СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
09 жовтня 2024 року м. Харків Справа № 922/967/24
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.,
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,
позивача Костиря Г.А. на підставі ордеру серії АХ №1142901 від 07.08.2023;
відповідача не з`явився;
третьої особи АТ "Комінбанк" не з`явився;
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тюріна Валерія Броніславівна не з`явився,
за позовом: Приватного підприємства "Елпрофіт", м. Харків,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавській механічний завод ДЕНАСМАШ", м. Харків,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування", м. Харків,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Комінбанк", м. Київ, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тюріної Валерії Броніславівни, м. Київ,
про визнання правочинів недійсними,
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2024 задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування"; скасовано рішення господарського суду Харківської області від 24.06.2024 у справі №922/967/24 скасувати та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову; стягнуто з Приватного підприємства "Елпрофіт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 7276,20грн.
Під час апеляційного перегляду даної справи, представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" в апеляційній скарзі просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, докази реальності понесення та сплати витрат на професійну правничу допомогу яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2024 розгляд заяви призначено на 09.10.2024 о 14:00год.
04.10.2024 позивачем - Приватним підприємством "Елпрофіт" подано до апеляційного господарського суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення підсистеми "Електронний суд".
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 задоволено заяву позивача - Приватного підприємства "Елпрофіт" про участь у судовому засіданні 09.10.2024 о 14:00год. у справі №917/264/15 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення підсистеми "Електронний суд".
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 09.10.2024 позивач заперечив проти задоволенні заяви представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в сумі 200000,00грн., просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" про покладення на Приватне підприємство "Елпрофіт" судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, судова колегія зазначає наступне.
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):
- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час апеляційного перегляду даної справи, представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" в апеляційній скарзі просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, докази реальності понесення та сплати витрат на професійну правничу допомогу яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
З заявою про покладення на позивача Приватне підприємство "Елпрофіт" судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та доказами їх понесення відповідач звернувся засобами електронного зв`язку 01.10.2024, тобто в межах встановленого п`ятиденного процесуального строку з дати ухвалення судового рішення.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України передбачає загальні засади регулювання та принципи будь-якого договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена, виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у постанові від 19.11.2021р. у справі № 910/4317/21 зробив висновок про те, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020р. у справі №910/4201/19.
Так як до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (надалі - клієнт) та Адвокатським бюро "Артура Колісниченко" в особі керуючого бюро Колісниченка Артура Сергійовича під час апеляційного перегляду даної справи підтверджуються договором про надання професійної правничої допомоги від 19.07.2024 №19/07/2024 (надалі договір т.4 а.с.22), відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат зобов`язується, у встановленому законом та цим договором порядку надавати комплекс юридичних послуг (професійну правничу допомогу), пов`язаних із здійсненням представництва інтересів клієнта в судових та правоохоронних органах, органах державної підпорядкування, місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування (пункт 1.1. договору).
Відповідно до вимог пункту 1.2. договору, сутність доручення складає представництво інтересів клієнта як відповідача по справі №922/967/24.
Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої цим договором встановлюється в розмірі:
- ознайомлення з матеріалами справи №922/967/24 в електронному вигляді, ознайомлення зі змістом рішення господарського суду Харківської області по справі №922/967/24 від 24.06.2024; консультування щодо можливостей та перспектив апеляційного оскарження; складання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області по справі № 922/967/24 від 24.06.2024 та подання його до суду, у разі необхідності - усунення недоліків поданої скарги; складання процесуальних заяв, клопотань, участь у судових засіданнях по справі в суді апеляційної інстанції - 200000,00грн.;
- ознайомлення з матеріалами справи №922/967/24 в електронному вигляді, ознайомлення зі змістом постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду по справі №922/967/24; консультування щодо можливостей та перспектив касаційного оскарження; складання касаційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/967/24 від 24.06.2024 та постанову суду апеляційної інстанції/або візиту на касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції по справі № 922/967/24 та подання його до суду, у разі необхідності-усунення недоліків поданої скарги; складання процесуальних заяв, клопотань, участь у судових засіданнях по справі в суді касаційної інстанції- 200000,00грн.
Додаткові роботи, не охоплені вищевказаною фіксованою оплатою, оплачуються в сумі 5000,00грн. за годину виконаних робіт (наданих послуг).
Конкретні суми гонорару зазначаються адвокатом в рахунках/актах виконаних робіт, які формуються ним в міру необхідності та вручаються клієнтові засобами електронного зв`язку у мессендджері, що використовується сторонами, або на адресу електронної пошти. Рахунок/Акт виконаних робіт може бути складений у спрощеній формі шляхом інформаційного повідомлення про виконану роботу та акцептування такого повідомлення клієнтом загальноприйнятими засобами комунікацій. На вимогу клієнта може бути складено рахунок/Акт виконаних робіт у формі єдиного документу із відповідними реквізитами, підписом та печаткою адвоката.
Строк оплати гонорару - протягом шести місяців з моменту виникнення підстав для його сплати, якщо він не був анонсований.
З аналізу умов укладеного між сторонами договору про надання професійної правничої допомоги до нього випливає, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначено сторонами у вигляді фіксованої суми.
На виконання умов договору між сторонами було складено та підписано акт наданих виконаних робіт від 30.09.2024 до договору надання професійної правничої допомоги та детальний опис робіт (т.4 а.с.21, 23), відповідно до якого Адвокатським бюро "Артура Колісниченко" в особі керуючого бюро Колісниченка Артура Сергійовича було надало, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" прийнято послуги, загальний обсяг яких складає 200000,00грн., в тому числі:
- ознайомлення з матеріалами справи №922/967/24 в електронному вигляді, ознайомлення зі змістом рішення господарського суду Харківської області по справі №922/967/24 від 24.06.2024;
-консультування щодо можливостей та перспектив апеляційного оскарження;
-складання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області по справі № 922/967/24 від 24.06.2024 та подання її до суду, у разі необхідності - усунення недоліків поданої скарги;
- складання процесуальних заяв, клопотань, участь у судових засіданнях по справі в суді апеляційної інстанції.
З матеріалів справи, судом апеляційної інстанції, також встановлено, що адвокатом Колісниченко Артуром Сергійовичем до Східного апеляційного господарського суду було подано апеляційну скаргу, заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №922/967/24, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду, яке відбулось 25.09.2024 приймав участь адвокат Колісниченко А.С.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції Товариству з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" адвокатом Колісниченко Артуром Сергійовичем в обсязі, що визначений актом від 30.09.2024.
Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Судова колегія зазначає, що загальне правило щодо розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Така позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №906/598/19, додатковій постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №915/324/20.
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено загальне правило розподілу судових витрат, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
В той же час, випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Отже, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок же доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
В такому разі, суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2024 позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу у справі №922/967/24 на стадії апеляційного провадження, в якому проти стягнення заявлених відповідачем судових витрат заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та неспівмірність (т.4 а.с.55-60).
Розглянувши зазначені доводи позивача, судова колегія вважає їх частково обґрунтованими з огляду на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Дослідивши матеріали, надані представником відповідача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовленого та поданого до суду відповідачем процесуального документу, його значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, судова колегія дійшла висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" не відповідає принципам розумності в даних правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.
Крім того, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із порушенням, на думку позивача, його прав, внаслідок укладення між Акціонерним товариством "Комінбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №10/24 від 12.02.2024 та іпотечного договору від 12.02.2024, які на думку позивача, мають ознаки, що притаманні фраудаторному договору та відповідно підлягають визнанню недійсними.
З наведеного випливає, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, судова практика щодо визнання правочинів недійсними, в тому числі з підстав їх фраудаторності є доволі сталою, вказані правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Окрім викладеного, судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" на рішення господарського суду Харківської області від 24.06.2024 у справі №922/967/24 фактично зводились до невірного застосування господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм процесуального права та практики Верховного Суду в питаннях щодо ефективності обраного позивачем способу захисту в розрізі визначення позивачем суб`єктного складу сторони відповідача.
В контексті наведеного, колегія суддів також враховує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Поряд з цим слід зауважити, що в абзаці 3 пункту 6.5 постанови Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд
Повний текст постанови складено 15.10.2024
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий