ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Київ

cправа № 907/715/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Ємця А.А., Жайворонок Т.Є.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 (головуючий суддя: Малех І.Б., судді: Гриців В.М., Зварич О.В.)

у справі № 907/715/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор ГТС України»)

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»(далі - АТ «ОГС «Закарпатгаз»),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП)

про стягнення 336 145 399 грн (з урахуванням збільшення позовних вимог).

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Оператор ГТС України» звернулося до суду з позовом до АТ «ОГС «Закарпатгаз» (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.01.2023, яка задоволена судом) про стягнення 336 145 399 грн, з яких: 310 070 917,78 грн основного боргу, 17 627 588,03 грн пені, 3 574 687,31 грн 3 % річних та 4 872 205,88 грн інфляційних втрат.

Позов обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором транспортування природного газу від 04.02.2020 № .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.11.2023 у справі № 907/715/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 30 627 451,78 грн, з яких: 28 589 042,42 грн основного боргу, 1 318 579,87 грн пені, 260 905,94 грн 3 % річних та 458 923,55 грн інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За результатом апеляційного розгляду постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.11.2023 в оскарженій позивачем частині позовних вимог щодо яких було відмовлено скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнуто 281 481 875,36 грн основного боргу, 16 309 008,16 грн пені, 3 313 781,37 грн 3% річних та 4 413 282,33 грн інфляційних втрат. В іншій частині рішення місцевого господарського суду не оскаржувалося, а тому не переглядалося судом апеляційної інстанції.

Від ТОВ «Оператор ГТС України» 17.06.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява (датована 14.06.2024 б/н) про прийняття додаткової постанови, згідно з якою позивач просив стягнути з відповідача 15 830 євро витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 вказану заяву залишено без руху, зобов'язано заявника уточнити вимоги заяви, про стягнення 15880 євро витрат на правову допомогу відносно гривні.

Від позивача 28.06.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків (датована 27.06.2024 б/н), де уточнено еквівалент 15 820 євро суми витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відносно гривні - 694 260,70 грн. Однак, позивач просив стягнути вказані витрати в еквіваленті 15 820 євро, покликаючись при цьому на практику Верховного Суду.

АТ «ОГС «Закарпатгаз» 10.07.2024 звернулося через підсистему «Електронний суд» з клопотанням про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 у задоволенні заяви ТОВ «Оператор ГТС України» про прийняття додаткової постанови відмовлено.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, як і не містять заяви про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагають приписи чинного процесуального законодавства.

Так, апеляційним господарським судом з'ясовано та зазначено за змістом мотиваційної частини рішення, що представник ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» до закінчення судових дебатів у справі, не заявляв про те, що він поніс або очікує понести судові витрати (орієнтовний їх розмір) у зв'язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний господарський суд зазначив, що матеріали справи не підтверджують того, що ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» подавав до прийняття рішення докази, які б підтверджували розмір понесених ним судових витрат, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагають приписи чинного процесуального законодавства.

Суд також вказав, що наведення стороною попереднього розрахунку суми судових витрат не є заявою щодо необхідності їх розподілу, а посилання заявника на резолютивну частину змісту апеляційної скарги, де пунктом 4 вказано «судові витрати покласти на відповідача» відхилено судом апеляційної інстанції, оскільки текст апеляційної скарги не містить інформації про витрати на правову допомогу та в ній не наведено орієнтовного розрахунку таких, що суперечить вимогам процесуального законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Оператор ГТС України», з посиланням на порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права, просить Суд ухвалу суду апеляційної інстанції у справі № 907/715/20 про відмову в задоволенні заяви позивача про прийняття додаткової постанови скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву ТОВ «Оператор ГТС України» про прийняття додаткової постанови про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 820 євро.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при ухваленні спірного судового акта та без жодного належного обґрунтування яким чином неподання позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат позбавило відповідача права на їх спростування та доведення неспівмірності цих витрат. Вказане, на думку відповідача, протирічить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19, від 31.03.2021 у справі № 916/2087/18, від 08.04.2021 у справі № 905/716/20 та від 14.12.2021 у справі № 922/676/21, а тому підставою касаційного оскарження позивач визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Доводи інших учасників справи

Від АТ «ОГС «Закарпатгаз» 02.10.2024 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просило Суд поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу, у зв'язку з його пропуском через перебування представника відповідача - адвоката Кривка Миколи Володимировича в офіційній щорічній основній відпустці у період з 16.09.2024 по 29.09.2024, відповідно, неможливістю вчасної підготовки та направлення зазначеного відзиву. Водночас відповідач просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 - залишити без змін.

За змістом частин першої та другої статті 119 ГПК України поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно із частиною четвертою статті 294 ГПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

В ухвалі Суду від 09.09.2024 строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу був визначений до 24.09.2024.

Верховний Суд зазначає, що строк на подання відзиву на касаційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, тому клопотання АТ «ОГС «Закарпатгаз» про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу не підлягає задоволенню, при цьому відзив на касаційну скаргу, поданий відповідачем, залишається Судом без розгляду.

НКРЕКП не скористалося своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 07.10.2024 №32.2-01/2419 проведено повторний автоматичний розподіл справи № 907/715/20 у зв'язку з перебуванням судді Булгакової І.В. у відпустці.

3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала апеляційного господарського суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про прийняття додаткової постанови щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Стосовно доводів скаржника про перегляд зазначеної ухвали апеляційного господарського суду на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, через невідповідність її висновків, сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах, викладеній у постановах Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19, від 31.03.2021 у справі № 916/2087/18, від 08.04.2021 у справі № 905/716/20 та від 14.12.2021 у справі № 922/676/21, колегія суддів зазначає про таке.

Як вище зазначено предметом касаційного розгляду є ухвала апеляційного господарського суду, визначена положеннями пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України. При цьому абзацом 2 частини другої статті 287 ГПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є виключно неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Водночас, скаржник не враховує різну процесуальну поведінку учасників справи, яка розглядається та у справах, які він наводить.

Так, зокрема, у справі № 922/3812/19 (на яку посилається скаржник), Суд виснував про допущене апеляційною інстанцією порушення норм процесуального права, яке призвело до помилкових висновків про відмову відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у зв'язку не розглядом клопотання стосовно поновлення строку на подання попереднього розрахунку суми витрат на правничу допомогу, що було враховано Судом при прийнятті рішення у даній справі. А у справі № 916/2087/18, на не врахування якої також звертає увагу скаржник (а також і в інших наведених ним справах) питання встановлення факту звернення сторони із заявою щодо необхідності відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із наведенням орієнтовного розрахунку та подання такої заяви в межах строку, визначеного вимогами частини восьмої статті 129 ГПК України не досліджувалося (за наявності таких заяв, поданих відповідно до вимог господарського процесуального законодавства), на відміну від справи № 907/715/20.

Таким чином, в межах розгляду цієї касаційної скарги з'ясуванню підлягає виключно питання щодо правильності застосування судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, якою відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Оператор ГТС України» про прийняття додаткової постанови у цій справі.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Натомість, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п'ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п'ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За положенням частини другої статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суб'єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Питання розподілу між сторонами судових витрат, суд вирішує під час ухвалення рішення суду і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п'ятої статті 238 ГПК України).

Водночас, положеннями частини першою статті 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша). Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин другої та третьої статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (частина третя статті 244 ГПК України).

Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов'язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв'язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та від 31.05.2022 у справі № 917/304/21);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц);

- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов'язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» у справі № 907/715/20 задоволено у повному обсязі.

Від ТОВ «Оператор ГТС України» 17.06.2024 надійшла заява про прийняття додаткової постанови щодо стягнути з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи слідує, що у суді апеляційної інстанції позивач в апеляційній скарзі зазначав орієнтовний розмір витрат на професійну правову допомогу. Водночас обставини подання позивачем до прийняття рішення апеляційною інстанцією доказів, які б підтверджували розмір понесених ним судових витрат, як і заявлення про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, матеріали справи не містять, що встановлено судом попередньої інстанції.

Отже, за відсутності заяви про те, що докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, у апеляційного господарського суду були відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «Оператор ГТС України» та ухвалення додаткової постанови про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції, а тому правомірно відмовлено в її задоволенні.

При цьому, відмова Західного апеляційного господарського суду в задоволенні заяви ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на відшкодування витрат на правову допомогу за змістом оскаржуваного рішення була мотивована порушеннями учасником справи ТОВ «Оператор ГТС України» частини восьмої статті 129 ГПК України та частини першої статті 221 ГПК України, а не з підстав неподання ним попереднього (орієнтовного) розрахунку, як про це стверджує скаржник.

Апеляційний господарський суд у контексті зазначеного обґрунтовано вказав, що відповідно до статті 129 ГПК України наведення стороною попереднього розрахунку суми судових витрат не є заявою щодо необхідності їх розподілу, яка (заява) з урахуванням зазначених приписів чинного процесуального законодавства повинна подаватися/заявлятися у належній процесуальній формі.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткової постанови про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, дійшла висновку про те, що ухвала Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 у справі № 907/715/20 прийнята з дотриманням норм процесуального права і підстави для її зміни або скасування відсутні.

Доводи скаржника про порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права не отримали свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення та не можуть бути підставою для скасування ухвали апеляційного господарського суду про відмову в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують того, що ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено позивачу в задоволенні заяви про ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, прийнята з додержанням норм процесуального права, а, отже, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції,- без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення, а ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 у справі № 907/715/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Жайворонок