ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р. Справа№ 910/235/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Митюк С.П. (в залі суду),

від відповідача: Козацька О.К. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 (повний текст складено 24.07.2024)

у справі № 910/235/24 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Акціонерного товариства "Банк Січ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк Січ"

про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

04.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ «Оператор ГТС України», Оператор, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило зобов`язати Акціонерне товариство "Банк Січ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк Січ" (далі - АТ «Банк Січ», Банк) включити грошові вимоги Товариства в сумі 2 391 198,00 грн за Банківською гарантією від 24.05.2021 №202500-Г-1623 до реєстру акцептованих вимог кредиторів у восьму чергу задоволення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача включити грошові вимоги Товариства на суму 2 391 198,00 грн за банківською гарантією до реєстру акцептованих вимог кредиторів у восьму чергу задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2024, ТОВ "Оператор ГТС України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву Товариства та зобов`язати Банк включити грошові вимоги Товариства в сумі 2 391 198,00 грн за банківською гарантією від 24.05.2021 №202500- Г-1623 до реєстру акцептованих вимог кредиторів у восьму чергу задоволення. Вирішити питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Товариство не погоджується з висновками суду та вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та незаконним, прийнятим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, фактичним обставинам справи; а також таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На думку скаржника, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини не регулюються ЦК України, а визначаються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Апелянт вважає, що спірні правовідносини сторін у даній справі регулюються, зокрема, ст. 200 ГК України, ст. 560-563, 565, 568 ЦК України як такими, що не суперечать положенням спеціального Закону. Скаржник також зазначає, що суд не застосував положення ст. 560-563, 565, 568 ЦК України та неправильно застосував ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і тому дійшов хибного висновку, що до акцептованих вимог кредиторів можуть бути внесені вимоги бенефіціара за банківською гарантією у разі настання гарантійного випадку до моменту запровадження процедури ліквідації Банку.

Товариство вважає, що з настанням підстав, визначених банківською гарантією, воно правомірно розраховувало на сплату Банком грошової суми відповідно до умов гарантії. Оператор зауважує, що банківська гарантія була чинною, а вимога за нею отримана Банком у межах визначеного в гарантії строку.

На думку апелянта, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що вимоги позивача заявлені поза межами ліквідаційної процедури банку, оскільки суд помилково ототожнив заявлені у цій справі позовні вимоги немайнового характеру про зобов`язання включити грошові вимоги до реєстру акцентованих вимог кредиторів з вимогами окремого кредитора-юридичної особи про стягнення банківської гарантії, заявлені поза межами ліквідаційної процедури банку. Неможливість AT «Банк Січ» здійснити виплату за банківською гарантією, у зв`язку з початком його ліквідації, є підставою для набуття ТОВ «Оператор ГТС України» статусу кредитора по відношенню до AT «Банк Січ» в силу ч. 1 ст. 563 ЦК України.

Крім того, за доводами скаржника, відсутність доказів порушення принципалом основного зобов`язання у даній справі ніяким чином не впливає на обов`язок гаранта перед бенефіціаром, адже гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а має платити якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії.

Позиції учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечив та навів власні доводи на їх спростування, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/235/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ "Оператор ГТС України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 до надходження матеріалів справи №910/235/24.

22.08.2024 матеріали справи №910/235/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 у справі №910/235/24. Розгляд справи призначено на 14.10.2024. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

24.05.2021 АТ «Бак Січ» видав банківську гарантію №202500-Г-1623, відповідно до якої гарант (банк) гарантує перед бенефіціаром (ТОВ «Оператор ГТС України») виконання принципалом (Товариством з обмеженою відповідальністю «Буденергомонтаж-1») свого обов`язку за основною угодою - Договором, що укладається за результатами процедури закупівлі: Реконструкція газопроводу-відводу DN 300 до газорозподільної станції «Межова» (Будівельні роботи та поточний ремонт), згідно з оголошенням про заплановану закупівлю №UA-2021-03-26-004220-а, розміщеним на веб-порталі Уповноваженого органу).

Повна (максимальна) сума банківської гарантії та валюта - 2 391 198,00 грн.

Гарантія діє включно до 31.05.2024.

Відповідно до гарантії Банк безумовно зобов`язався протягом 5 банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином, сплати бенефіціару повну суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання інших будь-яких документів крім вимоги.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 09.08.2022 №405-рш/БТ "Про віднесення Акціонерного товариства "Банк Січ" до категорії неплатоспроможних" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 09.08.2022 №579, яким розпочато процедуру виведення Банку з ринку та призначено уповноваженою особою Фонду і делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Банку Степанець Вікторії Сергіївні.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.08.2022 №654 строк тимчасової адміністрації неплатоспроможного Банку, а також строк повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Банку Степанець Вікторії Сергіївни продовжено по 09.10.2022 року (включно).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 06.10.2022 №495-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Банк Січ" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 07.10.2022 прийняла рішення №803 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк Січ" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з наведеними рішеннями відкликано банківську ліцензію Банку, розпочато процедуру його ліквідації з 10.10.2022 по 09.10.2025 включно та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора Банку, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в т.ч. з підписанням всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному вказаним законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у ч. 5 та ч. 10 ст. 52 вказаного Закону, провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Стрюковій Ірині Олександрівні строком на 3 роки з 10.10.2022 по 09.10.2025 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.10.2022 №810 "Щодо формування реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Банк Січ" в умовах воєнного стану в Україні" погоджено формування реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку на підставі балансових даних у розмірі залишків на рахунках контрагентів станом на дату запровадження процедури ліквідації Банку. Уповноважену особу Фонду на ліквідацію Банку зобов`язано у термін до 18.11.2022 здійснити дії щодо формування реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках контрагентів на дату запровадження процедури ліквідації Банку та надати його на затвердження виконавчої дирекції Фонду.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28.11.2022 №959 "Про затвердження акцептованих вимог кредиторів АТ "Банк Січ" затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів Банку.

ТОВ «Оператор ГТС України» направило Банку письмову вимогу вих. №ТОВВИХ-23-16152 від 10.11.2023 за банківською гарантією від 24.05.2021 №202500-Г-1623 на суму 2 391 198,00 грн для здійснення оплати на користь бенефіціара з підстав неналежного виконання принципалом зобов`язань за Договором підряду (капітальне будівництво) від 31.05.2021 №.

Листом вих. №1920/07-л від 14.11.2023 Банк у відповідь на вимогу повідомив ТОВ «Оператор ГТС України» (бенефіціара) про відсутність підстав для задоволення його вимоги оскільки зобов`язання Банку за банківською гарантією були припинені з моменту запровадження процедури ліквідації АТ "Банк Січ", а саме з 10.10.2022.

Листом вих. №ТОВВИХ-23-16863 від 23.11.2023 Товариство звернулось до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Січ" Стрюкової Ірини Олександрівни із заявою про визнання його кредиторських вимог до Банку за банківською гарантією на суму 2 391 198,00 грн, включення їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів та сплату цієї суми грошових коштів на розрахунковий рахунок бенефіціара.

Листом вих. №2032/03-2-Л від 21.12.2023 відповідач повідомив Товариство про відмову у задоволенні його заяви та відсутність підстав для включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку.

Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «Оператор ГТС України» звернулось до суду з позовною заявою, вимоги якої наведені вище.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525, 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суд встановив, що 24.05.2021 АТ «Бак Січ» видало банківську гарантію №202500-Г-1623, відповідно до якої банк гарантує перед ТОВ «Оператор ГТС України» виконання принципалом (ТОВ «Буденергомонтаж-1») свого обов`язку за основною угодою - Договором, що укладається за результатами процедури закупівлі.

Повна (максимальна) сума банківської гарантії та валюта - 2 391 198,00 грн.

Гарантія діє включно до 31.05.2024.

Відповідно до гарантії Банк безумовно зобов`язався протягом 5 банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином, сплати бенефіціару повну суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання інших будь-яких документів, крім вимоги.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано (ч. 1, 2, 3, 4 ст. 563 ЦК України).

Відповідно до ст. 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

У відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, бенефіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед бенефіціаром.

Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно зі ст. 564 ЦК України після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 ст. 565 ЦК України).

Так, листом вих. №ТОВВИХ-23-16152 від 10.11.2023 Товариство, посилаючись на неналежне виконання ТОВ «Буденергомонтаж-1» умов договору, звернулося до Банку з письмовою вимогою, в якій просило гаранта перерахувати грошові кошти за Банківською гарантією у розмірі 2 391 198,00 грн.

Однак Банк листом №1920/07-л від 14.11.2023 повідомив бенефіціара про відсутність підстав для задоволення його вимоги оскільки зобов`язання Банку за Банківською гарантією були припинені з моменту запровадження процедури ліквідації АТ «Банк Січ», а саме з 10.10.2022.

Суд встановив, що станом на дату звернення ТОВ «Оператор ГТС України» з листом вих. №ТОВВИХ-23-16152 від 10.11.2023 на підставі рішення Правління НБУ від 06.10.2022 №495-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Січ» виконавчою дирекцією ФГВФО 07.10.2022 прийнято рішення №803 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк Січ" та делегування повноважень ліквідатора банку», реєстр акцептованих кредиторів Банку вже було затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду №959 від 28.11.2022 «Про затвердження акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк Січ».

Отже, вимоги Товариства про сплату суми банківської гарантії у розмірі 2 391 198,00 грн до акцептованих вимог кредиторів Банку не увійшли, оскільки відповідна заборгованість на час запровадження процедури ліквідації Банку згідно з його балансовими даними не обліковувалася.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах.

ФГВФО є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, не має на меті отримання прибутку і не відповідає за зобов`язаннями банків. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Статтею 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

З дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) Фонд забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів. Порядок задоволення кредиторів неплатоспроможного банку врегульовано положеннями ст. 45, 46, 48, 49, 52 спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 45, 46 цього Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, зазначеній у ст. 52 цього Закону.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Враховуючи встановлені у справі обставини (зокрема, прийняте виконавчою дирекцією Фонду рішення про ліквідацію АТ "Банк Січ") та норми чинного законодавства, якій підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правовідносини сторін у цій справі не регулюються ЦК України, оскільки визначаються спеціальним законом - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у т.ч. на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими ФГВФО.

Отже, правомірним є висновок місцевого суду про те, що на ТОВ «Оператор ГТС України» поширюються обмеження щодо задоволення майнових вимог, впроваджені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому його вимоги не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку в окремому позовному провадженні.

Разом із тим, згідно зі ст. 49 зазначеного Закону реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Згідно з п. 4.20 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 05.07.2012 №2, Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату початку процедури ліквідації банку.

Оскільки процедура ліквідації Банку розпочалася з 10.10.2022, розмір кредиторських вимог позивача до Банку та їх черговість має визначається станом на вказану дату.

Матеріали справи свідчать, що процедура ліквідації Банку розпочалась до моменту звернення ТОВ «Оператор ГТС» з вимогою до Банку про виплату Банківської гарантії і така вимога була отримана гарантом лише 13.11.2023.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у cправі №910/6911/23 звернув увагу, що за змістом ст. 560, 563, 566 ЦК, ст. 200 ГК України у взаємозв`язку з нормами п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 46 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов`язок гаранта сплатити бенефіціару суму, передбачену гарантією (грошове зобов`язання), настає у випадку, якщо принципал порушив зобов`язання і бенефіціар звернувся до гаранта з вимогою про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії до початку процедури ліквідації банку. У такому випадку строк виконання зобов`язання зі сплати визначеної гарантією суми настав і підлягає включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, який ліквідується. Якщо порушення боржником свого зобов`язання і звернення кредитора до гаранта відбулося вже після початку процедури ліквідації банку, такі вимоги є додатковими у розумінні ч. 3 ст. 46 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і не пов`язані зі здійсненням ліквідаційної процедури, оскільки грошове зобов`язання у гаранта було відсутнє на момент ухвалення рішення про ліквідацію банку, що обумовлено специфічним характером такого засобу забезпечення виконання зобов`язання як банківська гарантія (виникає після порушення боржника і звернення кредитора).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.02.2024 у справі №910/7234/23 та від 18.04.2024 у справі №910/7235/23.

Цим же спростовуються наведені Товариством на обґрунтування апеляційної скарги доводи.

Більше того, порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №639 (далі - Положення), відповідно до п. 9 ч. 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Вимогою є лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту (п. 7 ч. 3 розділу І Положення).

Отже, обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Разом із тим, обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Разом з тим, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 у справі №904/9536/17, від 02.03.2018 у справі №910/8297/17 та від 14.11.2019 у справі №910/20326/17.

Згідно з п. 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

У вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №910/20306/17.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19.

У листі вих. №ТОВВИХ-23-16152 від 10.11.2023 Товариство, посилаючись на неналежне виконання ТОВ «Буденергомонтаж-1» умов Договору, звернулося до Банку з письмовою вимогою, в якій просило гаранта перерахувати грошові кошти за Банківською гарантією у розмірі 2 391 198,00 грн.

У той же час матеріали справи не містять жодних доказів, які прямо чи опосередковано свідчать про порушення третьою особою умов договору, а також документів, які свідчать про те, що строк виконання ТОВ «Буденергомонтаж-1» його зобов`язань за Договором виник до запровадження в Банку тимчасової адміністрації та початку процедури його ліквідації, а також до направлення відповідачу вимоги про виплату суми Банківської гарантії. Таких доказів Товариство не долучило ні до адресованої ним гаранту вимоги вих. №ТОВВИХ-23-16152 від 10.10.2023, ні до заяви вих. №ТОВВИХ-23-16863 від 23.11.2023 про визнання кредиторських вимог, ні до позовної заяви.

За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача включити грошові вимоги Товариства на суму 2 391 198,00 грн за Банківською гарантією до реєстру акцептованих вимог кредиторів у восьму чергу задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 у справі №910/235/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 у справі №910/235/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/235/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.10.2024.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак