ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Справа № 918/352/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Твердий М.К.;

відповідача-1 - не з`явився;

відповідача-2 - Шумський Н.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" на рішення Господарського суду Рівненської області від 08 липня 2024 року (повний текст складено 16.07.2024) у справі №918/352/24 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича

до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича

до відповідача-2 Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 08 липня 2024 року у справі №918/352/24 позов Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича до Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича, Приватного акціонерного товариства "Київстар" про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності задоволено частково.

Вирішено усунути фізичній особі-підприємцю Каспруку Костянтину Сергійовичу перешкоди у здійсненні ним права користування та володіння ним своїм майном у своїй підприємницькій діяльності, яким є частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-І по вул. Тувинських Добровольців (Волонтерській), 17 у м.Рівне, що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 цього приміщення, та електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича та Приватного акціонерного товариства "Київстар" не чинити перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича 1514 грн 00 коп судового збору.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича 1 514 грн 00 коп судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київстар" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Київстар" на рішення Господарського суду Рівненської області від 08 липня 2024 року у справі №918/352/24. Призначено справу №918/352/24 до розгляду на 23 вересня 2024 року об 12:30 год.

Позивач у заяві щодо апеляційної скарги відповідача-2 вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.10.2024.

В судове засідання представник відповідача-1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомили.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача-1.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача-2 та позивача повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, рішення місцевого господарського суду - змінити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 серпня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Водограй-Продукт" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі - продажу частки трансформаторної підстанції, у відповідності до якого продавець передав у власність покупцю 1/2 частку №4, загальною площею 8,3 кв.м., що становить 19/100 ідеальну частку від літ. "Т-1" будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 як самостійний об`єкт у складі будівель та споруд , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та обладнання згідно з переліком.

Відповідно до п.3 договору, продаж вчинено за 16 050,00 грн., з яких 7 400,00 грн. - ціна частки нерухомості, а 8 650,00 грн. - ціна обладнання.

За умовами пункту 5 договору покупець здійснює за свій рахунок утримання частки трансформаторної підстанції, а також бере участь відповідно до займаної площі у витратах, пов`язаних із санітарним та технічним обслуговуванням та ремонтом частки будівлі.

На виконання вказаного правочину продавець передав, а покупець прийняв обумовлений договором об`єкт цивільних правовідносин, про що складено відповідний акт.

Як вбачається із витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації за №35261041 (номер запису: 200-10014 в книзі 27) - 22 серпня 2012 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будівлю трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВРТ № 654428 р. № 2351 від 10.08.2020.

Отже, на підставі вказаного вище правочину ОСОБА_1 володіє часткою 19/100 у праві спільної часткової власності на будівлю трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що належне йому майно, а саме 19/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 він використовує у своїй підприємницькій діяльності.

На момент розгляду справи №918/352/24 спірний об`єкт нерухомого майна належить на праві спільної часткової власності громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у співвідношенні 19/100 (8,3 кв.м.) та 81/100 (34,2 кв.м.) відповідно.

Приватне акціонерне товариство "Київстар" користується спірною трансформаторною підстанцією на підставі договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року.

На момент укладення договору оренди №355105 від 31 грудня 2018 року обумовлений об`єкт перебував у користуванні ОСОБА_3 на підставі договору позички, про що безпосередньо зазначено у п. 1.2. обумовленого правочину.

Власником ж майна була гр. ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав.

В подальшому, на підставі договору дарування від 11 лютого 2020 року, укладеного між гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 , останній набув у власність обумовлене майно.

07 вересня 2023 року між гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору дарування нежитлового приміщення посвідченого 11 лютого 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. за реєстровим №223. Відтак, право власності на обумовлений об`єкт нерухомого майна перейшло до гр. ОСОБА_2

07 вересня 2023 року між гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 укладено договір позички, за умовами якого ОСОБА_3 надано право передавати об`єкт позички у користування третім особам.

Як вбачається, договір оренди №355105 від 31 грудня 2018 року укладений між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та фізичною особою-підприємцем Самсонюком Сергієм Анатолійовичем строком з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2021 року (згідно п. 11.1. договору, якщо за місяць до завершення терміну дії договору жодна з сторін не повідомить іншу про його завершення то договір вважається продовженим на наступний термін на тих же умовах. Строк розпочинається з моменту підписання акту прийому-передачі об`єкта оренди).

Додатковою угодою №1 від 30 листопада 2021 року до договору оренди укладеною між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та фізичною особою-підприємцем Самсонюком Сергієм Анатолійовичем сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії Договору оренди до 28 лютого 2022 року включно.

Додатковою угодою №3 від 10 березня 2022 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року до 30 вересня 2022 року включно.

Додатковою угодою №4 від 30 вересня 2022 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року включно.

Додатковою угодою №5 від 20 грудня 2022 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 січня 2023 року до 31 березня 2023 року включно.

Додатковою угодою №6 від 14 березня 2023 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди поновити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 квітня 2023 року до 30 вересня 2023 року включно.

Додатковою угодою №7 від 25 вересня 2023 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди поновити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 жовтня 2023 року до 31 березня 2024 року включно.

Додатковою угода №8 від 20 березня 2024 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити (поновити) строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 квітня 2024 року до 31 березня 2025 року включно.

Позивач вказує, що відповідачі - ФОП Самсонюк Сергій Анатолійович та ПрАТ "Київстар" чинять йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, яке позивач використовує у підприємницькій діяльності.

Зокрема, позивач стверджує, що не може потрапити до спірного приміщення, оскільки у нього відсутні ключі від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у зв`язку з припиненням електропостачання до одного з приміщень він замовив проведення технічного огляду електрообладнання ТП у ТОВ "Технік".

Згідно з актом ТОВ "Технік" від 03 грудня 2020 року по об`єкту: ТП - 457, РУ-0,4кВ щит ЩО-70, рубильник РПС підключення живлення електрообладнання ФОП Каспрук К.С. за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців встановлено дефекти, та надано рекомендації щодо їх усунення, та зазначено можливі наслідки невиконання рекомендацій.

04 грудня 2020 року між позивачем та ТОВ "Технік" укладено договір щодо виконання ремонтних робіт ЩО 0,4кВ РУ-0,4кВ ТП 457.

07 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 (відповідача-1) із заявою в якій зазначив, що у зв`язку з аварійною ситуацією та необхідністю проведення термінових ремонтних робіт у нежитловому приміщенні №3 ТП-457 за адресою: АДРЕСА_1 необхідним є надання доступу до обладнання, власником якого є заявник, працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік".

Листом від 02.04.2021 ТОВ "Технік" повідомило ФОП Каспрука К.С., що приступити до виконання робіт передбачених договором не має змоги через недопуск працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік" у вказане приміщення.

Листом від 15.04.2021 ТОВ "Технік" повідомило ФОП Каспрука К.С., що повторно приступити до виконання робіт передбачених договором не має змоги через не допуск працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік" у вказане приміщення та незгоду на їх здійснення працівниками з боку ОСОБА_4 , батька та представника іншого співвласника ТП-457 по АДРЕСА_1 - Самсонюка Сергія Анатолійовича.

Також позивачем до позовної заяви додано копію заяви, адресованої начальнику Рівненського міськрайонного управління ГУ ДСНС України Рівненської області, у якій позивач просив здійснити інспекцію ТП - 457 по АДРЕСА_1 як об`єкта підвищеної небезпеки.

У відповідь на вказану заяву Рівненським міськрайонним управлінням ГУ ДСНС України Рівненської області надано позивачу лист про те, що із виходом на місце обстеження 27 квітня 2021 року за вказаною адресою поспілкуватися із співвласником ФОП Самсонюком С.А. (який встановив вхідний замок на двері ТП-457) чи уповноваженою ним особою виявилося неможливим. Обстежити приміщення ТП-457 співробітником Управління є неможливим, оскільки замок на вхідних дверях унеможливлює доступ до приміщення.

Крім того, позивачем надано заяви, адресовані начальнику Рівненського РВП ГУНП України в Рівненській області та начальнику патрульної поліції Рівненської області, про забезпечення правопорядку та усунення перешкод для доступу до приміщення ТП-457 по вул. Тувинських добровольців 17.

У червні 2021 року Департаментом патрульної поліції в Рівненській області надано відповідь, відповідно до якої вказано, що події які вказані позивачем в його заяві носять господарський характер та відносяться до компетенції суду, а відтак в УПП в Рівненській області ДПП відсутні повноваження щодо вирішення вказаного у заяві спору.

Враховуючи викладене, ФОП Каспрук К.С. посилаючись на те, що ФОП Самсонюк Сергій Анатолійович та ПрАТ "Київстар" чинять йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, яке він використовує у підприємницькій діяльності, звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, яким є 1) частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-1 по АДРЕСА_1 , що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 або 8,3 кв. м площі її приміщення, та 2) електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання відповідачів передати йому комплект ключів від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції та зобов`язання не чинити йому перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не в повній мірі погоджується з його обгрунтуванням з огляду на таке.

Так, з наведених вище обставин вбачається, що спірні правовідносини за своїм змістом є позадоговірними та стосуються правовідносин щодо права власності.

Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через недопущення його відповідачами до майна, що перебуває у спільній частковій власності позивача. Позивач стверджує, що приміщення перебуває в його володінні, користуванні та розпорядженні на законних підставах, однак відповідачі чинять перешкоди у реалізації таких прав шляхом позбавлення безперешкодного доступу до майна, яке належить йому на праві спільної часткової власності.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (статті 318 ЦК України). Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з нормами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (стаття 320 ЦК України).

Як визначено положеннями статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судами встановлено, що на підставі правочину позивач набув у власність частку трансформаторної підстанції 1/2 частку №4, загальною площею 8,3 кв.м., що становить 19/100 ідеальну частку від літ. "Т-1" будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 як самостійний об`єкт у складі будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та обладнання згідно з переліком.

Слід зазначити, що положеннями частини 2 статті 328 ЦК України встановлено презумпцію правомірності набуття права власності, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Отже, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Суд враховує положення статті 177 ЦК України, за якими частка у праві спільної власності є об`єктом цивільних прав.

Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судами також встановлено, що 22 серпня 2012 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будівлю трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 , відтак ОСОБА_1 володіє 19/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В даному випадку необхідно розуміти, що правомочність користування - це заснована на законі можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Крізь призму обставин цього спору суд ураховує, що користування приміщенням передбачає можливість отримання певних корисних властивостей такого майна, а саме: можливість перебувати у приміщенні, доступ до приміщення, можливість користувача розміщувати у приміщенні своє майно, спроможність здійснювати у приміщенні певний вид діяльності, можливість здійснювати огляд, обслуговування та ремонт обладнання, що знаходиться у приміщенні тощо.

Згідно з нормами статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

А отже спільна власність є різновидом права власності, що ускладнена множинністю суб`єктів. Крім того, специфіка правовідносин спільної власності полягає в єдності об`єкта права власності відносно зазначеної множинності суб`єктів такого права.

Згідно з даними з витягів з державних реєстрів будівля трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу та (на момент вчинення перешкоджання у користуванні майном) ОСОБА_3 (відповідачу - 1) на праві спільної часткової власності, розміри часток визначені.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вже зазначалося вище, у зв`язку з припиненням електропостачання до одного з приміщень позивач замовив проведення технічного огляду електрообладнання ТП у ТОВ "Технік".

Згідно з актом ТОВ "Технік" від 03 грудня 2020 року по об`єкту: ТП - 457, РУ-0,4кВ щит ЩО-70, рубильник РПС підключення живлення електрообладнання ФОП Каспрук К.С. за адресою: АДРЕСА_2 встановлено дефекти, та надано рекомендації щодо їх усунення, та зазначено можливі наслідки невиконання рекомендацій.

04 грудня 2020 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технік" укладено договір щодо виконання ремонтних робіт ЩО 0,4кВ РУ-0,4кВ ТП 457.

07 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача-1 із заявою, в якій зазначив, що у зв`язку з аварійною ситуацією та необхідністю проведення термінових ремонтних робіт у нежитловому приміщенні №3 ТП-457 за адресою: АДРЕСА_1 необхідним є надання доступу до обладнання, власником якого є заявник, працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік".

Позивач вказує, що не має доступу до приміщення, оскільки на вхідних дверях знаходиться замок. Водночас інший співвласник (відповідач - 1) не надав позивачу ключі від вхідних дверей спірної будівлі, що позбавляє позивача змоги вільно володіти та користуватися належним йому майном.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про стверджувані позивачем обставини щодо наявності перешкод у користуванні майном свідчить, зокрема, листування позивача.

Так, листом від 02.04.2021 ТОВ "Технік" повідомило ФОП Каспрука К.С., що приступити до виконання робіт передбачених договором не має змоги через недопуск працівників ТОВ "Технік" у вказане приміщення.

Листом від 15.04.2021 ТОВ "Технік" повідомило ФОП Каспрука К.С., що повторно приступити до виконання робіт передбачених договором не має змоги через недопуск працівників ТОВ "Технік" у вказане приміщення та незгоду на їх здійснення працівниками з боку ОСОБА_4 , батька та представника іншого співвласника ТП-457 по АДРЕСА_1 - Самсонюка Сергія Анатолійовича.

Вказане, в свою чергу, свідчить про те, що працівників товариства, яке за замовленням позивача повинне було здійснити ремонтні роботи стосовно обладнання, не було допущено до спірної будівлі.

Крім того, згідно з листом ГУ ДСУ з Надзвичайних ситуацій у Рівненській області, обстеження приміщення, яке належить позивачу на праві спільної часткової власності, не виявилося можливим з огляду на наявність на дверях замка.

Суд зауважує про відсутність згоди співвласників про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Способом вираження такої згоди може бути відповідний договір. Однак доказів такої домовленості сторони суду не надали.

Статтею 358 ЦК України передбачено право співвласників установити порядок володіння та користування майном, як щодо кожного окремого питання поточного здійснення правомочностей співвласниками, так і погодити такий порядок на тривалий термін, що регулюватиме комплекс вчинюваних співвласниками дій. Однак укладення відповідного договору щодо встановлення порядку володіння майном співвласниками не є обов`язковим.

Натомість, суд констатує наявність судового спору, що свідчить про відсутність домовленості позивача та відповідача-1 щодо спірного приміщення, як це передбачено статтею 358 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З метою усунення існуючих перешкод в реалізації права користування та розпоряджання своїм майном власник вправі звернутися до суду (негаторний позов).

Право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник майна, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень стосовно користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника про усунення порушень його права власності до осіб, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Колегією суддів в ході розгляду даного спору встановлено, що відповідачем-1 вчиняються дії стосовно порушення прав позивача на вільне володіння та користування майном. Судом встановлено наявність обставин щодо вчинення відповідачем-1 перешкод позивачу, як співвласнику спірної будівлі, що знаходять вираження у перешкоді доступу до трансформаторної підстанції. Такі перешкоди мають характер триваючого правопорушення, наявні як у момент подання позову, так і під час розгляду спору.

Водночас оцінюючи належність та ефективність обраного позивачем способу захисту, суду необхідно з`ясувати, чи може така вимога забезпечити реальне поновлення порушеного права, чи відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, чи не призведе до порушення прав та інтересів іншого осіб та чи не спричинить ухвалене судове рішення виникнення нових суперечностей.

Згідно з положеннями статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18; в пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Як вбачається, в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд, серед іншого, усунути перешкоди у здійсненні права користування та володіння майном, в тому числі щодо електрообладнання у трансформаторній підстанції. Разом з тим, вичерпного переліку такого обладнання у прохальній частині позову позивач не навів.

Водночас, суд позбавлений можливості встановити обставини наявності або відсутності у спірній будівлі обладнання, придбаного позивачем за договором разом із придбанням частки у праві спільної власності, або ж іншого обладнання, яке може належати позивачу, відповідачу чи іншим особам.

Разом з тим, з огляду на наявність замка на дверях, відповідач-1 вчиняє позивачу перешкоди саме у користуванні трансформаторною підстанцією, співвласником якої є позивач. Оскільки доступ до обладнання розміщеного у приміщенні неможливий без доступу до самого приміщення, суд вважає, що усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням забезпечить захист порушених прав позивача.

Окрім того, позивачем заявлено позовну вимогу про передачу ключів, яка має на меті забезпечити доступ до приміщень від особи, яка втратила право доступу до цих приміщень. Натомість, позивач не конкретизує майно про витребовування якого заявляє вимогу - не зазначені конкретні ключі до конкретних приміщень, якими безпідставно, за твердженнями позивача, володіє і утримує відповідач-1. При цьому, матеріали справи не містять доказів передачі ключів відповідачеві-1, набуття їх тощо.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.10.2018 у справі №612/553/15-ц вказано, що індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмінних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють у необхідних випадках виділити її з числа подібних. Виконання рішення суду без визначення конкретного майна (ключів і приміщень) буде неможливим.

При цьому, позивачем не зазначені норми права, які порушені відповідачами і якими позивач обґрунтовує свою вимогу в цій частині. Такі недоліки позову не дозволяють суду встановити обставини справи, оцінити їх підставність, тому в цій частині позовна вимога має бути відхилена судом як необґрунтована.

Оскільки судом встановлено обставини порушення відповідачем-1 прав позивача щодо вільного володіння та користування його майном, що належить йому на праві спільної часткової власності, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме: усунути ФОП Каспруку К.С. перешкоди у здійсненні ним права користування та володіння своїм майном у своїй підприємницькій діяльності, яким є частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-І по АДРЕСА_1 , що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 цього приміщення, та електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання ФОП Самсонюка С.А. (відповідача-1) не чинити перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд. В решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог ФОП Каспрука К.С. до ПрАТ "Київстар" (відповідача-2), то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується те, що останнім чиняться будь-які перешкоди ФОП Каспруку К.С. у здійсненні ним права користування та володіння своїм майном у своїй підприємницькій діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ "Київстар" використовує частину будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (81/100), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (співвласником якої є позивач) у своїй господарській діяльності на підставі договору оренди №355105 від 31.12.2018.

При цьому, за увесь час існування орендних правовідносин, позивач жодного разу не звертався до ПрАТ "Київстар" з проханням/вимогою щодо надання/забезпечення доступу до об`єкта оренди. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Так, в якості доказів вчинення перешкод у користуванні майном, а саме, будівлею трансформаторної підстанції по АДРЕСА_1 , позивачем долучено низку листів, які на його думку підтверджують обставини щодо вчинення протиправних дій відносно належного здійснення ним права власності.

Проте, деякі листи не лише не підтверджують такі факти, але й спростовують такі обставини.

Зокрема, у листі №3780/05 від 10.02.2021 ПрАТ "Київстар" повідомляє позивача про необхідність ремонту та технічного обслуговування трансформатора, що знаходиться у трансформаторній підстанції (ТП - 457), та наголошує про те, що позивач теж користується обумовленим трансформатором, а тому пропонує прийняти фінансову участь у проведені робіт.

У відповідь на вказаний лист, позивач надіслав свою згоду на фінансову участь та сплату вартості ремонту і обслуговування трансформатора.

В подальшому, листом від 02 квітня 2021 року позивач підтвердив здійснення ним оплати вартості ремонту трансформатора та просив провести ремонтні та технічнообслуговуючі роботи.

Листом від 09.04.2021 ПрАТ "Київстар" повідомив позивача про заплановані на 12-13.04.2021 року ремонтні роботи та технічне обслуговування та запропонував останньому бути присутнім при виконанні робіт.

Листом від 16.04.2021 відповідач-2 повідомляє позивача про те, що роботи по ремонту трансформатора та заміну масла проведено.

Зазначене листування свідчить про те, що відповідач-2 не створював перешкод у користуванні позивачем належним йому майном, а навпаки вживав заходів для його належного функціонування і збереження та пропонував позивачу брати безпосередню участь у таких заходах.

Відтак, долучені докази виключають встановлення такого факту, як створення перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Окремо слід звернути увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які б підтверджували те, що позивач звертався до відповідача-2 з вимогою/ами щодо усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Так само, ані позовна заява, ані долучені докази не містять інформації щодо переліку протиправних дій, які б вчинялися відповідачем-2, та які б слугували умовною ознакою вчинення перешкод у користуванні майном.

Щодо доводів позивача, що одним із доказів створення перешкод у користуванні спірним майном саме відповідачем-2, є недопуск працівників ТОВ "Технік" до спірного приміщення, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 03 грудня 2020 року представниками ТОВ "Технік" проведено огляд ТП-457, РУ-0,4 кВ, щита ЩО-70, рубильника РПС підключення кабелю живлення ЕО, за наслідками якого встановлено дефекти, які слід усунути.

З даного вбачається, що представники ТОВ "Технік" мали доступ до об`єкта, який належить сторонам спору, що в свою чергу виключає можливість виснувати про створення будь-яких перешкод.

Щодо листів ТОВ "Технік" від 02.04.2021 та від 15.04.2021 про недопуск його працівників у спірне приміщення, то колегія суддів зазначає, що такі листи не є доказами, які підтверджують факт створення перешкод позивачу у здійсненні ним права користування спірним майном саме відповідачем-2, оскільки з тексту листа від 15.04.2021 вбачається, що недопуск працівників ТОВ "Технік" у вказане приміщення здійснено працівниками з боку ОСОБА_4 , батька та представника іншого співвласника ТП-457 по вул. Тувинських Добровольців 17 у м. Рівне - Самсонюка Сергія Анатолійовича. Будь-якого посилання на те, що недопуск працівників ТОВ "Технік" у спірне приміщення здійснено працівниками ПрАТ "Київстар" вказані листи не містять.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та, як наслідок, не надав цьому належної правової оцінки.

Також не є доказом створення перешкод у користуванні спірним майном відповідачем-2 лист ПрАТ "Київстар" №16049/02 від 06 червня 2024 року, оскільки такий лист, як доказ, не існував на момент звернення позивача до суду, що у свою чергу нівелює доводи позивача, що ПрАТ "Київстар", як належний орендар міг вчиняти будь-які перешкоди позивачу у користуванні спірним майном на момент подання позову.

Крім того, при детальному аналізі зазначеного листа, слід звернути увагу на положення договору, де чітко прописано, що орендар має право безперешкодного доступу до об`єкта оренди, виключно у присутності представника орендодавця. Тому, саме належне виконання взятих зобов`язань не може трактуватися, як створення перешкод, більш того, якщо такі перешкоди нібито створюються співвласнику, який має вільний доступ до майна, що належить йому на праві власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено та не надано жодних достовірних, належних та об`єктивних доказів на підтвердження факту вчинення протиправних дій пов`язаних зі створенням перешкод у користуванні ним належним йому майном саме відповідачем-2, з огляду на що в позові ФОП Каспрука К.С. до ПрАТ "Київстар" слід відмовити.

Нормою ст.277 ГПК України передбачено, що підставами для зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, однак не погоджується з висновками суду, викладеними в мотивувальній частині рішення, щодо позовних вимог до відповідача-2.

Оскільки встановлена під час апеляційного провадження часткова невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи не призвела до прийняття неправильного по суті рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд, користуючись наданими процесуальним законом повноваженнями (ч.4 ст.277 ГПК України), вважає за необхідне змінити мотивувальну та резолютивну частини оскаржуваного рішення шляхом викладення їх в редакції даної постанови.

З огляду на це, апеляційну скаргу відповідача-2 слід задоволити частково, рішення місцевого господарського суду - змінити, виклавши його в редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 08 липня 2024 року у справі №918/352/24 змінити, виклавши його в редакції даної постанови.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Усунути фізичній особі-підприємцю Каспруку Костянтину Сергійовичу ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у здійсненні ним права користування та володіння ним своїм майном у своїй підприємницькій діяльності, яким є частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-І по АДРЕСА_1 , що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 цього приміщення, та електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) не чинити перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3028,00 грн судового збору.

4. В позові Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича до Приватного акціонерного товариства "Київстар" відмовити."

Пункт 4 резолютивної частини рішення виключити.

В решті рішення залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "17" жовтня 2024 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.