ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2024 р. Справа № 910/681/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 (суддя Балац С.В.)

у справі № 910/681/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Скайлекс"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 9 006,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Скайлекс" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (відповідач) про стягнення 9 006,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, усупереч приписам статті 41 Закону України Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не здійснено відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі № 910/681/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Скайлекс" страхове відшкодування в сумі 9 006,00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із того, що вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка відступлена позивачу за договором відступлення права вимоги від 04.04.2023 № 101 в розмірі 9 006,00 грн, є обґрунтованою, а відповідачем не спростовано наявність вини у ДТП ОСОБА_1 та не надано доказів призупинення відповідачем розгляду заяв позивача або страховика за договором добровільного страхування про виплату страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/681/24 в частині розподілу судових витрат та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у стягненні судових витрат з відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвалене судом першої інстанції рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі № 910/681/24; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 24.06.2024.

Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, планові та екстрені відключення електроенергії по місту Києву, дана апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

Позивач не скористався своїм правом, відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не є перешкодою для апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява, в якій останній зазначив про відсутність предмета спору, оскільки стягнута судом першої інстанції сума з сумою судового збору оплачена в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 22.04.2024 № 853970. Також, позивач надав суду докази сплати відповідачем заборгованості.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Приватним акціонерним товариством страхова компанія "ТЕКОМ", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄАТК-УКРАЇНА", як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу від 06.04.2020 № 099-20Д/Т/АТ (далі - Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмета Договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "VOLKSWAGEN JETTA", із державним знаком НОМЕР_1 (далі - застрахований ТЗ).

19.01.2021 о 07:55 по вул. Французький бульвар, 29 у м. Одесі відбулася за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "SKODA OCTAVIA", із державним знаком НОМЕР_2 , яким керував гр. ОСОБА_1 .

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 у справі № 522/1758/21 (провадження № 3/522/1932/21) встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм гр. ОСОБА_1 (далі - винна особа) у зв`язку із чим вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок зазначеної вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта від 28.01.2021 № 6965 вартість відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу становить 9 091,75 грн.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Приватним акціонерним товариством страховою компанією "ТЕКОМ" на підставі Договору добровільного страхування з урахуванням висновку експерта від 28.01.2021 № 6965 та страхового акта від 02.02.2021 № 173 здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 9 006,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.02.2021 № 309, яка наявна в матеріалах справи у вигляді копії.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Одеській області № 379872, ОСОБА_1 відноситься до пільгової категорії громадян за посвідченням НОМЕР_3 .

Приватне акціонерне товариство страхова компанія "ТЕКОМ" звернулось до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації від 03.08.2021 № 269/21 з посиланням на положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Проте, відповідач листом від 22.11.2021 № 208/21 відмовив у задоволенні вказаної заяви у зв`язку з відсутністю доказів відношення ОСОБА_1 до пільгової категорії громадян.

Між Приватним акціонерним товариство страховою компанією "ТЕКОМ", як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги від 04.04.2023 № 101, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги до фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору страхового відшкодування, яке виникло на підставі документів, вказаних у додатку № 1 до цього Договору (п. 1.1 договору відступлення права вимоги).

За актом приймання-передачі прав вимоги від 06.04.2023 № б/н за договором відступлення права вимоги від 04.04.2023 № 101, Приватним акціонерним товариством страховою компанією "ТЕКОМ" передано, а позивачем прийнято право вимоги з виплати страхового відшкодування за страховим актом від 02.02.2021 № 173.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації від 04.01.2023 № 001/24 з посиланням на положення п. 13.1 ст. 13 Закону, в задоволенні якої відповідачем відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів відношення ОСОБА_1 до пільгової категорії громадян.

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка відступлена позивачу за договором відступлення права вимоги від 04.04.2023 № 101, в розмірі 9 006,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, Моторне (транспортне) страхове бюро України не погоджується з рішенням суду першої інстанції, проте оскаржує рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі № 910/681/24 лише в частині стягнення з нього витрат зі сплати судового збору.

Тому, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, беручи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача, рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 9 006,00 грн судом не переглядається.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Скайлекс" щодо безпідставності покладення на нього судових витрат зі сплати судового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Загальні вимоги, яким має відповідати позовна заява, встановлені ст. 162 ГПК України.

Статтею 164 ГПК України передбачено перелік документів, які додаються до позовної заяви, зокрема, докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви до господарського суду, визначено Законом України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.

За приписами підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 9 006,00 грн. Відтак, ціна позову у даній справі становить 9 006,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2024 року в розмірі 3 028,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 151 від 17.01.2024.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Колегія суддів, здійснивши перевірку розрахунку розміру судового збору, погоджується з правильністю його розрахування судом першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Питання стягнення судових витрат врегульовано у розділі І "Загальні положення" главою 8 "Судові витрати" ГПК України.

Положення статей 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Таким чином, розподіл судового збору залежить від правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи скаржника щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема ст. 129 ГПК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного провадження, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва в частині розподілу судового збору ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Щодо поданої позивачем заяви про відсутність предмета спору у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 231 ГПК України визначено підстави для закриття провадження у справі. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).

З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

При цьому протилежне, зокрема скасування рішення суду з тих підстав, що сторона спору на стадії апеляційного перегляду рішення вчинила дії, які направлені, по суті, на вирішення питання шляхом фактично позапримусового виконання зобов`язання, хоча і за наслідками встановлення судом першої інстанції обставин та ухвалення рішення про зобов`язання вчинення дій на користь позивача, означало б скасування законного та обґрунтованого рішення, яке ухвалене за результатами встановлення фактичних обставин справи, надання оцінки доказам, правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Так, Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23 дійшла до висновку, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Об`єднання палата Касаційного господарського суду Верховного Суду виснувала, що у випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.

А тому, оскільки відповідні обставини для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору виникли лише на стаді апеляційного провадження у справі, у колегії суддів відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування законного та обґрунтованого судового рішення по суті спору, що повністю узгоджується із правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеної в постанові від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що ГПК України передбачає спеціальні процесуальні механізми та процедуру для випадку припинення існування предмета спору, які виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Так, у разі, коли боржник добровільно виконав рішення суду (повністю чи частково), яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа (наказу), то останній відповідно до частини другої статті 328 ГПК України наділений правом звернутися до суду із відповідною заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст. 277-279 ГПК України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати

Виходячи з положень ст. 129 ГПК України, під час оскарження рішення суду в частині розподілу судових витрат судовий збір не сплачується, що виключає необхідність здійснення розподілу судових витрат у вигляді судового збору за результатом розгляду апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П ОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі № 910/681/24 залишити без змін.

3. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко