ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2024 р. Справа№ 910/8754/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 (повний текст складено 25.07.2024)

у справі № 910/8754/24 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1) ОСОБА_1 ,

2) ОСОБА_2 ,

3) ОСОБА_3 ,

4) ОСОБА_4 ,

5) ОСОБА_5 ,

6) ОСОБА_6 ,

7) ОСОБА_7 ,

8) ОСОБА_8 ,

9) ОСОБА_9 ,

10) ОСОБА_10 ,

11) ОСОБА_11 ,

12) ОСОБА_12 ,

13) ОСОБА_13 ,

14) ОСОБА_14 ,

15) ОСОБА_15 ,

16) ОСОБА_16 ,

17) ОСОБА_17 ,

18) ОСОБА_18 ,

19) ОСОБА_19 ,

20) ОСОБА_20 ,

21) ОСОБА_21 ,

22) ОСОБА_22

про стягнення 877 145 820,73 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 877 145 820,73 грн збитків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 позовну заяву Фонду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про стягнення 877 145 820,73 грн з доданими до неї документами визнано неподаною та повернуто заявникові без розгляду.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вказана позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню, оскільки позовну заяву подано без додержання вимог п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятою ухвалою суду, Фонд звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/8754/24 та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Скаржник вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також порушив норми процесуального права.

Позиції учасників справи.

Від учасників справи відзиви на апеляційній скарги не надійшли.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8754/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Фонду на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 до надходження матеріалів справи №910/8754/24.

29.08.2024 матеріали справи №910/8754/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/8754/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду.

Від ОСОБА_15 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у якому заявник, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України, просить зупинити провадження у справі №910/8754/24 на строк його перебування у складі Збройних Сил України.

На обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_15 зазначає, що з 27.02.2022 добровольцем пішов на війну захищати Україну, з 29.04.2022 по теперішній час перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 . На підтвердження наведеного в клопотанні обґрунтування заявник надав довідку №1961 від 19.08.2024 та військовий квиток.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Воєнний стан введено в Україні з 24.02.2022.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21.10.2010, §47).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Розглянувши заявлене ОСОБА_15 клопотання, колегія суддів вважає, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки в цьому конкретному випадку провадження у справі не відкрито (оскаржуваною ухвалою позовну заяву з доданими до неї документами суд визнав неподаною та повернув заявникові без розгляду), розгляд справи не відбувається; більше того, за своєю суттю оскаржувана ухвала є такою, що перешкоджає можливому подальшому провадженню у справі. Тому провадження не може бути зупинено.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Подана Фондом позовна заява підписана представником - адвокатом Таболіним Олексієм.

На підтвердження повноважень Таболіна О.С. до позовної заяви долучено видану Фондом довіреність №60-15458/23 від 25.12.2023 (далі - довіреність), якою Фонд уповноважує адвоката Таболіна Олексія Сергійовича представляти інтереси Фонду та його директора-розпорядника (в т.ч. й в статусі члена адміністративної ради Фонду), неплатоспроможних банків та/або банків, процедура здійснення тимчасової адміністрації та/або ліквідації яких здійснюється або здійснювалася Фондом, у будь-яких установах, організаціях та підприємствах. органах державної виконавчої служби, у правовідносинах з приватними виконавцями. Конституційному Суді України, Верховному Суді (в тому числі Великій Палаті Верховного Суду), Вищому антикорупційному суді; апеляційних судах (в тому числі апеляційних судах, утворених в апеляційних округах, апеляційних адміністративних судах, апеляційних господарських судах); місцевих судах (в тому числі місцевих загальних судах, місцевих господарських судах, місцевих адміністративних судах). Дана довіреність видана без права передоручення повноважень іншій особі і дійсна до 31.12.2024.

Довіреність підписана директором-розпорядником Фонду Рекрут Світланою Валеріївною.

Будь-які докази на підтвердження повноважень Рекрут С.В. як директора-розпорядника ФГВФО до позовної заяви не надано, такі докази відсутні також і в переліку додатків до позовної заяви.

Інших доказів на підтвердження повноважень адвоката Таболіна О.С. до матеріалів позовної заяви не додано.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Частиною 1 ст. 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

Згідно зі ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених ст. 46 ГПК України.

Частиною 1 ст. 56 ГПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56 ГПК України).

Частиною 4 ст. 60 ГПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Позовна заява від імені Фонду підписана адвокатом Таболіним Олексієм Сергійовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія №000368 від 19.11.2018) на підставі довіреності від 25.12.2023 №60-15458/23.

Довіреністю №60-15458/23 від 25.12.2023 Фонд в особі директора-розпорядника Рекрут Світлани Валеріївни, яка діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.07.2020 уповноважує адвоката Таболіна О.С. представляти інтереси Фонду та його директора-розпорядника (в т.ч. й в статусі члена адміністративної ради ФГВФО), неплатоспроможних банків та/або банків, процедура здійснення тимчасової адміністрації та/або ліквідації яких здійснюється або здійснювалася Фондом, у будь-яких установах, організаціях та підприємствах. органах державної виконавчої служби, у правовідносинах з приватними виконавцями, Конституційному Суді України, Верховному Суді (в т.ч. Великій Палаті Верховного Суду), Вищому антикорупційному суді; апеляційних судах (в тому числі апеляційних судах, утворених в апеляційних округах, апеляційних адміністративних судах, апеляційних господарських судах); місцевих судах (в тому числі місцевих загальних судах, місцевих господарських судах, місцевих адміністративних судах). Дана довіреність видана без права передоручення повноважень іншій особі і дійсна до 31 грудня 2024 року.

Довіреність свідчить, що вона підписана директором-розпорядником Фонду - Рекрут С.В. та скріплена печаткою Фонду.

Зазначивши, що в додатках до позовної заяви відсутні будь-які докази на підтвердження повноважень Рекрут С.В. як директора-розпорядника Фонду і зазначені докази відсутні також і в переліку додатків до позовної заяви, суд першої інстанції зазначив, що у нього відсутні підстави вважити, що позовна заява підписана уповноваженою особою, яка має на це право.

Колегія суддів, не погоджуючись з такою позицією місцевого суду, зазначає, що згідно зі ст. 14 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка визначає повноваження директора-розпорядника Фонду, директор-розпорядник Фонду в т.ч. керує поточною діяльністю Фонду та діє від імені Фонду і представляє його інтереси без довіреності у відносинах з державними органами, Національним банком України, банками, міжнародними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами.

Рекрут С.В. була призначена на посаду директора-розпорядника Фонду 18.07.2019 та звільнена з посади 17.07.2024.

Інформація про чинного директора Фонду є відкритою і міститься зокрема в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та на офіційному сайті Фонду.

Отже, оскільки станом на дату видачі від 25.12.2023 №60-15458/23 Рекрут С.В. була директором-розпорядником Фонду та мала право діяти без довіреності, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що позовна заява Фонду підписана уповноваженою особою, яка має на це право.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Фонду підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала має бути скасована, а позовна заява Фонду - направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 280-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/8754/24 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/8754/24 скасувати.

3. Позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направити до Господарського суду міста Києва на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі (Глава 2 Розділу ІІІ ГПК України).

4. Справу №910/8754/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак