РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2024Справа № 910/7230/24
За позовом Фізичної особи-підприємця Сенченка Юрія Володимировича

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про стягнення 557914,41 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Ярук А.І.;

від відповідача - Поліщук Т.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов Фізичної особи-підприємця Сенченка Юрія Володимировича (далі - позивач) до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості та санкцій разом у сумі 607914,41 грн за договором №03/08-2022/27 від 03.08.2022 у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку повністю та вчасно оплатити виконані позивачем роботи.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.06.2024 відкрив провадження у справі №910/7230/24, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву, який подано до суду 01.07.2024 відповідач вказав, що договір №03/08-2022/27 від 03.08.2022 було укладено з Державним підприємством «Макарівське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України», яке є правонаступником лісгоспів, а тому позивачу було запропоновано поетапну оплату по договору. У зв`язку з військовим станом, реформою ДП «Ліси України» відповідач виконує фінансові зобов`язання в міру черги.

Крім того, у своєму відзиві відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до 95%, а також вважає заявлену позивачем до стягнення суму витрат на правничу допомогу неспівмірною із поданим позовом.

Відповідно до повідомлення про оголошення перерви від 17.07.2024 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву на 28.08.2024.

Через систему "Електронний суд" 27.08.2024 від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, до якого відповідач долучив копію платіжної інструкції № від 20.08.2024 про сплату на рахунок позивача 50000 грн за виконані роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою за договором №03/08-2022/27 від 03.08.2022.

У підготовче судове засідання 28.08.2024 з`явилися представники сторін та надали усні пояснення у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 28.08.2024 не заперечував проти задоволення клопотання відповідача про долучення документів до матеріалів справи та просив суд закрити провадження у справі у частині основної суми боргу у розмірі 50000 грн, у зв`язку із погашенням боргу відповідачем.

Ухвалою суду від 28.08.2024 закрито провадження у справі №910/7230/24 в частині стягнення боргу у сумі 50000 грн, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.09.2024.

10.09.2024 відповідачем через систему "Електронний суд" подано заяву до якої долучено докази оплати основної суми боргу у розмірі 100000 грн.

11.09.2024 позивачем через систему "Електронний суд" подано заяву про долучення доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 11.09.2024 представник позивача підтвердив факт оплати на його рахунок основної суми боргу у розмірі 100000 грн, у зв`язку із чим просив суд закрити провадження у справі в частині погашеної суми боргу, в решті вимог позивач їх підтримує повністю.

Представник відповідача підтвердив факт наявності заборгованості, а також визнав позов у цій частині, в частині стягнення фінансових санкцій заперечував проти вимог позову, та просив зменшити суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 4000 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення обох сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.08.2022 між позивачем та Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» укладено договір № 03/08-2022/27 (далі - Договір).

За Указом Президента України «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» № 228/2021 від 07.06.2021 розпочате реформування лісової галузі.

Так, у зв`язку із реорганізацією Державного підприємства «Макарівське лісове господарство», а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ», на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» від 28.10.2022 №937, наказу Державного агентства лісових ресурсів «Про затвердження передавального Акту державного підприємства «Макарівське лісове господарство» України від 09.01.2023 №65, Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ» в особі філії «Макарівське лісове господарство державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є правонаступником усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Макарівське лісове господарство». Про що, між сторонами 09.01.2023 укладено додаткову угоду №2 до Договору.

За умовами п. 1.1 Договору позивач зобов`язався виконати з дотриманням вимог чинного законодавства проектно-вишукувальні роботи з виготовлення 2 технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 2457,2885 га, що перебувають у постійному користуванні ДП «МАКАРІВСЬКИЙ ЛІСГОСП» на підставі Державного акту I- КВ 002941 на території Макарівської селищної ради Бучанського району (колишньої Ніжиловицької с/р Макарівського р-ну) та отримання Витягів з державного земельного кадастру: земельна ділянка площею 818,9147 га; земельна ділянка площею 1638,3738 га.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна вартість робіт за Договором становить 847764,53 грн без ПДВ.

Вартість робіт по Договору змінюється по узгодженню сторін у випадку зміни об`єму або складу робіт (п. 2.2 Договору).

Між сторонами було підписано Протокол погодження договірної ціни на виконання робіт в сумі 847764,53 грн, який є Додатком №1 до Договору.

У п. 2.3 Договору сторони погодили, що відповідач зобов`язується здійснити авансовий платіж позивачу у розмірі 30% від вартості робіт, що становить 254329,36 грн без ПДВ. Авансовий платіж відповідач здійснює у 5-ти денний термін після підписання цього договору.

Остаточний розрахунок здійснюється у 5-ти денний термін після підписання позивачем та відповідачем Акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 2.4 Договору).

За змістом п. 4.1 Договору приймання виконаних робіт за цим договором оформлюється Актом приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання умов Договору між сторонами були складені та підписані наступні акти виконаних робіт: №1 від 01.12.2022, №2 від 16.12.2022, №3 від 31.03.2022.

Так, позивачем були виконанні роботи на загальну суму 847764,53 грн, які прийняті відповідачем без зауважень.

Натомість, з боку відповідача неналежним чином та не у повному обсязі виконаний обов`язок із сплати позивачу грошових коштів за виконані роботи у розмірі 543435,17 грн.

Позивач звертався до відповідача із вимогою про сплату заборгованості №04-08/1 від 04.08.2023, у відповідь на що відповідач підтвердив наявну перед позивачем заборгованість за Договором у сумі 543435,17 грн та просив розстрочку для здійснення остаточного погашення заборгованості.

Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду із цим позовом за відповідачем обліковувалась сума боргу у розмірі 543435,17 грн.

Під час розгляду цієї справи відповідачем частково було погашено основну суму боргу, у зв`язку із чим ухвалою суду від 28.08.2024 закрито провадження у справі №910/7230/24 в частині стягнення боргу у сумі 50000 грн.

На стадії розгляду справи по суті відповідачем долучено ще докази на підтвердження часткової оплати боргу у сумі 100000 грн.

Судом враховано, що пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги вищевказане, оскільки предмет позову в частині 100000 грн боргу було погашено на стадії розгляду справи, суд закриває провадження у справі в частині цієї суми.

Враховуючи наведене вище, спір підлягає розгляду в частині позовних вимог: 393435,17 грн боргу, 24970,77 грн 3% річних, 39508,47 грн інфляційних втрат.

Відповідач визнає основну заборгованість за Договором та зазначає, що у зв`язку з реформуванням ДП «Ліси України» та воєнним станом в Україні фінансові обов`язки відповідач виконує в міру черги, що зумовило виникнення боргу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено п. 1 ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до частини 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

За умовами п. 2.4 Договору остаточний розрахунок здійснюється у 5-ти денний термін після підписання позивачем та відповідачем Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Матеріалами справи підтверджується факт підписання між сторонами Актів виконаних робіт: №1 від 01.12.2022 на суму 695166,92 грн (строк оплати 06.12.2022), №2 від 16.12.2022 на суму 84776,45 грн (строк оплати 21.12.2022), №3 від 31.03.2022 на суму 67821,16 грн (строк оплати 05.04.2023).

Строк оплати за підписаними актами настав.

Натомість, відповідачем було сплачено лише 304329,36 грн, несплаченими лишились 543435,17 грн, а після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено ще 150000 грн.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дані норми кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 393435,17 грн основного боргу, які підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 24970,77 грн 3% річних, 39508,47 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних збитків та 3 % річних, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 24970,77 грн 3% річних, 39508,47 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Що ж стосується заяви відповідача щодо зменшення розміру пені до 95%, то суд зауважує, що позивачем не заявлялось в межах цього позову до стягнення пені чи штрафу.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача з урахуванням наступного.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила.

Оскільки спір у справі в частині стягнення 150000 грн підлягає закриттю, то сума судового збору у розмірі 2250 грн підлягає поверненню позивачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" за його окремою заявою.

Разом з тим, суд зауважує, що у своєму відзиві відповідач визнавав наявність боргу нього перед позивачем за Договором, а у підготовчому судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що позов в частині стягнення 393435,17 грн боргу відповідач визнає.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відтак, 2950,76 грн судового збору, що складає 50% від суми судового збору сплаченого за позов в частині вимоги про стягнення 393435,17 грн боргу, підлягає поверненню відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України на підставі окремої заяви позивача про повернення судового збору.

Що ж стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30000 грн позивачем було додано копії:

- договору про надання юридичних послуг №30/05-24 від 30.05.2024;

- додаток №1 від 30.05.2024 (специфікація) до договору про надання юридичних послуг №30/05-24 від 30.05.2024;

- ордер АІ №1630924 від 10.06.2024;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4370;

- акт №30/05-24/01 прийому-передачі наданих послуг від 10.09.2024;

- платіжні інструкції №128 від 11.06.2024 на суму 20000 грн, №132 від 02.08.2024 на суму 10000 грн.

З наведеного вбачається, що позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу в межах даної справи на суму 30000 грн.

Відповідач заперечуючи проти заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 30000 грн не є співмірним із складністю даної справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 06.02.2020 у справі № 916/1830/19, підставою оплати наданої правничої допомоги клієнту за умовами договору є фактичне її надання, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, які б підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону наданих послуг, їх справжність, економічну вигоду й ділову мету. Без цього неможливо перевірити факт надання правової допомоги та встановити обґрунтованість і правомірність її оплати.

При визначенні суми понесених позивачем витрат на правничу допомогу в межах даного спору, яку слід покласти на відповідача, судом враховано, що даний спір не є складним, відповідач основну суму боргу визнав та зі свого боку вчиняв дії спрямовані на його погашення, під час розгляду спору не вчинялися дії щодо отримання додаткової доказової бази.

Приймаючи до уваги наведене вище, керуючись принципами розумності та співмірності, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України, з урахуванням заперечень відповідача, суд вважає доцільно зменшити розмір витрат на професійно-правничу допомогу адвоката які підлягають стягненню з відповідача до 20000 грн.

Керуючись 86, 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі № 910/7230/24 в частині стягнення 100000 грн боргу.

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (Україна, 01601, місто Київ, вул. Руставелі Шота, будинок 9А; ідентифікаційний код 44768034) в особі Філії "Макарівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (Україна, 08001, Київська обл., Бучанський р-н, селище міського типу Макарів, вул. Ярослава Мудрого, будинок 17/1; ЄДРПОУ ВП: 45125514) на користь Фізичної особи-підприємця Сенченка Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 393435,17 грн (триста дев`яносто три тисячі чотириста тридцять п`ять гривень 17 копійок) боргу, 24970,77 грн (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят гривень 77 копійок) 3% річних, 39508,47 грн (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот вісім гривень 47 копійок) інфляційних втрат, а також 20000 грн (двадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу та 3917,96 грн (три тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 96 копійки) судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 07.10.2024.

Суддя Р.Б. Сташків