-комунальних послуг, які необхідно йому вчинити для того, щоб вважати укладеним індивідуальний договір про надання житлово-комунальних послуги, який є публічним договором приєднання.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що справа має значний суспільний інтерес (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України).

За твердженням скаржника, відсутність висновку Верховного Суду у питанні застосування частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» становить значний суспільний інтерес, оскільки для половини населення України питання укладення індивідуального договору про надання житлово-комунальних послуг, який є публічним договором приєднання, має правовий інтерес, оскільки населення є споживачами житлово-комунальних послуг у багатоквартирних будинках і, відповідно, мають взаємовідносини з підприємствами - надавачами таких послуг. При цьому, Фізична особа-підприємець Глонза Тетяна Євгенівна наголошує, що відповідно до загальнодоступних даних в мережі Інтернет житловий сектор в Україні складається з понад 180 тисяч багатоквартирних та 6,5 млн приватних будинків, за різними експертними оцінками (це становить понад 1 000 млн кв. м. житлової площі); приблизно половина населення мешкає у багатоквартирних будинках, а половина - в індивідуальних приватних будинках.

Проте, такі твердження скаржника належним чином не обґрунтовані.

Аналізуючи доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не містить належних обґрунтувань, які могли би бути визнані такими, що підпадають під дію пунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Верховний Суд дослідив та оцінив ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що справа становить значний суспільний інтерес.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Таким чином, законодавець цілом свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини 1 статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024 у справі № 915/1585/23, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/1585/23 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя А. Ємець

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Жайворонок