ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 року м.Дніпро Справа № 904/6340/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 (суддя Ніколенко О.М.)

у справі № 904/6340/23

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг

до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка", м. Кривий Ріг

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 3 276 365,12 грн., інфляційної складової у розмірі 6 827,36 грн., 3% річних у розмірі 52 079,70 грн., пені у розмірі 60 930,29 грн., штрафу у розмірі 229 345,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 3 276 365,12 грн., інфляційної складової у розмірі 6 827,36 грн., 3% річних у розмірі 52 079,70 грн., пені у розмірі 60 930,29 грн., штрафу у розмірі 229 345,56 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" суму основної заборгованості у розмірі 3 276 365,12 грн., інфляційну складову у розмірі 6 827,36 грн., 3% річних у розмірі 52 079,70 грн., пеню у розмірі 14 753,74 грн., штраф у розмірі 229 345,56 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 53 660,57 грн. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 46 176,55 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням Приватним акціонерним товариством "Суха Балка" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6340/23 в задоволеній частині та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується з вказаним рішенням, вважає його необґрунтованим, оскільки Позивачем не надано суду доказів щодо виконання положень Договору стосовно досудового врегулювання спору. Окрім того. згідно з п. 9.1 Договору Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили. Як правило, до форс-мажорних обставин належать: війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення 4 розпорядження урядових і державних органів, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем Сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули або впливають на виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором. Компетентним органом - ТПП України було офіційно підтверджено настання форс-мажорних обставин, які фактично тривають з 24.02.2022 року і по теперішній час. Вищенаведені обставини були проігноровані господарським судом першої інстанції, що призвело до прийняття безпідставного та необгрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню у задоволеній частині вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6340/23 залишено без руху. Скаржнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 80 490,86 грн.

Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги та надано докази сплати судового збору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6340/23.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що п. 8.1 Договору передбачено, що розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами або укладанням додаткових угод. На виконання даного пункту Позивачем було надіслано Відповідачу претензію від 26.05.2023 вих. № 4088/30 з вимогою про погашення заборгованості у розмірі 4 632 671,78 грн. протягом семи днів з дня отримання претензії. Дану претензію Відповідач отримав 07.07.2023. Від Відповідача отримано лист вхід. № 6722 щодо реструктуризації заборгованості у розмірі 3 276 365,12 грн. (копія подана разом із позовною заявою). Позивачем було надано відповідь вих. № 5799/30 від 26.07.2023, якою відмовлено в укладенні договору реструктуризації зважаючи на гострий дефіцит обігових коштів на підприємстві (копія подана разом із позовною заявою). Відповідачем повторно направлено лист щодо укладення договору реструктуризації, на який позивачем також було надано відповідь про відмову. Таким чином, вимоги Договору щодо досудового врегулювання спору між сторонами виконано. Щодо настання форс-мажорних обставин, зазначає, що на виконання умов договору Скаржник не направляв на адресу Позивача у визначений договором строк повідомлень про настання форс-мажорних обставин з відповідними документами. Окрім того зазначення лише про сам факт наявності форс-мажорних обставин і посилання на відкритий лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є достатньою правовою підставою для звільнення Скаржника від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2024 судове засідання у справі призначено на 19.09.2024.

В судове засідання, призначене на 19.09.2024 з`явився представник апелянта.

Інший учасник справи не з`явився в судове засідання. Був повідомлений про час розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду в свої постанові від 28.10.2021 у справі №11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

Враховуючи те, що суд визнав необов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (в подальшому реорганізоване на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль") (теплопостачальна організація) та Приватним акціонерним товариством "Суха Балка" (споживач) було укладено договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 132/2886 від 29.11.2010 (з урахуванням додаткових угоди надалі - договір).

Згідно п. 1.1 Договору за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, Теплопостачальна організація зобов`язана забезпечувати протягом зазначеного в договорі часу безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв), або за затвердженим уповноваженим органом місцевого самоврядування режимом (графіком) постачання теплової енергії для потреб опалення, гарячого водопостачання, вентиляції, кондиціювання та інші технологічні потреби.

Згідно п.п. 3.2.4 - 3.2.5 Договору, Споживач зобов`язаний додержуватися затверджених договірних значень споживання теплової енергії за кожним параметром, в обсягах, які визначені в Додатку 1, не допускаючи їх перевищення. Виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені Договором.

Споживач зобов`язаний безперебійно забезпечувати тепловою енергією власні системи теплоспоживання, а також, згідно з Договором, системи теплоспоживання Субспоживачів, приєднаних до теплового обладнання Споживача (п. 3.2.17 Договору).

Оплата за теплову енергію здійснюється Покупцем-Споживачем виключно в грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується Покупцем-Споживачем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту Споживачем-Покупцем теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії (п. 6.1. Договору в редакції додаткової угоди від 07.10.2011).

Відповідно до п.10.3 Договору, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії Договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

На виконання умов договору позивач у період з січня 2023 року по березень 2023 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 4 632 671,78 грн., що підтверджується актами надання послуг № 246 від 31.01.2023, № 3832 від 28.02.2023. № 7413 від 31.03.2023, підписаними сторонами у справі.

Згідно розрахунку позивача, з урахуванням умов договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором з оплати теплової енергії поставленої у січні 2023 року настав 14.02.2023; у лютому 2022 року настав 14.03.2023; у березні 2023 року настав 14.04.2023.

Відповідачем не виконано свої зобов`язання та не сплачено вартість наданих позивачем послуг.

Позивач 26.05.2023 звернувся до відповідача з претензією вих. №4088/30 про сплату суми вартості спожитої теплової енергії у розмірі 4 632 671,78 грн. протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії.

У відповідь на вказану претензію відповідачем було надіслано лист з проханням розглянути додаткову угоду щодо реструктуризації існуючої заборгованості у розмірі 3 276 365,12 грн. до якого додано проект додаткової угоди.

В листі від 26.07.2023 вих №5799/30 позивачем було зазначено про необхідність повного погашення заборгованості за теплову енергію або надання ПАТ «Суха балка» забезпечення виконання зобов`язання шляхом оформлення банківської гарантії або інших видів гарантійних механізмів забезпечення виконання зобов`язань погашення заборгованості, яка виникла перед АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відповідачем 16.08.2023 повторно надіслано позивачу листа вих №40.9/1767 стосовно реструктуризації існуючої заборгованості з надісланням проекту додаткової угоди.

Позивачем надано відповідь від 30.08.2023 вих №6857/30, згідно якої повідомлено, що за результатами розгляду Додаткової угоди до Договору №132/2886 від 29.11.2010, у зв`язку дефіцитом обігових коштів, змушені відмовити в реструктуризації існуючої заборгованості за спожиту теплову енергію

Несплата відповідачем суми вартості спожитої теплової енергії і стала причиною виникнення спору.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Регулювання та встановлення відносин у сфері теплопостачання (виробництво, постачання, транспортування теплової енергії) здійснюється відповідно до таких основних нормативно-правових актів: Господарський кодекс України; Законів України «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про природні монополії»; «Про ліцензування видів господарської діяльності», Постанов Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією»/

Статтею ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень ч. ч. 2, 3, 6 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В договорі сторони погодили, що оплата за теплову енергію здійснюється Покупцем-Споживачем виключно в грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується Покупцем-Споживачем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту Споживачем-Покупцем теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії (п. 6.1. Договору в редакції додаткової угоди від 07.10.2011).

Відповідачем не виконано зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитої теплової енергії, з огляду на що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог та стягнення з відповідача суму боргу у розмірі 3 276 365,12 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частина 1 стаття 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

За положеннями частини 1 статті 216, частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2.7 договору, за порушення строків сплати за отриману теплову енергію, з нього стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної суми.

У зв`язку не виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг позивачем було нараховано пеню у розмірі 0,01% вартості послуг за загальний період 15.03.2023 по 16.10.2023 у розмірі 60 930,29 грн. та штраф у розмірі 7% від суми заборгованості у розмірі 229 345,56 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, з урахуванням вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, положення пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-ІХ) дійшов висновку про обґрунтованість суми пені у розмірі 14 753,74 грн.

Розрахунок суми штрафу у розмірі 229 345,56 грн. суд визнав правильним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене господарський суд задовольнив позовні вимоги в частинні стягнення суми пені у розмірі 14 753,74 грн. та штрафу у розмірі 229 345,56 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 52 079,70 грн. за загальний період з 15.03.2023 по 16.10.2023 та суму втрат від інфляційну у розмірі 6 827,36 грн. за загальний період з 15.03.2023 по 16.10.2023.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд визнав його таким, що виконаний правильно, таким що відповідає вимогам чинного законодавства України та стягнув з відповідача 3% річних у розмірі 52 079,70 грн.

Під час перевірки розрахунку втрат від інфляції судом було встановлено, що нарахування інфляційної складової було здійснено позивачем за окремі дні, а не за місяць. Проте здійснивши власний перерахунок суми втрат від інфляції судом було встановлено, що така сума складає 31 849,55 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення, з огляду на що судом було задоволено позовну вимогу в цій частині у заявленому до стягнення розмірі 6 827,36 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, вважає його правильним та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про невиконання позивачем п.8.1 Договору, яким передбачено, що розбіжності та спори, пов`язані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами або укладенням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин обсягів споживання теплової енергії надаються сторонами не пізніше 30 днів до початку кварталу. У разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутись до суду для вирішення спірного питання колегія зазначає, що матеріалами справи підтверджено здійснення дій щодо досудового врегулювання спору, проте сторонами не було досягнуто згоди щодо реструктуризації суми боргу.

Щодо умов договору, зокрема п.9.1, згідно якого сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили, колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору № 132/2886 від 29.11.2010, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Ведення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Відповідач не надав доказів того, що підприємство повністю зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Таким чином не надано доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Колегія зазначає, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6340/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 у справі № 904/6340/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Суха Балка".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 16.10.2024

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б.Парусніков

Суддя А.Є. Чередко