ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" жовтня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/1043/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Кудряшової Ю.В.,

розглядаючи справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лентрой Лайт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій хліб"

про стягнення 294759,78 грн.,

Без виклику учасників судового процесу.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 279 408,10 грн. основного боргу, 15 351,68 грн. інфляційних, 3 537,11 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання №22-03/2024 від 22.03.2024 в частині оплати поставленого товару.

Перевіривши матеріали позовної заяви, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для їх направлення за підсудністю до Господарського суду міста Києва з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 29 ГПК України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Тобто, законодавець передбачив юридичну можливість для позивача, який звертається до суду з позовом з приводу вирішення спору, що виник при виконанні правочинів у господарській діяльності, обрати на власний розсуд, якими правилами територіальної підсудності керуватись при зверненні до суду за захистом своїх прав. У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності господарських справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності - за місцем виконання договорів.

Статтею 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Проаналізувавши подані суду матеріали, суд дійшов висновку про те, що сторони у даному договорі не визначили конкретного місце його виконання і особливості, за якими даний договір може виконуватися/бути виконаний в певному місці, відсутні.

Водночас, суд констатує, що предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача коштів (заборгованості за поставлений), а не спір про фактичне виконання зобов`язань за договором. Тобто, зобов`язання, про порушення яких стверджує позивач, не є такими, які належить через їх особливість виконувати тільки у певному місці.

Зі змісту договору не вбачається особливостей, зокрема, в частині місця стягнення з відповідача грошових коштів.

Отже, спірні правовідносини не мають особливостей щодо сплати боргу в чітко визначеному місці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування приписів ч. 5 ст. 29 ГПК України, а підсудність даної справи повинна визначатись з урахуванням приписів ч. 1, 2 ст.27 цього Кодексу, якою передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, зокрема, як: місцезнаходження юридичної особи (п.10 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Як вбачається з позовної заяви, відповідачем у даній справі визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Твій хліб" () з місцезнаходженням: 11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Шолом Алейхема, 62.

Однак, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача станом на день постановлення ухвали є: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82.

Таким чином, з огляду на положення ст. 27 ГПК України, вказана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Житомирської області.

Суд враховує, що розгляд справи судом, яка йому не підсудна, є безумовною підставою для скасування судового рішення, прийнятого за результатами вирішення судового спору (ст. 279 ГПК України), а також може розцінюватись як перевищення повноважень, компетенції, прийняття завідомо неправосудного рішення тощо.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 (заява № 7360/76), висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у п. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Відповідно до ч. ст. 176 ГПК України, якщо буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ГПК України).

Суд зазначає, що передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що матеріали позовної заяви (єдиний унікальний номер судової справи №906/1043/24) підлягають передачі за підсудністю до Господарського суду міста Києва, тобто за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лентрой Лайт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій хліб" про стягнення 294 759,78 грн. з доданими до неї документами передати за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва (вул. Богдана Хмельницького, буд. 44/В, м. Київ, 01054).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. 255 ГПК України.

Ухвалу суду підписано: 17.10.2024.

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - позивачу (рек. з повід.)

2 - адвокату Гелхвіідзе Д.Р. в Електронний кабінет