СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
25 вересня 2024 року Справа № 922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23)
Постановою Східного апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.) від 25.09.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) апеляційну скаргу Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва" (далі ТК ТОВ фірма "Харків - Москва") на рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) залишено без задоволення. Змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23), викладено її в редакції мотивувальної частини цієї постанови. Резолютивну частину рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) залишено без змін.
Керуючись ст.34 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) вважаю за необхідне письмово висловити свою незгоду із постановою судової колегії.
Насамперед, вважаю за необхідне вказати, що не погоджуюся із висновком судової колегії про неналежність обраного позивачем способу судового захисту через ініціювання Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінком» (далі - ТОВ «Метінком»; кредитор) двічі судового процесу з визнання його права вимоги до ТК ТОВ «Фірма-Харків», яке, зокрема, ґрунтується на існуванні заперечуваних у цьому позовному провадженні правовідносин поруки, шляхом подання грошових вимог як конкурсним кредитор у межах справи про банкрутство ТК ТОВ фірма Харків-Москва.
В обґрунтування своєї позиції зазначаю наступне:
- при розгляді справи №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) не може бути врахована ухвала Господарського суду Харківської області від 01.12.2021 по справі №922/3921/21 («перша» справа про банкрутство ТК ТОВ фірма «Харків-Москва»), якою визнано вимоги ТОВ "Метінком" у сумі 8 000 000,00 доларів США (що еквівалентно 209 944 800,00 грн.) та, відповідно, не може бути взятий до уваги сам факт звернення ТОВ «Метінком» з означеними грошовими вимогами до суду. Так, постановою Верховного Суду від 08.06.2022 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.10.2021 по справі №922/3921/21 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТК ТОВ фірма «Харків-Москва». У свою чергу, скасування ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство нівелює подальше провадження у цій справі, інші ухвалені після винесення скасованої ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство судові рішення втрачають чинність внаслідок її (ухвали) скасування. Відтак, ухвала Господарського суду Харківської області від 01.12.2021 по справі №922/3921/21 втратила чинність внаслідок скасування ухвали суду першої інстанції від 18.10.2021 (про відкриття провадження у справі про банкрутство ТК ТОВ фірма «Харків-Москва»), тому такою ухвалою не можуть підтверджуватися або спростовуватися жодні факти/обставини, посилання на вказану ухвалу від 01.12.2021 є недоречними та неможливими;
Не можу підтримати міркування постанови про намагання поручителя шляхом ініціації позовного провадження і подальшого апеляційного перегляду оскаржуваного рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) фактично ревізувати ухвалу цього суду від 17.06.2024 про визнання грошових вимог ТОВ Метінком у межах основного провадження у справі про банкрутство ТК ТОВ фірма Харків-Москва, оскільки ця ухвала Господарського суду Харківської області про визнання грошових вимог ТОВ «Метінком» ухвалена пізніше ніж оскаржуване у межах справи №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23)рішення і більше ніж через місяць після його ухвалення та через дев`ять місяців після звернення ТК ТОВ «Харків-Москва» з відповідним позовом до суду. Відтак, ініціюючи відокремлене позовне провадження боржник (позивач) не міг знати про результати розгляду заяви ТОВ «Метінком» з грошовими вимогами до боржника і, відтак, не міг мати наміру ревізувати відповідну ухвалу про визнання грошових вимог.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснив, що метою ініціювання позову по визнання поруки припиненою було прагнення усунути правову невизначеність, оскільки ухвала про визнання грошових вимог не розглядалася судом тривалий час, але і після її прийняття ця ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання (ч.2 ст. 47 КУзПБ).
Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв позовну заяву про визнання поруки припиненою для розгляду її в межах процедури банкрутства. Грошові вимоги відповідача були розглянуті судом за результатами прийнятого рішення за вказаним позовом. Рішення, які набрали законної сили, враховуються при розгляді грошових вимог кредиторів у межах справи про банкрутство.
Вважаю, що посилання представника позивача на необхідність вчинення цього позову для усунення правової (юридичної) невизначеності є обґрунтованими.
Крім того необхідно врахувати наступне.
Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у випадку, коли особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити це право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання. Ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо таких позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги. Які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі 522/1528/15-ц пункти 57, 66).
У вказаній справі, що розглянув Верховний Суд рішенням суду першої інстанції від 34.03.2011 було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором. Рішення залишено без змін апеляційною інстанцією. Разом із тим, у січні 2015 року боржник ініціював позов про визнання поруки припиненою.
Отже, у вказаному випадку після вирішення спору про стягнення боргу за зобов`язанням, боржник намагався в іншій справі, після спливу чотирьох років, фактично, повторно розглянути вже вирішену справу.
В нашому випадку рішення не відбулося, справа не була розглянута. Подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника за відсутності розгляду цієї заяви тривалий час, а також неможливість, в силу специфіки процедури банкрутства, оскаржити одразу ухвалу про визнання грошових вимог, унеможливлює прийняття доводів за постановою судової колегії про «ревізування» ухвали про визнання грошових вимог, якої ще не було на час розгляду позову про визнання поруки припиненою у справі про банкрутство. Крім того розгляд відбувається в межах одного провадження у справі про банкрутство одним і тим же судом першої інстанції і одним і тим же складом суду.
Також не поділяю висновки судової колегії про те, що ініційовані ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» відокремлені позовні провадження (№922/3921/21 (922/1371/22) (922/1044/24); №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4632/23)) у межах основного провадження у справі про банкрутство №922/3921/21 (922/1371/22) та покладені в їх основу обґрунтування дають підстави стверджувати про порушення ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» принципу venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) та про зловживання правом з боку ТК ТОВ фірма «Харків-Москва».
Підстави позовних вимог у кожному із означених позовних проваджень є відмінними і свідчать лише про намагання поручителя (ТК ТОВ фірма «Харків-Москва») захистити свій майновий інтерес шляхом встановлення відсутності свого статусу поручителя у зв`язку із змінами у правовідносинах поручительства, які виникли незалежно від волі сторін цих правовідносин та представити суду своє бачення проблеми з різних боків.
Щодо суті позовних вимог.
Як убачається зі змісту позовної заяви, ТК ТОВ фірма «Харків Москва» вважає поруку припиненою на підставі ст. 559 ЦК України ( наводить повний її текст) і зазначає, що товариство ніколи не погоджувалося забезпечувати виконання зобов`язання новими боржниками-спадкоємцями померлого Дукера Шмуєля.
Крім того, на мою думку, помилковою є аргументація (наведена за змістом мотивувальної частини постанови), якою керувалась судова колегія, відмовляючи у визнанні поруки припиненою у зв`язку із відсутністю згоди поручителя забезпечувати виконання зобов`язання іншими боржниками (правонаступниками Дукер Шмуєля).
За умовами договору поруки від 26.09.2011 ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» (поручитель) поручилося перед громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 (кредитором) за виконання обов`язку громадянина Ізраїлю Дукера Шмуєля (боржника) щодо повернення позики за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 у розмірі 8 000 000,00 доларів США.
22.01.2020 Дукер Шмуєл помер, що підтверджується копією наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть.
Зі смертю ОСОБА_2 (позичальника за договором позики) відкрилась спадщина, яку було прийнято спадкоємцями останнього (підтверджується наявним у матеріалах справи листом приватного нотаріуса Гаражи Наталії Петрівни вих.№250/02-14 від 09.09.2020).
У силу приписів ст.ст.1218, 1219 ЦК України обов`язки спадкодавця (Дукер Шмуєля) і, відповідно, грошові зобов`язання за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 увійшли до складу спадщини.
Відтак, внаслідок універсального правонаступництва відбувся перехід прав і обов`язків померлого позичальника до спадкоємців (відбулася заміна боржника в основному зобов`язанні).
Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Водночас, згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
За умовами п.5.1 договору поруки останній діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст.559 ЦК України.
Звертаю увагу, що за умовами п.10.1 договору поруки усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, у тому числі пов`язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства.
Частиною 3 ст.559 ЦК України унормовано, що порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.
Відповідно до приписів ч.1 ст.523 ЦК України (яка регламентує правові наслідки заміни боржника у зобов`язанні, забезпеченому порукою або заставою) порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.
Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті.
У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (ст.1282 ЦК України).
За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором у межах вартості одержаного у спадок майна.
Зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем).
У разі отримання такої згоди правовідносини поруки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука визнається припиненою.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №570/3891/14, яка є релевантною для розглядуваної справи і підлягає врахуванню згідно з ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, для збереження поруки необхідно, щоб поручитель дав згоду забезпечувати зобов`язання за участю нового боржника у формі відповідного попереднього застереження в договорі поруки (як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням) або в окремій заяві про це, зробленій пізніше.
Матеріали справи не містять доказів надання ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» згоди (вираженої у будь-якій формі) на забезпечення виконання зобов`язання новими боржниками спадкоємцями померлого Дукер Шмуєля, як і не містять доказів звернення ТОВ «Метінком» (як кредитора) до ТК ТОВ «Харків-Москва» (як поручителя) з метою отримання такої згоди. Під час апеляційного перегляду справи жодна зі сторін спору про наявність таких обставин не зазначила.
Позивач наполягає на тому, що не згоден (ніколи не погоджувався) на продовження правовідносин поруки після смерті боржника.
Водночас, відповідач хибно посилається на п.8.1 договору поруки як на письмовий вираз згоди поручителя забезпечувати виконання основного зобов`язання у разі заміни боржника.
Так, за умовами п.8.1 договору поруки поручитель надає свою згоду на відступлення кредитором прав вимоги за зобов`язаннями, які виникають з договору безвідсоткової позики від 26.09.2011, у випадку смерті боржника за наявності у боржника правонаступників, а також укладання кредитором договору про відступлення прав вимоги за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 з будь-якою юридичною або фізичною особою.
З аналізу означеного пункту договору вбачаю, що у ньому погоджено надання поручителем згоди на: 1) відступлення кредитором прав вимоги за зобов`язаннями, які виникають з договору безвідсоткової позики від 26.09.2011, у випадку смерті боржника за наявності у боржника правонаступників; 2) укладання кредитором договору про відступлення прав вимоги за договором безвідсоткової позики від 26.09.2011 з будь-якою юридичною або фізичною особою.
На моє переконання, у пункті 8.1 договору поруки не йде мова про згоду поручителя на забезпечення зобов`язань нових боржників (зокрема, правонаступників позичальника), як і не йде мова про звільнення кредитора від необхідності звертатися за отримання такої згоди до поручителя.
За наявності постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №570/3891/14 вважаю незастосовними у роглядуваному випадку висновки (про те, що заміна боржника у зобов`язанні його спадкоємцем не може бути підставою для припинення поруки у разі відсутності згоди поручителя на заміну боржника новим боржником за правилами ч.3 ст.559 ЦК України), викладені у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №585/2836/16-ц, на які послалася судова колегія при мотивуванні постанови у межах справи №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23).
Вважаю, що правова позиція викладена у постанові апеляційного суду у цій справі, щодо відсутності підстав для припинення поруки у зв`язку із смертю боржника, є ревізією всіх правових висновків Великої Палати Верховного Суду з означеного питання за постановою від 04.07.2023 у справі №570/3891/14, на користь правової позиції, що була висловлена раніше, у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №585/2836-16-ц.
У світлі викладеного, вважаю, що у цьому випадку апеляційна скарга ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» мала бути задоволена, рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2024 у справі №922/3921/21 (922/1371/22) (922/4023/23) скасоване з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» (визнання припиненою з 22.01.2020 поруки ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» за договором поруки, укладеним між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» від 26.09.2011).
Позивач у позовній заяві також вказує та те. що ТОВ «Метінком» не зверталось до приватного нотаріуса із своїми вимогами , як кредитор за договором позики до спадкоємців ОСОБА_2 .
Вважаю, що позивач не намагається одержати рішення про припинення поруки з двох різних підстав, як вказано у постанові апеляційного суду. Враховуючи зміст прохальної частини позову необхідно дійти висновку про те, що рішення має дати відповідь на проблему стосовно припинення (або ні) поруки саме через смерть боржника.
Разом із тим важливе правове значення має факт втрати кредитором (відповідачем) права вимагати сплати боргу від спадкоємців боржника, тому позивач має право вказати на це у своєму позові.
Правовідносини з цього питання врегульовані ст. 1281 ЦК України.
Стаття 1281 передбачає, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
В матеріалах справи знаходиться лист приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу від 09.09.2020 №250/02-14, в якому повідомляється про прийняття спадкоємцями спадщини, а також про наявність кредиторів, які заявили кредиторські вимоги до спадкоємців. Серед цих осіб ТК ТОВ «Метінвест» відсутнє.
До матеріалів справи також надано лист від 27.12.2023 №698/01-16 приватного нотаріуса Гаража Н., в якому повідомлено суд першої інстанції про те, що ТК ТОВ «Метінком» із кредиторськими вимогами до спадкоємців спадкодавця ОСОБА_3 померлого 22.01.2020 не зверталось (т.1 а.с.198).
Відповідно до п. 2б договору безвідсоткової позики - остаточний розрахунок боржник Дукер Шмуєл повинен був здійснити протягом місяця «з моменту введення об`єкта в експлуатацію», тобто до 28.05.2021.
Таким чином відповідач,принаймні, 28.05.2021 мав знати про смерть боржника і про відкриття спадщини і звернутися із вимогами про погашення боргу до спадкоємців.
На поручителя за договором безвідсоткової позики не покладається будь-яких обов`язків щодо повідомлення кредитора про відкриття спадщини. За таких обставин доводи за постановою апеляційного суду про неподання поручителем доказів повідомлення кредитора про відкриття спадщини не мають під собою правового підґрунтя.
В матеріалах справи відсутні докази звернення кредитора (відповідача) до спадкоємців із вимогами про повернення боргу.
За таких обставин строки передбачені частинами 2 і 3 ст. 1281 ЦК України сплинули у листопаді 2021 року (навіть, до подання ТОВ «Метінком» своїх грошових вимог до боржника (12.10.2022).
За таких обставин позивач обґрунтовано посилається в апеляційній скарзі на те, що порука є припиненою у зв`язку із припиненням забезпеченого нею зобов`язання (ч. 1 ст. 559 ЦК України).
Разом із тим позивач зазначивши в позовній заяві про те, що відповідач, як кредитор за догором позики не звертався із вимогами про повернення боргу до спадкоємців, не розвинув цей тезис і в прохальній частині позову просив визнати припиненою поруку з 22.01. 2020, тобто з дня смерті Дукер Шмуеля.
Враховуючи, що за обставинами справи відповідач навіть не намагався взяти згоду у поручителя на продовження поручительства, отже правовідносини поручительства не продовжилися (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №570/3891/14), то вимоги за позовом (і апеляційною скаргою) про визнання поруки припиненою 22.01. 2020 є обґрунтованими (ч. 3 ст. 559; ч.1 ст. 523).
Суд першої інстанції помилково вважав, що позивач необґрунтовано посилається на норми 523, 1282ЦК України, оскільки , на його думку між сторонами було погоджено продовження поручительства в разі смерті боржника. Як встановлено вище зміст п. 8.1. договору поруки не містить такого погодження поручителя. Суд першої інстанції, не з`ясувавши повністю обставини, що мають значення для справи, помилково не застосував ч. 1 ст. 523 ч. 3 ст. 559 ЦК України.
Підсумовуючи викладене вважаю, що порука є припиненою з дати смерті Дукер Шмуєля, а саме 22.01.2020.
Текст цієї окремої думку, зважаючи на необхідність врахування мотивувальної частини постанови від 25.09.2024 для коректного формулювання сутті моєї розбіжності із правовою оцінкою судової колегії, складено та підписано 08.10.2024.
Суддя О.Є. Медуниця