ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/2791/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Юрченко В.С.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом фізичної особи підприємця Тумасян Агасі Овсепович, селище міського типу Шевченкове (з),

до Харківського квартирно - експлуатаційного управління (Харківське КЕУ), місто Харків,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа підприємець Тумасян Агасі Овсепович, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Харківського квартирно - експлуатаційного управління (Харківське КЕУ), про стягнення заборгованості з відшкодування витрат за спожиту електроенергію за договором спільного тимчасового безоплатного користування № 407 від 13.11.2023 року за період з 30.10.2023 року по 31.12.2023 року у розмірі 90 550,25 грн.

РУХ СПРАВИ У ГОСПОДАРСЬКОМУ СУДІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ:

13.08.2024 року ухвалою Господарського суду Харківської області суд, з урахуванням малозначності справи № 922/2791/24 в розумінні частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

26.08.2024 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 21337).

02.09.2024 року ухвалою Господарського суду Харківської області прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи відзив (вх № 21337 від 26 серпня 2024 року)

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує практику ЄСПЛ як джерело права, зокрема, у справі Осіпов проти України, де Суд нагадав, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (так само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

ОПИС ПОЗИЦІЙ СТОРІН:

Як зазначає позивач, 13.11.2023 року між фізичною особою підприємцем Тумасян Агасі Овсепович (сторона 1/позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 2) та Харківським квартирне-експлуатаційним управлінням (сторона 3/відповідач) укладений договір № 407 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном (надалі - Договір), у відповідності до пункту 1.1. якого сторона 1 надає стороні 2 можливість на спільне тимчасове безоплатне користування для власних потреб нерухомим майном сторони 1, нежитлові приміщення: нежитлова будівля, загальною площею 339,4 кв. м. (далі майно), розташоване за адресою: Харківська область, Куп`янський район, селище міського типу Шевченкове, вулиця Покровська, 84а/1.

Згідно з пунктом 4.5 договору сторона 2 зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з спільним використанням майна, у тому числі фактичні комунальні платежі, а сторона 1 зобов`язується укласти зі стороною 2 та стороною 3 договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг (пункт 6.4. договору).

За пунктом 10.1. договору, дія цього договору відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, з 30.10.2023 року по 31.12.2023 року включно, але не довше дії воєнного стану.

На підставі акту приймання-передачі нерухомого майна 30.11.2023 року сторона 1 передала стороні 2 нежитлову будівля, загальною площею 339,4 кв. м. (далі майно), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

30.10.2023 року між фізичною особою підприємцем Тумасян Агасі Овсепович (сторона 2/позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 3/споживач) та Харківським квартирне-експлуатаційним управлінням (сторона 1/відповідач) укладено договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії (далі - договір 2) за умовами якого сторона 2 забезпечує постачання електричної енергії, що використовується стороною 3, а сторона 1 відшкодовує витрати, понесені стороною 2 з оплати електричної енергії, яка була спожита стороною 3, за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним договором. Відшкодування витрат за спожиту електричну енергію здійснюється відповідно до показників лічильників або розрахунку згідно договору на безкоштовне тимчасове використання приміщення від 13.11.2023 року № 407. Запланований обсяг споживання та розподілу електричної енергії складає 4937 кВт/год (розділ 1 договору 2).

Згідно пункту 2.1. договору 2 вартість постачання електричної енергії становить з 30.10.2023 року за 1 кВт/год 6,307908 грн. з ПДВ, з 01.11.2023 року за 1 кВт/год 6,822168 грн. з ПДВ, вартість розподілу електричної енергії становить з 30.10.2023 року за 1 кВт/год 2,01936 грн. з ПДВ. Загальна вартість цього договору на дату його складання становить 43 544,69 грн., в тому числі ПДВ 7 257,45 грн. (пункт 2.2., 2.4 договору 2).

У відповідності до розділу 3 договору 2 облік та розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за показниками приладів обліку (лічильника) або розрахунку. Підставою для розрахунку за цим договором є діючи договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії укладені між стороною 2 та постачальною організацією. До акту виконаних робіт (наданих послуг) сторона 2 повинна надати наступний пакет підтверджуючих документів: копії рахунків та/або актів приймання-передачі на постачання електричної енергії, отриманих від постачальника стороною 2, копії актів про обсяги розподіленої електричної енергії, отриманих від оператора розподілу стороною 2, акт фіксації показів лічильника електричної енергії, підписаних стороною 2 та стороною 3.

Як-то визначено у пункті 3 договору 2 оплата за цим договором здійснюється згідно ст. 46,48,49 БКУ, на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів.

За пунктом 9.1. договору 2 цей договір набирає чинності з дня його підписання. Строк дії договору відповідно до п. 3 ст. 631 ЦКУ розповсюджується на відносини, які виникли між сторонами та діє по 31.12.2023 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На підтвердження обсягів спожитої електричної енергії нараховану у листопаді 2023 року позивачем представлено рахунок за електричну енергію нараховану в листопаді 2023 року, який сформовано ПрАТ «Харківененргозбут» по споживачу ФОП Тумасян Агасі Овсепович на загальну суму 9 553,60 грн., акт про обсяги розподіленої електричної енергії за листопад 2023 року, акт приймання-передачі про надання послуг з розподілу електричної енергії за листопад 2023 року, , акт фіксації лічильника електричної енергії від 30.11.2023 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії від 30.11.2023 року на суму 43 544,69 грн. та рахунок № 65558 на оплату пені, 3% річних, індексу інфляції за листопад 2023 року.

01.12.2023 року між фізичною особою підприємцем Тумасян Агасі Овсепович (сторона 2/позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 3/споживач) та Харківським квартирне-експлуатаційним управлінням (сторона 1/відповідач) укладено договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії (далі - договір 3) за умовами якого сторона 2 забезпечує постачання електричної енергії, що використовується стороною 3, а сторона 1 відшкодовує витрати, понесені стороною 2 з оплати електричної енергії, яка була спожита стороною 3, за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним договором. Відшкодування витрат за спожиту електричну енергію здійснюється відповідно до показників лічильників або розрахунку згідно договору на безкоштовне тимчасове використання приміщення від 13.11.2023 року № 407. Запланований обсяг споживання та розподілу електричної енергії складає 6037 кВт/год (розділ 1 договору 3).

Згідно пункту 2.1. договору 3 вартість постачання електричної енергії становить з 01.12.2023 року за 1 кВт/год 5,766887 грн. з ПДВ, вартість розподілу електричної енергії становить з 01.12.2023 року за 1 кВт/год 2,01936 грн. з ПДВ. Загальна вартість цього договору на дату його складання становить 47 005,56 грн., в тому числі ПДВ 7 834,26 грн. (пункт 2.2., 2.4 договору 2).

У відповідності до розділу 3 договору 3 облік та розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за показниками приладів обліку (лічильника) або розрахунку. Підставою для розрахунку за цим договором є діючи договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії укладені між стороною 2 та постачальною організацією. До акту виконаних робіт (наданих послуг) сторона 2 повинна надати наступний пакет підтверджуючих документів: копії рахунків та/або актів приймання-передачі на постачання електричної енергії, отриманих від постачальника стороною 2, копії актів про обсяги розподіленої електричної енергії, отриманих від оператора розподілу стороною 2, акт фіксації показів лічильника електричної енергії, підписаних стороною 2 та стороною 3.

Як-то визначено у пункті 3 договору 3 оплата за цим договором здійснюється згідно ст. 46,48,49 БКУ, на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів.

За пунктом 9.1. договору 3 цей договір набирає чинності з дня його підписання. Строк дії договору відповідно до п. 3 ст. 631 ЦКУ розповсюджується на відносини, які виникли між сторонами та діє по 31.12.2024 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На підтвердження обсягів спожитої електричної енергії нараховану у грудні 2023 року позивачем представлено рахунок за електричну енергію нараховану в грудні 2023 року, який сформовано ПрАТ «Харківененргозбут» по споживачу ФОП Тумасян Агасі Овсепович на загальну суму 47 005,56 грн., акт про обсяги розподіленої електричної енергії за грудень 2023 року, акт приймання-передачі електричної енергії за грудень 2023 року на суму 47 005,56 грн., акт фіксації лічильника електричної енергії від 31.12.2023 року та акт виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії від 31.12.2023 року на суму 47 0205,56 грн.

Відповідач повідомив позивача у відповіді на звернення про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за договором № 407 від 13.11.2023 року, що він є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань з бюджетного періоду. У зв`язку з чим Харківське КЕУ не може передати до органу казначейства України доручення для здійснення платежу згідно зі звернення ФОП Тумасян Агасі Овсепович.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.

Відповідач у відзиві зазначає, що Харківське квартирно-експлуатаційне управління є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. Невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період у Харківського КЕУ відсутнє відповідне фінансування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

ВІДНОСНО ВИРШІЕННЯ СПОРУ ПО СУТІ:

Предметом доказування у справі, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога щодо наявності/відсутності підстав для стягнення заборгованості на підставі договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що зміст укладеного 13.11.2023 року між фізичною особою підприємцем Тумасян Агасі Овсепович (сторона 1/позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 2) та Харківським квартирне-експлуатаційним управлінням (сторона 3/відповідач) договору № 407 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном передбачає відшкодування відповідачем всіх витрат на комунальні послуги, які були отримані в/ч НОМЕР_1 як користувачем майна за вказаним договором.

Таким чином, оскільки плата за саму діяльність позивача умовами договору не передбачена, то за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин має ознаки договору про безоплатне надання послуг (постанова Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 916/770/19).

Так, згідно статті 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач належним чином виконав свої обов`язки за договором, передав у спільне безоплатне користування нежитлову будівля, загальною площею 339,4 кв. м., розташоване за адресою: Харківська область, Куп`янський район, селище міського типу Шевченкове, вулиця Покровська, 84а/1, що підтверджується Актом приймання-передачі нерухомого майна до договору. Як вбачається із зазначеного акту приймання-передачі, сторони підписали цей акт без заперечень та зауважень, у зв`язку з чим, відповідно до вимог статті 629 Цивільного кодексу України, вони повинні належним чином виконувати всі умови укладеного з позивачем Договору, в тому числі в частині своєчасного та у повному обсязі внесення платежів з відшкодування за спожиті комунальні послуги, в тому числі за електричну енергію.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отриманні Стороною 2 за час дії цього Договору.

Також, пунктом 3.3. Договору визначено, що відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною 3 на підставі укладених договорів на відшкодування за кожним видом наданих комунальних послуг окремо (електрична енергія, водопостачання та водовідведення, теплова енергія або природний газ, вивіз сміття) за відповідним пакетом документів до них.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем було підготовлено проекти договорів відшкодування комунальних витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії і перетікання реактивної енергії за листопад та грудень 2023 року, а також відповідні акти виконаних робіт (наданих послуг), які передбачали відшкодування вартості спожитої електроенергії від користування нерухомим майном відповідачем.

При цьому, матеріали справи містять примірник укладеного 01.12.2023 року між фізичною особою підприємцем Тумасян Агасі Овсепович (сторона 2/позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 3/споживач) та Харківським квартирне-експлуатаційним управлінням (сторона 1/відповідач) договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії та примірник укладеного 30.10.2023 року між фізичною особою підприємцем Тумасян Агасі Овсепович (сторона 2/позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 (сторона 3/споживач) та Харківським квартирне-експлуатаційним управлінням (сторона 1/відповідач) договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії.

У відповідності до розділу 3 вказаних вище договорів про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії, облік та розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за показниками приладів обліку (лічильника) або розрахунку. Підставою для розрахунку за цим договором є діючи договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії укладені між стороною 2 та постачальною організацією. До акту виконаних робіт (наданих послуг) сторона 2 повинна надати наступний пакет підтверджуючих документів: копії рахунків та/або актів приймання-передачі на постачання електричної енергії, отриманих від постачальника стороною 2, копії актів про обсяги розподіленої електричної енергії, отриманих від оператора розподілу стороною 2, акт фіксації показів лічильника електричної енергії, підписаних стороною 2 та стороною 3.

Вказані договори були підписані Військовою частиною НОМЕР_1 без будь-яких застережень і зауважень.

Обсяг електричної енергії та надані послуги з розподілу електричної енергії у листопаді 2023 року, підтверджуються рахунком за електричну енергію нараховану в листопаді 2023 року, який сформовано ПрАТ «Харківененргозбут» по споживачу ФОП Тумасян Агасі Овсепович на загальну суму 9 553,60 грн., акт про обсяги розподіленої електричної енергії за листопад 2023 року, акт приймання-передачі про надання послуг з розподілу електричної енергії за листопад 2023 року, , акт фіксації лічильника електричної енергії від 30.11.2023 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії від 30.11.2023 року на суму 43 544,69 грн. та рахунок № 65558 на оплату пені, 3% річних, індексу інфляції за листопад 2023 року.

Обсяг електричної енергії та надані послуги з розподілу електричної енергії у грудні 2023 року, підтверджуються рахунком за електричну енергію нараховану в грудні 2023 року, який сформовано ПрАТ «Харківененргозбут» по споживачу ФОП Тумасян Агасі Овсепович на загальну суму 47 005,56 грн., акт про обсяги розподіленої електричної енергії за грудень 2023 року, акт приймання-передачі електричної енергії за грудень 2023 року на суму 47 005,56 грн., акт фіксації лічильника електричної енергії від 31.12.2023 року та акт виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії від 31.12.2023 року на суму 47 0205,56 грн.

Визначені в акті виконаних робіт, який додано до договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, обсяги та вартість поставленої електричної енергії підтверджуються відповідними актами приймання-передавання (електроенергії) та рахунками за постачання електричної енергії з розподілом, складеними Постачальником ПрАТ «Харківенергозбут».

Обсяги та вартість послуги за перетікання реактивної електричної енергії підтверджуються актами про обсяги розподіленої електричної енергії та рахунками за перетікання реактивної електроенергії, які складені оператором системи розподілу - АТ «Харківобленерго».

Між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 підписані акти виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, за розподіл електричної енергії, а також акти фіксації показників лічильника електричної енергії.

В свою чергу, відповідач не заперечує факт споживання електричної енергії у листопаді та грудні 2023 року, який визначений у відповідних рахунках за електричну енергію, актах про обсяги розподіленої електричної енергії, актах приймання-передачі електричної енергії, актах фіксації лічильника електричної енергії та актах виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії, ані наявності заборгованості, яка визначена позивачем по даному позову.

Отже, в сукупності зазначеного вбачається, що внаслідок споживання у грудні та листопаді 2023 року електричної енергії в/ч НОМЕР_1 та надані їй послуги з розподілу електричної енергії у відповідача виникає обов`язок оплатити виставлені позивачем рахунки щодо наданих послуг, що кореспондується із умовами договору № 407 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном від 13.11.2023 року та укладених на його виконання окремих договорів щодо відшкодування електричної енергії за листопад 2023 року та грудень 2023 року.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на приписи договору № 407 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном від 13.11.2023 року, та скерування позивачем відповідачу звернення щодо погашення заборгованості, строк оплати за фактично спожиту електричну енергію та надані послуги з розподілу електричної енергії є таким, що настав.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 Цивільного кодексу України.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження здійснення повної оплати електричної енергії та надані послуги з розподілу електричної енергії у листопаді та грудні 2023 року. За таких обставин, оскільки в/ч НОМЕР_1 спожила у листопаді та грудні 2023 року електричну енергію та отримала надані їй послуги з розподілу електричної енергії, про що свідчать представлені до матеріалів справи докази, а відповідач, як зобов`язаний контрагент, повинен був здійснити повний розрахунок із позивачем, у строки встановлені договором, що зроблено ним не було, а відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 90 550,25 грн. основної суми заборгованості по сплаті за договором є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що оскільки Харківське квартирно - експлуатаційне управління (Харківське КЕУ) є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду і невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, відтак для сплати заборгованості за попередній період у Харківського КЕУ відсутнє відповідне фінансування.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 року за № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року за № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року за № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007).

Зокрема, в Рішенні від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

З огляду на зміст статті 17 Закону України від 23.02.2006 року за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26).

ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30.11.2004 року у справі «Бакалов проти України» та в пункті 40 рішення від 18.10.2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 року у справі № 911/4249/16 відхилила твердження скаржника про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 12-46гс18. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України та Верховного Суду.

Відтак, з урахуванням вимог частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України та правових висновків, викладених в рішеннях Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, у даному випадку, не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи підприємця Тумасяна Агасі Овсеповича до Харківського квартирно - експлуатаційного управління (Харківське КЕУ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського квартирно - експлуатаційного управління (Харківське КЕУ) (61024, місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок 61; ідентифікаційний код юридичної особи: 07923280) на користь фізичної особи підприємця Тумасяна Агасі Овсеповича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 90 550,25 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "11" жовтня 2024 р.

Суддя справа № 922/3791/24 В.С. Юрченко