СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

24 вересня 2024 року Справа № 922/3921/21 (922/4727/21)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників:

від позивача - Третьякова Н.Ю.;

від позивача - Дукер Л.О.;

від відповідача - Камінська А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.1739Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 (суддя Прохоров С.А., повний текст складено 24.06.2024) у справі №922/3921/21 (922/4727/21)

за позовом Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання недійсним договору уступки права вимоги

у межах справи про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва"

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" (далі - ТК ТОВ фірма "Харків - Москва"), звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінком" (далі - ТОВ «Метінком»), про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладеного між громадянином Російської Федерації Герасимовим Михайлом Івановичем (третя особа) та ТОВ "Метінком", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 у справі №922/3921/21 (922/4727/21) у позові відмовлено повністю.

В основу рішення покладено висновки суду про те, що доводи позивача в частині того, що приватний нотаріус Курковська Я.Л. не мала можливості та не посвідчувала спірний договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, не знайшли свого підтвердження та є повністю спростованими. Спростовуючи доводи позивача суд першої інстанції також зазначив, що за своєю природою, формою та умовами договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 не кваліфікується судом як договір факторингу, а отже до нього не можуть бути застосовані вимоги, передбачені Законом України "Про фінансові послуги". Також Господарським судом Харківської області зроблено висновок, що обов`язкових вимог, які б встановлювали недійсність договору уступки права вимоги (цесії) від 02.02.2012, не встановлено, як і не встановлено наявність таких ознак станом на момент його укладення. Додатково суд звернув увагу, що позивач під час звернення до суду не зазначив, у який спосіб та яким чином укладений правочин порушує його права та законні інтереси.

Не погодившись із означеним рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить:

1. Витребувати у ТОВ «Метінком» оригінал договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217;

2. Призначити по справі судову технічну експертизу документу: договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217, укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та ТОВ «Метінком»;

3. На розгляд та вирішення експертам поставити наступні питання:

- Чи вносились у текст документу зміни? Якщо вносилися, то яким чином (підчистка, дописка, травлення, виправлення тощо) і який зміст первинного тексту?

- Коли було виготовлено бланк документу?

- Коли було внесено записи (рукописні та друковані) на бланк документу?

- Чи відповідає строк виготовлення бланку та строк фактичного заповнення документу?

- Чи виготовлені (виконані) дані документу (фрагменти документу) у різний час?

- У якій послідовності виконувались реквізити документу (підпис, відтиск печатки, заповнення тексту тощо)?

- Чи виготовлено вказаний документ шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки?

- Чи відповідає текст (рукописний та друкований) документа даті створення документа?

Для проведення експертизи передати експерту оригінал договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, витребуваний у ТОВ «Метінком»;

4. Проведення судової експертизи доручити ННЦ «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України;

5. На час проведення судової експертизи провадження по справі зупинити;

6. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 по справі №922/3921/21 (922/4727/21) та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» задовольнити в повному обсязі;

7. Визнати недійсним договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладений між громадянином Російської Федерації Герасимовим Михайлом Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінком», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., реєстровий номер 217;

8. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- хибним є висновок суду першої інстанції щодо не доведення позивачем факту порушення спірним договором прав позивача, оскільки саме на підставі оскаржуваного договору у позивача виникла неіснуюча заборгованість у справі про банкрутство в розмірі 8 000 000,00 доларів;

- Господарським судом Харківської області не надано належної правової оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів вчинення договору позики від 26.09.2011 та договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012. Означені договори, а також реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2011 та 2012 роки відсутні в документах нотаріального діловодства та архіві приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. Судом не прийнято до уваги вирок відносно приватного нотаріуса Курковської Я.Л., в якому зафіксовано її свідчення, що вона не проводила жодних нотаріальних дій починаючи з 2011 року;

- місцевим господарським судом неправомірно відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення по справі судової експертизи документів (ухвала від 27.05.2024). Хибними є посилання суду на надані відповідачем роздруківки про перевірку нотаріального бланку договору з метою спростування факту підробки документів. Зважаючи на те, що нотаріальний бланк Курковської Я.Л. вже було використано при вчиненні злочину з рейдерського захоплення ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» у 2021 році, ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» має цілком обґрунтовані сумніви відносно дійсності договорів на бланках Курковської Я.Л. , використаних у той же період часу (2011 рік - початок 2012 року). Іншого способу довести недійсність договору уступки вимоги (цесії), аніж проведення по справі судової технічної експертизи документу, позивач не має;

- судом допущено порушення вимог процесуальних норм права в частині забезпечення виконання власних вимог щодо необхідності надання відповідачем до матеріалів справи оригіналу оскаржуваного договору. Позивачу не відомо, що саме було оглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні 27.05.2024, адже представникам позивача не було запропоновано оглянути такі оригінали та пересвідчитись в їх наявності та відповідності наданим копіям. Судом при цьому було порушено вимоги ст.92 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), адже наданий оригінал договору уступки вимоги (цесії) не був залучений до матеріалів справи, а повернутий представнику відповідача після закінчення судового засідання без будь-якої підстави;

- поза увагою Господарського суду Харківської області залишилося те, що договір б/н від 02.02.2012 за своєю правовою природою є договором факторингу. Відсутність інформації щодо ТОВ «Метінком» у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладення відповідачем договору про надання фінансових послуг (договору факторингу). ТОВ «Метінком» не міг набути право вимоги за валютним договором позики.

За протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.07.2024 означена апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

У свою чергу, у період з 08.07.2024 по 22.07.2024 (включно) суддя-доповідач Медуниця О.Є. перебувала у відпустці, про що апелянта повідомлено листом Східного апеляційного господарського суду №13-49/006187 від 15.07.2024.

Після виходу судді-доповідача Медуниці О.Є. з відпустки, у зв`язку з відпусткою судді Істоміної О.А. та судді Радіонової О.О., які входять до складу колегії суддів, на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду від 23.07.2024, за протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 апеляційну скаргу позивача залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при поданні апеляційної скарги недоліків. Витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3921/21 (922/4727/21).

Через підсистему «Електронний суд» 26.07.2024 від ТК ТОВ фірма "Харків - Москва" отримано заяву про усунення недоліків (вх.9845).

Матеріали справи 29.07.2024 надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.07.2024, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" на рішення Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 у справі №922/3921/21 (922/4727/21). Встановлено учасникам справи строк по 21.08.2024 (включно) для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань (за наявності), що пов`язані з розглядом апеляційної скарги. Призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 24.09.2024 об 11:00год.

Через підсистему «Електронний суд» 21.08.2024 від ТОВ «Метінком» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.10961; у межах визначеного судом строку), згідно з прохальною частиною якого відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" відмовити, рішення Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 у справі №922/3921/21 (922/4727/21) - залишити без змін.

При цьому за коротким змістом відзиву відповідач зазначає наступне:

- лист-відповідь Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.11.2021 не можна розглядати як доказ відсутності вчинених реєстраційних дій приватним нотаріусом Курковською Я.Л. Відсутність архівних документів та архіву реєстраційних дій свідчить лише про неналежне виконання нотаріусом професійних обов`язків, однак ніяк не доводить обставин підроблення договорів або обставин невчинення/непосвідчення правочинів. Відсутність в Управлінні нотаріату та державному нотаріальному архіві реєстрів вчинення нотаріальних дій не свідчать про їх відсутність в цілому в реєстрі, а свідчить виключно про відсутність їх у володіння саме Управління нотаріату, що не може бути доказом його не існування та не ведення зі сторони приватного нотаріуса. Згідно з інформацією з Витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів щодо кожного нотаріального бланку, щодо бланку, який був використаний під час посвідчення правочину від 26.09.2011, вбачається, що він не відкликаний, не зіпсований, а використаний приватним нотаріусом Курковською Я.Л.;

- доводи позивача в частині обставин, встановлених вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23.04.2013 по справі №2605/7851/12 стосовно приватного нотаріуса Курковської Я.Л., є безпідставними. Означений вирок не стосується спірних договорів, договори позики від 26.09.2011 та поруки від 26.09.2011 не були предметом судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні. Вирок суду постановлений саме щодо фізичної особи Курковської Я.Л. та не з підстав її діяльності у якості приватного нотаріуса. Вироком суду не встановлено обставин, що приватний нотаріус Курковська Я.Л. не могла здійснювати нотаріальні дії з підстав втрати контролю та володіння печаткою нотаріуса та припинила свою діяльність як приватний нотаріус;

- доводи скаржника, якими останній обґрунтовує необхідність проведення експертного дослідження, містять виключно припущення, без належного обґрунтування та доказової бази, що б беззаперечно свідчило про необхідність проведення такого експертного дослідження;

- скаржник безпідставно та необґрунтовано здійснює посилання на обставини, які встановлені органом досудового розслідування, без відповідного судового рішення;

- посилання позивача на норми ст.92 ГПК України є помилковими, з огляду на те, що судом не вирішувалось питання необхідності долучення оригіналу договору до матеріалів справи, оскільки ухвалою було визначено необхідність надання стороною оригіналу. Долучення оригіналів правочинів до суміжних справ при наявності основної справи про банкрутство не є раціональним та процесуально вірним;

- безпідставними є твердження скаржника про те, що укладений договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 є договором факторингу. Умови договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 не містять додаткових погоджених платежів за укладення даного договору. Крім того укладений договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 не містить притаманні умови, які визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №906/1174/18, що можуть кваліфікувати його як договір факторингу.

ОСОБА_1 правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

У судове засідання Східного апеляційного господарського суду 24.09.2024 з`явилися представники позивача та представник відповідача.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу «Судова влада України» у підрозділі «Повідомлення для учасників судового процесу», розділу «Громадянам» відповідної інформації про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду на 24.09.2024 об 11:00год.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

При розгляді у судовому засіданні клопотання ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" про витребування у ТОВ «Метінком» оригіналу договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, судова колегія врахувала наступне.

До матеріалів справи додано ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.05.2024 у цій справі ( т.2 а.с.217), в якій зазначено, що в судове засідання 27.05.2024 представником відповідача надано суду для огляду оригінали договорів, в тому числі договору уступки права вимоги (цесії) від 02.02.2012, укладений між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінком», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.П. номер 217. Також відповідачем було заявлено клопотання про доручення до матеріалів справи нотаріально посвідчених копій цих договорів.В підготовчому засіданні судом першої інстанції було досліджено оригінали і копії договорів. Встановлено, що подані копії відповідають оригіналам договорів( в тому числі джоговоруцесії).

Згідно з поясненнями відповідача, наданими у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду, 27.05.2024 у судовому засіданні Господарського суду Харківської області представником відповідача були надані суду для огляду оригінали договорів, зокрема оригінал договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 №217(означене також убачається з протоколу судового засідання суду першої інстанції). Відповідачем також було заявлено клопотання (вх.№13611 від 27.05.2024) про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідчених копій договорів, у тому числі договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012. Господарським судом Харківської області безпосередньо у судовому засіданні 27.05.2024 оглянуто оригінали договорів та встановлено, що подані відповідачем нотаріально посвідчені копії договорів відповідають оригіналам, які були оглянуті судом. За результатами судового засідання місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідчених копій договорів. Після судового засідання судом повернуто оригінали документів представнику відповідача.

Представники позивача означених пояснень ТОВ «Метінком» не спростували, проте зазначили, що ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" було позбавлене можливості оглянути оригінали договорів та пересвідчитися у відповідності наданих відповідачем копій таким оригіналам. Аналогічні доводи викладені за змістом апеляційної скарги.

Судова колегія критично оцінює ці доводи скаржника. Представник відповідача був присутній в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції 27.05.2924. ТК ТОВ фірма "Харків-Москва", у разі наявності сумнівів, не було позбавлене можливості заявити клопотання про огляд оригіналів договорів, чого, як підтвердив представник позивача у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 24.09.2024, зроблено не було. Більше того, як убачається з протоколу судового засідання Господарського суду Харківської області від 27.05.2024, під час проведення означеного судового засідання, позивач заперечував проти задоволення клопотання відповідача щодо долучення до матеріалів справи нотаріально посвідчених копій, усвідомлюючи можливість повернення судом оригіналів документів відповідачу, проте знову ж таки не подав клопотання про огляд таких документів.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши клопотання апелянта про витребування у відповідача оригіналу договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, враховуючи наявність у матеріалах справи копії договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, нотаріальне посвідчення якої вказує на те, що подана відповідачем копія договору відповідає оригіналу, враховуючи, що оригінал спірного договору був оглянутий в підготовчому судовому засіданні у присутності представника відповідача, а також надаючи оцінку поведінці позивача як недобросовісній, судова колегія не встановила наявності підстав для його задоволення.

Розглядаючи у судовому засіданні клопотання ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" про призначення по справі судової технічної експертизи документу - договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, Східний апеляційний господарський суд враховував наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (ч.1).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

До предмета доказування у межах справи №922/3921/21 (922/4727/21) входить встановлення обставин дійсності або недійсності договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 №217 у межах визначених позивачем підстав позову. На переконання судової колегії, запропоновані позивачем для експертизи питання не впливають на встановлення обставин дійсності/недійсності правочину, а скоріше спрямовані на встановлення обставин укладеності/неукладеності правочину, що не входять до предмету доказування у межах розглядуваної справи.

Питання сформульовані апелянтом не сприяють встановленню юридично значущих для справи обставин.

Отже поставлені на вирішення експерта питання не стосуються предмета спору.

Враховуючи означене, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання апелянта про призначення експертизи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

26.09.2011 між громадянином Ізраїлю Дукер Шмуєлем (позичальник) та громадянином Російської Федерації Герасимовим М.І. (позикодавець) укладено договір безвідсоткової позики, посвідчений приватним нотаріусом Курковською Я.Л. за реєстровим номером 1993 (нотаріально посвідчена копія договору долучена до матеріалів справи).

За умовами п.1 означеного договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 8 000 000,00 (вісім мільйонів) доларів США. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, на протязі 2007-2008 років.

З огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у контексті норм ГПК України доказів на підтвердження визнання недійсним та/або нікчемним договору позики від 26.09.2011, судова колегія вважає вправильими зауваження суду першої інстанції про розгляд та надання оцінки вимогам та доводам позивача з урахуванням правомірності правочину (договору позики від 26.09.2011).

До матеріалів справи також долучено нотаріально посвідчену копію договору уступки вимоги (цесія) від 02.02.2012, укладеного між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ТОВ "Метінком" (новий кредитор), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим номером 217.

За умовами п.1 означеного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 між первісним кредитором і боржником (громадянином Ізраїлю Дукер Шмуєлем).

За цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання наступних зобов`язань: сплати боргу за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 за вирахуванням повернутих сум, зазначених в акті повернення грошових коштів (п.2 договору).

Згідно з п.3 договору право вимоги засноване на договорі безвідсоткової позики від 26.09.2011. Сторони провели всі розрахунки за відступлення права вимоги.

До нового кредитора переходять права, які забезпечують зобов`язання боржника (п.4).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.11 договору).

ТК ТОВ фірма "Харків - Москва" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ «Метінком» про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Визначення предмета, підстав поданого позову є правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову у межах справи №922/3921/21 (922/4727/21) є вимоги ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012.

В обґрунтування позовних вимог (підстави позову) ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" зазначає наступне. Вироком суду у справі №2605/7851/12 встановлено, що договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 не посвідчувався приватним нотаріусом Курковською Я.Л. Реєстр вчинення нотаріальних дій за 2011-2012 роки приватного нотаріуса Курковської Я.Л. відсутній. Сторонами договору порушено вимоги ст.ст.512, 513 ЦК України, внаслідок чого, за твердженням позивача, договір є недійсним відповідно до положень ст.203 ЦК України. Позивач також посилається на те, що оспорюваний правочин за своєю правовою природою є договором факторингу, а відповідач не має генеральної та/або індивідуальної ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, не є небанківською установою, яка може надавати фінансові послуги, пов`язані з валютними цінностями, у тому числі й факторингу.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України та ст.20 Господарського кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину визначені у ст.215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч.2).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3).

Згідно зі ст.203 ЦК України (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем не визначено конкретну норму права, яка, на його думку, є підставою для визнання договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Оцінюючи доводи позивача у частині недійсності договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, які обгрунтовані листами-відповідями Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, судова колегія зазначає наступне.

Як убачається з доданого до матеріалів позовної заяви листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції №52677/6-21 від 15.11.2021, Наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 04.04.2012 №618 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності по Київському міському нотаріальному округу та припинення дії реєстраційного посвідчення Курковської Яни Леонідівни », у зв`язку з особистою заявою про припинення приватної нотаріальної діяльності, на підставі статей 30, 30-1 Закону, приватна нотаріальна діяльність по Київському міському нотаріальному округу Курковської Яни Леонідівни припинена з 04.04.2012.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2020 №2688/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я Курковської Яни Леонідівни », згідно з рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 23.07.2020 №8 та на підставі підпункту «б» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`зяку із винесенням щодо нотаріуса обвинувального вироку суду, який набрав чинності, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 24.11.2008 за №7201 на ім`я Курковської Яни Леонідівни .

Наказами Головного управління юстиції у місті Києві від 01.06.2012 №1087 "Про передачу документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни" та від 11.09.2012 №2092 "Про внесення змін до Наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 01.06.2012 №1087 "Про передачу документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни" створено робочу групу Головного управління юстиції у м.Києві для передачі документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Курковської Я.Л. до Київського державного нотаріального архіву.

Робочою групою було здійснено вилучення справ приватного нотаріуса Курковської Я.Л. для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву, про що складено відповідний акт з додатками.

У даному акті зазначено, що фізичний стан документів, що вилучаються - неупорядкований, наряди відповідно до номенклатури справ не сформовані. Більша частина справ вилучається розсипом документів. Деякі справи вкладено в папки, складено внутрішній опис, який не відповідає наповненню цих папок. Реєстри для реєстрації нотаріальних дій за 2011-2012 роки відсутні. Звірка документів відповідно до реєстру нотаріальних дій під час вилучення не проводилась.

Станом на сьогодні документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. фактично знаходяться в приміщення Київського державного нотаріального архіву, проте на відповідальне зберігання не передані.

У матеріалах справи №02-10 «Інші договори (засновницькі договори, установчі акти, договори відчуження рухомого майна, оренди, позики, управління майном тощо)» том №3 (22.07.2011-02.11.2011) відсутній договір за реєстровим номером №1993 від 26.09.2011.

Договір уступки (цесії) від 02.02.2012, посвідчений приватним нотаріусом Курковською Я.Л. за реєстровим №217, у справах, що знаходяться в приміщення Київського державного нотаріального архіву відсутній.

Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що у межах справи №922/3921/21 (922/4727/21) сторонами не надано до матеріалів справи акту, складеного робочою групою Головного управління юстиції у м.Києві за результатами проведених дій, пов`язаних із вилученням нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Курковської Я.Л.

З аналізу листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції №52677/6-21 від 15.11.2021, зміст якого викладено вище за текстом постанови, не вбачаються обставини вилучення належних приватному нотаріусу Курковській Я.Л. документів у повному обсязі (зокрема, не зазначено, що до проведення такого вилучення ніким іншим документи не вилучалися), як і не вбачаються обставини здійснення такого вилучення та передачі нотаріального діловодства та архіву у присутності самого нотаріуса.

Посилання у листі-відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції на те, що під час вилучення реєстри для реєстрації нотаріальних дій за 2011-2012 роки відсутні, не може достеменно свідчити про відсутність таких реєстрів взагалі (про їх неведення нотаріусом), а свідчить виключно про відсутність реєстрів у володіння саме Управління нотаріату.

При цьому, як обгрунтовано зауважено судом першої інстанції, у листі-відповіді зазначено, що звірка документів відповідно до реєстру нотаріальних дій під час вилучення не проводилась.

Водночас, ТОВ «Метінком» до матеріалів справи долучено роздруківку з електронного ресурсу "Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів" щодо використаного бланку серія ВРР номер 012402 (бланк, на якому оформлений договір уступки вимоги (цесія) від 02.02.2012), з якої (роздруківки) вбачається, що означений бланк є витраченим, дата витрачання - 02.02.2012, код витрачання - 3 (інші договори).

До матеріалів справи не надано доказів на підтвердження того, що означений бланк був повернутий приватним нотаріусом Курковською Я.Л. та/або вилучений працівниками Головного управління юстиції у місті Київі під час вилучення, як такий, що є не використаний.

У силу приписів ч.ч.1, 2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.79 ГПК України наявність обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2).

Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За висновками судової колегії, лист-відповідь Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.11.2021 не може розглядатися як доказ відсутності вчинених приватним нотаріусом Курковською Я.Л. нотаріальних, реєстраційних дій стосовно договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012.

Спростовуючи твердження позивача про те, що приватний нотаріус Курковська Я.Л. не мала можливості посвідчувати та не посвідчувала спірний договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, які грунтуються на вироку Оболонського районного суду міста Києва від 23.04.2013 у справі №2605/7851/12, Східний апеляційний господарський суд зауважує наступне.

Згідно з ч.6 ст.75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Водночас, вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23.03.2013 ухвалений стосовно громадянки України Курковської Я.Л. як фізичної особи (а не з підстав її діяльності як приватного нотаріуса) за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ч.ч.1, 3 ст.358 Кримінального кодексу України.

При цьому з аналізу означеного вироку вбачається, що обставини, встановлені органом досудового розслідування та судом, у частині наявності ознак кримінального правопорушення за ч.ч.1, 3 ст.358 Кримінального кодексу України з боку Курковської Я.Л. стосуються її протиправних дій із використанням документів іншого нотаріуса.

Як правильно зауважено судом першої інстанції, посилань або встановленого факту виготовлення та використання нотаріальних документів приватного нотаріуса Курковської Я.Л. за її ж підписом у вироку суду не зазначено.

Жодних посилань на договори позики від 26.09.2011 та уступки вимоги від 02.02.2012, про які зазначає позивач, вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23.03.2013 не містить.

Ні органом досудового розслідування, ні в подальшому судом, про що свідчить зміст вироку Оболонського районного суду міста Києва, не проводилось розслідування за фактом проведеної нотаріальної дії приватного нотаріуса Курковської Я.Л. у частині посвідчення оспорюваного у межах справи №922/3921/22 (922/4727/21) договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012.

Відтак, обставини, встановлені вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23.03.2013, не стосуються предмету спору у розглядуваній справі.

Усупереч твердженням скаржника, вироком суду не встановлено обставин, що приватний нотаріус Курковська Я.Л. не могла здійснювати нотаріальні дії у спірний період з підстав втрати контролю та володіння печаткою нотаріуса та припинила свою діяльність як приватний нотаріус.

Дійсно у вироку суду відображено, що Курковська Я.Л. дала свідчення про те, що не проводила жодних нотаріальних дій починаючи з 2011 року. Однак, Оболонським районним судом міста Києва на підставі оцінки всіх доказів у справі, зокрема показань потерпілих по справі та свідків, зроблено висновок про те, що підсудна не правдиво пояснює обставини вчинених нею злочинів i суд розцінив їх як намагання уникнути відповідальності за вчинені злочини і спробу понести більш м`яке покарання. При цьому у вироку містяться посилання на покази свідків, які спростовують покази Курковської Я.Л. у частині того, що остання була позбавлена права підпису та печатки приватного нотаріуса, та всі нотаріальні дії здійснювались іншими особами за її підписом без її участі.

Відтак, за висновками судової колегії, твердження позивача про те, що приватний нотаріус Курковська Я.Л. не мала можливості та не посвідчувала оспорюваний договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012, не підтверджені жодними доказами.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 за своєю правовою природою є договором факторингу, Східний апеляційний господарський суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18.

У означеній постанові Великою Палатою Верховного Суду зроблено наступні правові висновки:

- норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні;

- договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом №2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги;

- договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються;

- вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу;

- якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу;

- якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Як зазначалося вище за текстом постанови, на підставі оспорюваного договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 право вимоги перейшло до нового кредитора (ТОВ «Метінком») за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011. Зі змісту договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 не вбачається погодження сторонами умов про будь-які платежі, за цим договором не відбувалося фінансування клієнта.

Судова колегія погоджується з висновками Господарського суду Харківської області про те, що оспорюваний договір уступки вимоги не є договором факторингу за своїм суб`єктним складом і не містить притаманні договору факторингу умови, тому до нього не можуть бути застосовані вимоги, передбачені Законом України "Про фінансові послуги".

Вищеозначене спростовує твердження апелянта про те, що відсутність інформації щодо ТОВ «Метінком» у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладення відповідачем оспорюваного договору.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем, за вказаними у позові підставами, наявність ознак недійсності договору уступки права вимоги (цесії) від 02.02.2012 3217 станом на момент його укладення.

Східний апеляційний господарський суд, разом з іншим, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є насамперед вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.09.2023 у справі №910/23621/17, від 03.08.2023 у справі №904/7930/21, від 01.06.2022 у справі №912/642/20.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Згідно з ч.1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч.1 ст.627 та ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

В апеляційній сскарзі позивач наполягає на тому, шо судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів вчинення договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 та договору позики від 26.09.2011 (означені договори, а також реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2011 та 2012 роки відсутні в документах нотаріального діловодства та архіві приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. Судом не прийнято до уваги вирок відносно приватного нотаріуса Курковської Я.Л., в якому зафіксовано її свідчення, що вона не проводила жодних нотаріальних дій починаючи з 2011 року).Аналогічні доводи містяться в позовній заяві.

Таким чином позиція позивача по справі фактично зводиться до того, що у справі відсутні докази вчинення правочину - договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 №217.Отже позивач, фактично, вказує на неукладеність спірного договору.

Східний апеляційний господарський суд зауважує, що у разі, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином не набуваються, а правовідносини за ним не виникають.

У постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Відтак, у розглядуваному випадку, враховуючи доводи позивача, подання позову про визнання правочину недійсним не є ефективним способом захисту та, відповідно, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судова колегія також зауважує, що відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

З аналізу положень ст.ст.203, 215 ЦК України вбачається, що оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним право заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Договір уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 укладений між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та ТОВ "Метінком". Тобто, ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" не є стороною договору, про визнання недійсним якого подано розглядуваний позов. ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" також не є стороною договору безвідсоткової позики від 26.09.2011, укладеного між громадянином Ізраїлю Дукер Шмуєлем та громадянином Російської Федерації Герасимовим М.І., права за яким були відступлені на підставі договору уступки вимоги (цісії) від 02.02.2012.

Як обгрунтовано зауважено судом першої інстанції, позивачем під час звернення до суду з розглядуваним позовом не зазначено, у який спосіб та яким чином оспорюваний правочин порушує його права та законні інтереси.

З аналізу договору уступки права вимоги (цесії) від 02.02.2012 №217 не вбачається, що обсяг прав та зобов`язань позивача, як поручителя за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011, був збільшений або зменшений.

За змістом апеляційної скарги та безпосередньо у судовому засіданні 24.09.2024 ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" зазначило, що факт порушення оспорюваним договором прав позивача є доведеним, оскільки саме на підставі оскаржуваного договору у позивача виникла неіснуюча заборгованість у справі про банкрутство в розмірі 8 000 000,00 доларів.

Однак, судова колегія звертає увагу, що, усупереч твердженням скаржника, означена заборгованість виникла не на підставі договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 №217 (т.1 а.с.17,18), а на підставі договору безвідсоткової позики від 26.09.2011 та договору поруки від 26.09.2011. При цьому визнання двох останніх договорів недійсними є предметом розгляду у межах іншої справи, а саме справи №922/3921/21 (922/1371/22) (922/1044/24).

Право вимоги до поручителя відповідач одержав за «Договором уступки права вимоги по договору поруки від 26.09.2011» (т.2 а.с.168).

Цей договір уступки права вимоги по договору поруки позивач не оспорює.

Крім того недійсність договору встановлюється на момент його вчинення. Посилатися на недійсність договору може особа, чиї права порушуються таким договором станом на момент його вчинення. У свою чергу, позивач не зазначає про порушення його прав станом на дату укладення договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 №217.

Відтак, позивачем не доведено порушення майнових прав та інтересів ТК ТОВ фірма "Харків-Москва", спричинене оспорюваним договором уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 №217. У свою чергу, як зазначалося вище за текстом постанови, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Східний апеляційний господарський суд, разом з іншим, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Тобто, саме суд на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ГПК України, ураховуючи завдання господарського судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Однак, за власною ініціативою суд не може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Верховний Суд у постановах від 20.01.2021 у справі №203/2/19, від 22.05.2024 у справі №906/1105/22, від 16.01.2024 у справі №911/432/22, від 11.04.2024 у справі №910/11814/22 дійшов висновку, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Незалучення усіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом цього спору по суті заявлених вимог. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №757/8221/19-ц, від 04.09.2024 у справі №922/42/24.

Оспорюваний договір уступки вимоги (цесія) від 02.02.2012 укладено між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та ТОВ "Метінком".

З огляду на наведене вище та враховуючи те, що звертаючись із розглядуваним позовом до суду, позивач не визначив громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 як співвідповідача та в подальшому не заявив клопотання про його залучення до участі у справі як співвідповідача, Східний апеляційний господарський суд вважає, що в задоволенні позову необхідно також відмовити у зв`язку із незалученням усіх належних відповідачів.

За змістом апеляційної скарги ТК ТОВ фірма "Харків-Москва" наголошує на тому, що Господарським судом Харківської області у порушення вимоги ст.92 ГПК України наданий відповідачем оригінал договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 не був долучений до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними означені твердження скаржника. Так, відповідно до ч.2 ст.92 ГПК України за заявою особи, яка надала суду оригінал письмового доказу, суд повертає оригінал доказу цій особі після його дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання судовим рішенням законної сили.

Як уже було встановлено судовою колегією, 27.05.2024 у судовому засіданні Господарського суду Харківської області представником відповідача був наданий суду для огляду оригінал договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012. Місцевим господарським судом безпосередньо у судовому засіданні 27.05.2024 оглянуто оригінал договору та встановлено, що подана відповідачем нотаріально посвідчена копія договору відповідає оригіналу. Після судового засідання судом повернуто оригінал документу представнику відповідача.

Суд апеляційної інстанції враховує наявність у матеріалах справи нотаріально посвідченої копії договору уступки вимоги (цесії) від 02.02.2012 та зазначає, що нотаріальне посвідчення копії документу підтверджує її (копії) відповідність оригіналу документа.

Також судова колегія вважає доречними зауваження відповідача про те, що долучення оригіналів договорів (у розглядуваному випадку договору уступки вимоги (цесія) від 02.02.2012) до суміжних справ при наявності основної справи про банкрутство не є раціональним та процесуально правильним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Харківської області.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 ГПК України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 у справі №922/3921/21 (922/4727/21) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.10.2024.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка