ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 жовтня 2024 року м. ТернопільСправа № 921/403/22
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

розглянув заяву б/н від 25.09.2024 (вх.№7425 від 25.09.2024) Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про визнання наказу таким, що не відповідає виконанню

у справі

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19)

до відповідача - Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54)

про стягнення 76627043,19 грн.

За участю від:

позивача (стягувача) - не з`явився

відповідача (боржника/заявника) - ОСОБА_1

третьої особи - не з`явився

Суть справи.

Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із заявами б/н від 25.09.2024 (вх. №7425 від 25.09.2024 та вх. №7428 від 25.09.2024) про визнання такими, що не підлягають виконанню наказів Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2024 у справі №921/403/22 про:

- стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 844522 (вісімсот сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 48 коп. за подання позову, 166814 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот чотирнадцять) грн 38 коп. за подання апеляційної скарги та 177935 (сто сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп. за подання касаційної скарги (є предметом розгляду заяви б/н від 25.09.2024 (вх. №7425 від 25.09.2024));

- стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця Чернівецька, будинок, 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок, 44, ) 62167 (шістдесят дві тисячі сто шістдесят сім) грн 70 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи №921/403/22 у суді касаційної інстанції (є предметом розгляду заяви б/н від 25.09.2024 (вх. №7428 від 25.09.2024)).

В обґрунтування своїх заяв ПрАТ "Тернопільгаз" посилається на проведення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог, а відтак і припинення зобов`язань на загальну суму 1251439,89 грн на підставі заяв №ТЕР-05/387 від 19.03.2024 та №ТЕР-03/929 від 12.08.2024, поданих ПрАТ "Тернопільгаз" (з урахуванням поданих ПрАТ "Тернопільгаз" заяв б/н від 07.10.2024 (вх. №7676 від 07.10.2024, вх. №7677 від 07.10.2024).

Посилаючись на наведене, ПрАТ "Тернопільгаз" просило задоволити його заяви, подані в порядку ст. 328 ГПК України.

Відповідно до протоколів передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.09.2024 заяви передано на розгляд судді Шумському І.П.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

З врахуванням приписів ч.3 ст.328 ГПК України, ухвалою суду від 26.09.2024 заяву ПрАТ "Тернопільгаз" б/н від 25.09.2024 (вх. №7425 від 25.09.2024) призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.10.2024 та запропоновано в строк до 07.10.2024: Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надати суду відомості щодо пред`явлення наказу від 23.09.2024 до виконання в органи ДВС; Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до 07.10.2024 (за наявності) письмові заперечення проти заяви, докази на їх підтвердження та докази про надіслання відповідних документів на адреси інших учасників справи.

07.10.2024 від ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" надійшла заява б/н від 07.10.2024 (вх. №7664), у якій ним підтверджено проведення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема на суму 1189272,19 грн на підставі заяв №ТЕР-05/387 від 19.03.2024 та №ТЕР-03/929 від 12.08.2024, поданих ПрАТ "Тернопільгаз". При цьому, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" просив суд розгляд заяви проводити без участі його представника.

Представником ПрАТ "Тернопільгаз" в судовому засіданні 07.10.2024 підтримано заяву б/н від 25.09.2024 (вх. №7425 від 25.09.2024) про визнання наказу від 23.09.2024, виданого на примусове виконання постанови Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №921/403/22 таким, що не підлягає виконанню.

Решта учасників судового процесу явку повноважних представників в судове засідання 07.10.2024 не забезпечили, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ГПК України неявка учасників судового процесу не є перешкодою для розгляду заяви.

Враховуючи наведене та те, що участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони відповідно до ст. 42 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання 07.10.2024 без участі представників позивача (стягувача) та третьої особи.

Розглянувши заяву, оцінивши докази, подані на її обґрунтування, суд вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/403/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про стягнення 76627043,19 грн, з яких: 58964459,97 грн - основного боргу; 6112731,94 грн - пені; 1232014,24 грн - 3% річних; 10317837,04 грн - інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, підтримані уповноваженим представником, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору транспортування природного газу № від 16.12.2019.

02.03.2023 Господарським судом Тернопільської області у справі №921/403/22 ухвалено рішення, яким: позов задоволено частково; закрито провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" 1906414,46 грн боргу, у зв`язку з відсутністю предмету спору; стягнуто з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54, ідентифікаційний код 03353503) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ідентифікаційний код 427950 (п`ятдесят шість мільйонів вісімсот шістдесят дві тисячі сто тридцять) грн 33 коп. - боргу, 6017368 (шість мільйонів сімнадцять тисяч триста шістдесят вісім) грн 03 коп. - пені, 1232014 (один мільйон двісті тридцять дві тисячі чотирнадцять) грн 24 коп. - 3% річних, 599385 (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 02 коп. - інфляційних нарахувань, 733314 (сімсот тридцять три тисячі триста чотирнадцять) грн 32 коп. - судового збору в повернення сплачених судових витрат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.02.2024 залишено без змін рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.03.2023 у справі №921/403/22.

Надалі, постановою Верховного Суду від 05.06.2024: частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор ГТС"; скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.03.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.02.2024 у справі №921/403/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 95363,91 грн та втрат від інфляції в сумі 9718452,02 грн та ухвалено в цій частині нове рішення; стягнуто з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ) 95363 (дев`яносто п`ять тисяч триста шістдесят три) грн 91 коп. пені та 9718452 (дев`ять мільйонів сімсот вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн 02 коп. інфляційних нарахувань; стягнуто з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 844522 (вісімсот сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 48 коп. за подання позову, 166814 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот чотирнадцять) грн 38 коп. за подання апеляційної скарги та 177935 (сто сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп. за подання касаційної скарги.

Загальна сума судового збору, стягненого з ПрАТ "Тернопільгаз" відповідно до постанови Верховного Суду від 05.06.2024 складає 1189272,19 грн.

У свою чергу, постановою Верховного Суду від 31.07.2024: частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи №921/403/22 у суді касаційної інстанції; стягнуто з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця Чернівецька, будинок, 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок, 44, ) 62167 (шістдесят дві тисячі сто шістдесят сім) грн 70 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи №921/403/22 у суді касаційної інстанції.

Тобто, загальна сума судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу), стягнених з ПрАТ "Тернопільгаз" відповідно до постанов Верховного Суду від 05.06.2024 та від 31.07.2024 складає 1251439,89 грн.

Частинами 1, 2, 5 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

23.09.2024 Господарським судом Тернопільської області видано відповідні накази.

В матеріалах справи містяться адресовані Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" заяви Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" №ТЕР-05/387 від 19.03.2024 та №ТЕР-03/929 від 12.08.2024 про припинення, в порядку ст. 601 ЦК України, зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1251439,89 грн. При цьому, їх зміст вказує, що такі зобов`язання між сторонами виникли на підставі договору транспортування природного газу від 16.12.2019 № .

Як вже зазначалось, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" у заяві б/н від 07.10.2024 (вх. №7664 від 07.10.2024) підтверджено проведення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1251439,89 грн на підставі заяв ПрАТ "Тернопільгаз" №ТЕР-05/387 від 19.03.2024 на суму 733314,32 грн та №ТЕР-03/929 від 12.08.2024 на суму 518125,57 грн. При цьому, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" стверджено, що накази Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2024 у справі №921/403/22 не пред`являлись до примусового виконання.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.4 ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" яка кореспондується зі статтею 129-1 Конституції України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Так, положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Розділом V ГПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З викладених норм вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, ч. 2 ст. 328 ГПК України містить такі підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

- з інших причин, наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано.

В постанові Верховного Суду від 16.01.2018 по справі № 755/15479/15-ц було наголошено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

В межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, в т.ч. і розміру боргу боржника, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2018 у справі №5011-9/15826-2012.

Враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 328 Господарського процесуального кодексу України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Отже, дослідженню, в даному випадку, підлягають обставини наявності визначених процесуальним законодавством підстав визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими наказ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частинами 1, 3 статті 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Нормами ст. 599 ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 3 статті 203 ГК України вказано, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

У ст. 601 ЦК України також зазначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Разом з цим ст. 602 ЦК України наведено перелік підстав, з яких не допускається зарахування зустрічних вимог, а саме про: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

-бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

-бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

-строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема ст. 203 ГК України та ст. 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

В ході розгляду заяви від 25.09.2024 (вх. №7425 від 25.09.2024) у справі №921/403/22 судом встановлено, що відповідач/боржник звернувся до позивача/стягувача із двома заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1251439,89 грн, а саме заявою №ТЕР-05/387 від 19.03.2024 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 733314,32 грн та заявою №ТЕР-03/929 від 12.08.2024 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 518125,57 грн, тобто на суму, яка рівна судовим витратам (судовому збору та витратам на правничу допомогу), які підлягали стягненню з відповідача на підставі постанов Верховного Суду від 05.06.2024 та від 31.07.2024 у даній справі.

Загальна сума зарахувань зустрічних однорідних вимог 1251439,89 грн вказує на припинення зобов`язань між сторонами, зокрема в частині стягненої згідно постанови Верховного Суду від 05.06.2024 загальної суми судового збору 1189272,19 грн (844522,48 грн + 166814,38 грн + 177935,33 грн), на підставі якої 23.09.2024 видано відповідний наказ.

У постановах від 28.02.2018 у справі №910/4312/17, від 04.07.2018 у справі №910/16430/16, від 05.07.2018 у справі №914/3013/16, від 19.07.2018 у справі №910/14503/16, від 26.09.2018 у справі №910/20105/17, від 04.04.2019 у справі №918/329/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином. Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №920/18256/17 та від 02.04.2019 у справі 918/539/18 зазначено, що "наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак апеляційний суд правильно зазначив, що припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами" (постанова у справі №920/18256/17) та "заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за новивиявленими обставинами" (постанова у справі №918/539/18).

Натомість у постановах від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 24.06.2019 у справі №910/12026/18, від 23.07.2019 у справі №904/1299/18, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 26.05.2020 у справі №910/7807/19, від 11.06.2020 у справі №910/7804/19, від 14.07.2020 у справі №910/10471/19, від 19.08.2020 у справі №911/2560/19, від 25.08.2020 у справі №б-23/75-02, від 23.09.2020 у справі №904/2215/19, від 12.11.2020 у справі №904/3173/19, від 25.11.2020 у справі №904/1806/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов наступного висновку: "Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку".

З приводу цього, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 уточнено ці висновки наступним чином: "Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється ст. ст. 601 - 602 ЦК України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (ст. 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (ст. 603 ЦК України)".

У ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням приписів ч.2 ст. 328 ГПК України, суд визнає таким, що не підлягає виконанню наказ №921/403/22 від 23.09.2024 про стягнення з стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 844522 (вісімсот сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 48 коп. за подання позову, 166814 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот чотирнадцять) грн 38 коп. за подання апеляційної скарги та 177 935 (сто сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп. за подання касаційної скарги, у зв`язку з припиненням у нього зобов`язання щодо оплати вказаної суми, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Керуючись положеннями ст. 328 ГПК України, ст. 601 ЦК України, з урахуванням того, що відповідач звернувся до позивача (стягувача) із заявами №ТЕР-05/387 від 19.03.2024 та №ТЕР-03/929 від 12.08.2024 про зарахування зустрічних однорідних вимог в рахунок погашення суми судового збору, стягнутого на підставі постанови Верховного Суду від 05.06.2024 у даній справі, зважаючи на те, що стягувачем такий односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджено, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої боржником заяви б/н від 25.09.2024 (вх. №7425 від 25.09.2024) про визнання наказу Господарського суду Тернопільської області №921/403/22 від 23.09.2024, виданого на виконання постанови Верховного Суду від 05.06.2024 у даній справі, таким, що не підлягає виконанню.

З приводу процесуальних дій передбачених ст. 328 ГПК України суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 18, 234, 235, 326, 327, 328 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву б/н від 25.09.2024 (вх.№7425 від 25.09.2024) Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" задоволити.

2. Визнати наказ Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2024, виданий на примусове виконання постанови Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 921/403/22 про стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 844522 (вісімсот сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 48 коп. за подання позову, 166814 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот чотирнадцять) грн 38 коп. за подання апеляційної скарги та 177935 (сто сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп. за подання касаційної скарги таким, що не підлягає виконанню.

3. Ухвала, в порядку ч.1 ст. 235 ГПК України набирає законної сили негайно після її оголошення - 07.10.2024.

4. Примірник ухвали направити Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44) та Приватному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54) рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про його одержання.

5. Копію ухвали направити Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в електронній формі до її електронного кабінету в ЄСІТС.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та строки встановлені ст.ст. 256,257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.10.2024.

Суддя І.П. Шумський