ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 Справа № 917/642/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, 36000, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7,

в особі: 1. Полтавської обласної військової адміністрації, 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 45, ,

2. Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, 01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо», 37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Індустріальна, 26, ,

про стягнення 1 011 885,27 грн.,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, )

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники: згідно протоколу судового засідання

Суть спору:

Розглядається позовна заява Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в особі Полтавської обласної військової адміністрації та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» про стягнення 1 011 885,27 грн., з яких 639 130,49 грн. пеня за несвоєчасну поставку товару, 334 406,95 грн. втрати від інфляції, 38 347,83 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 23.04.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Крім того, вказаною ухвалою було залучено Акціонерне товариство «Українська залізниця» до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів.

02.07.2024 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.08.2024 р.

01.08.2024 року оголошено перерву в судовому засіданні до 27.08.2024 р.

Ухвалою від 27.08.2024 р. відкладено судове засідання на 24.09.2024 р.

24.09.2024 р. прийнято рішення у даній справі, проголошено вступну і резолютивну частини, роз`яснено строк і порядок його оскарження.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги прокурор обґрунтовує тим, що відповідач не виконав зобов`язання щодо своєчасної поставки товару за договором на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування.

У відзиві від 07.05.2024 р., вх. № 6362 від 07.05.2024 р., відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що згідно з положеннями договору пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ сплачується на рахунок платника, тобто АТ «Українська залізниця», а не на користь Державного бюджету України, як просить Прокурор в позовній заяві; відсутні підстави для стягнення пені не в порядку, передбаченому обов`язковим для виконання договором.

Крім того, відповідач стверджує, що інфляційні втрати та 3 % річних можуть нараховуватися виключно за порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання за яким одна сторона повинна сплатити кошти іншій стороні; оскільки єдиною стороною договору, для кого встановлено грошове зобов`язання, є платник АТ «Укрзалізниця», нарахування прокурором до стягнення з ТОВ «Лубним`ясо» інфляційних втрат та 3 % річних, на думку відповідача, є неправомірним.

У поясненнях № 02.1-07/864 від 13.05.2024 р. (вх. № 6750 від 14.05.2024 р.) Полтавською обласною військовою адміністрацію вказано про те, що договір поставки був виконаний сторонами в повному обсязі, товар поставлено з урахуванням корегування заявок, які узгоджувались між сторонами та здійснено розрахунок у повному обсязі.

16.05.2024 р. від Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України до суду надійшли письмові пояснення (вх. № 6862), у яких позивач 2 зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи здійснити без участі представника Міністерства.

20.05.2024 року третьою особою подано до суду пояснення б/н від 08.05.2024 р. (вх. № 6965), у яких зазначено про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» не було виконано основне зобов`язання щодо поставки товару у визначений договором строк.

22.05.2024 року прокуратура надала до суду відповідь на відзив (вх. № 7239), у якій вказала про те, що наведені відповідачем доводи є необґрунтованими та не спростовують обставин, викладених у позовній заяві.

20.08.2024 року відповідач подав до суду додаткові пояснення (вх. № 11181), у яких просив суд при ухваленні рішення у даній справі врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.08.2024 р. у справі № 917/1957/23.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 02.03.2022 р. «Про деякі питання здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану» між Полтавською обласною військовою адміністрацією (Замовник), Акціонерним товариством «Укрзалізниця» (Платник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» (Постачальник) був укладений договір поставки товару за договором на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування шляхом приєднання до його умов. Дана обставина не заперечується сторонами.

На офіційному веб-сайті АТ «Укрзалізниця» за посиланням: https://us.gov.ua/about/procurement/ опублікований проект договору на постачання продовольчих товарів, форму та умови якого затверджено рішенням правління AT «Укрзалізниця» від 12.03.2022 р. (т. 1, а.с. 41-45).

Сторони у договорі погодили такі умови:

- за цим договором Постачальник зобов`язується поставити Замовнику продовольчі товари тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування, перелік, кількість, ціни, умови оплати та поставки яких зазначаються Замовником у заявках, а Замовник зобов`язується прийняти вказаний товар, а Платник зобов`язується своєчасно забезпечити оплату за нього на умовах цього договору (п. 1.1 договору);

- загальна ціна (вартість) договору визначається виходячи із загальної вартості поставленого товару, на підставі підписаних сторонами (Постачальником та Замовником) первинних бухгалтерських документів (п. 2.1 договору);

- оплата товару Платником здійснюється з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 185, на таких умовах: попередня оплата у розмірі 30% вартості товару проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання платником від Міністерства аграрної політики та продовольства України сканованої копії рахунку за формою згідно з додатком 1 до цього договору, оформленого належним чином та погодженого Замовником та Міністерством аграрної політики та продовольства України, за умови наявності бюджетних коштів на поточних рахунках Платника. Остаточний розрахунок за поставлений товар проводиться Платником протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання Платником від Міністерства аграрної політики та продовольства України сканованої копії рахунку за формою згідно з додатком 1 до цього договору, оформленого належним чином та погодженого Замовником та Міністерством аграрної політики та продовольства України, за умови наявності бюджетних коштів на поточних рахунках Платника. Погодження остаточного розрахунку Міністерством аграрної політики та продовольства України здійснюється на підставі акта прийому-передачі товару та/або накладної (товаро-транспортної або залізничної), підписаних Постачальником та Замовником (п. 2.2 договору).

- поставка товару за цим договором здійснюється Постачальником партіями протягом строку дії договору на умовах, визначених у заявках відповідно до пункту 1.1 цього договору, на підставі письмових заявок Замовника. Заявки подаються за допомогою інтерактивного способу зв`язку (електронна пошта) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення), та/або іншими засобами передачі електронних повідомлень, документів і вважаються дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до приймання товару (п. 5.1 договору);

- товар повинен бути поставлений замовнику протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання Постачальником попередньої оплати, якщо інше не узгоджено Сторонами додатково. Датою поставки товару є дата приймання Замовником партії товару та підписання Замовником відповідних документів. Один примірник документів, що підтверджує поставку товару, негайно передається Замовником Платнику у визначеному цим договором порядку (п.п. 5.4, 5.5 договору);

- у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок Платника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого товару за кожний день затримки (пункт 6.1 договору).

Полтавською обласною військовою адміністрацією було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» наступні заявки на закупівлю продовольчих товарів:

- від 05.07.2022 р. на поставку яловичини тушкованої в жерстяній банці вага 525 гр., кількість 39 916,80 кг (а.с. 47);

- від 21.09.2022 р. на поставку консервів м`ясних. Яловичина тушкована першого сорту (525 гр.) в жерстяній банці вага 525 гр. ж/б, кількість 39 916,80 кг (а.с. 56);

- від 26.09.2022 р. на поставку консервів м`ясних. Яловичина тушкована першого сорту (525 гр.) в жерстяній банці вага 525 гр. ж/б, кількість 39 916,80 кг (а.с. 65).

У відповідь на зазначені заявки Постачальником ТОВ «Лубним`ясо» було виставлено замовнику Полтавській обласній військовій адміністрації рахунки на оплату:

- № ЛМ 1-2004 від 05.07.2022 р. на суму 7 600 158,72 грн.; сума авансу 2 280 047,62 грн. (а.с. 48);

- № ЛМ 1-2004 від 21.09.2022 р. на суму 7 600 158,72 грн.; сума авансу 2 280 047,62 грн. (а.с. 57);

- № ЛМ 2-2309 від 26.09.2022 р. на суму 7 600 158,72 грн.; сума авансу 2 280 047,62 грн. (а.с. 65).

Акціонерним товариством «Українська залізниця» було перераховано відповідачу попередню оплату згідно з наступними платіжними документами:

- платіжна інструкція № 70070 від 22.08.2022 р. на суму 2 280 047,62 грн., призначення платежу: передоплата по договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання згідно з рахунком № ЛМ 1-2004 від 05.07.2022 (а.с. 55);

- платіжна інструкція № 183186 від 10.10.2022 р. на суму 2 280 047,62 грн., призначення платежу: передоплата по договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання згідно з рахунком № ЛМ 1-2004 від 21.09.2022 (а.с. 64);

- платіжна інструкція № 261964 від 17.11.2022 р. на суму 2 280 047,62 грн., призначення платежу: передоплата по договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання згідно з рахунком № ЛМ 2-2309 від 26.09.2022 (а.с. 69).

На підтвердження поставки товару згідно із заявкою від 05.07.2022 р. та рахунком № ЛМ 1-2004 від 05.07.2022 р. сторонами було підписано видаткові накладні № ЦБ200049268 від 22.09.2022 р. на суму 3 483 406,08 грн., № ЦБ200049312 від 22.09.2022 р. на суму 2 638 944,00 грн. та № ЦБ200049459 від 24.09.2022 р. на суму 1 477 808,64 грн. (а.с. 50, 52, 54) (всього на суму 7 600 158,72 грн.).

На підтвердження поставки товару згідно із заявкою від 21.09.2022 р. та рахунком № ЛМ 1-2004 від 21.09.2022 р. сторонами було підписано видаткову накладну № ЛМ 1-2004 від 30.10.2022 р. на суму 7 600 158,72 грн. (а.с. 60).

На підтвердження поставки товару згідно із заявкою від 26.09.2022 р. та рахунком № ЛМ 2-2309 від 26.09.2022 р. сторонами було підписано видаткову накладну № ЛМ 2309 від 05.12.2022 р. на суму 7 600 158,72 грн. (а.с. 66).

На виконання підпункту 2.2.2. пункту 2.2. договору Акціонерним товариством «Укрзалізниця» було здійснено остаточний розрахунок за поставлений товар згідно з наступними платіжними документами:

- платіжна інструкція № 261980 від 17.11.2022 р. на суму 5 320 111,10 грн., призначення платежу: остаточна оплата по договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання згідно з рахунком № ЛМ 1-2004 від 05.07.2022 (а.с. 55);

- платіжна інструкція № 294940 від 02.12.2022 р. на суму 5 320 111,10 грн., призначення платежу: остаточна оплата по договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання згідно з рахунком № ЛМ 1-2004 від 21.09.2022 (а.с. 64);

- платіжна інструкція № 355730 від 29.12.2022 р. на суму 5 320 111,10 грн., призначення платежу: остаточна оплата по договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання згідно з рахунком № ЛМ 2-2309 від 26.09.2022 (а.с. 69).

Прокурор вказав, що відповідачем не дотримано строки поставки товару, з огляду на що заявив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» 1 011 885,27 грн., з яких 639 130,49 грн. пеня за несвоєчасну поставку товару, 334 406,95 грн. втрати від інфляції, 38 347,83 грн. 3 % річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір поставки товару за договором на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування, заявки на закупівлю продовольчих товарів від 05.07.2022 р., 21.09.2022 р. та 26.09.2022 р., рахунки на оплату № ЛМ 1-2004 від 05.07.2022 р., № ЛМ 1-2004 від 21.09.2022 р. та № ЛМ 2-2309 від 26.09.2022 р., платіжні інструкції № 70070 від 22.08.2022 р., № 183186 від 10.10.2022 р., № 261964 від 17.11.2022 р., № 261980 від 17.11.2022 р., № 294940 від 02.12.2022 р. та № 355730 від 29.12.2022 р., видаткові накладні № ЦБ200049268 від 22.09.2022 р., № ЦБ200049312 від 22.09.2022 р., № ЦБ200049459 від 24.09.2022 р., № ЛМ 1-2004 від 30.10.2022 р. та № ЛМ 2309 від 05.12.2022 р. та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову: матеріали періодичних видань та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України вказано, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України унормовано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Згідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується надсилання Полтавською обласною військовою адміністрацією (як Замовником) заявок від 05.07.2022 р., 21.09.2022 р. та 26.09.2022 р. на закупівлю продовольчих товарів у ТОВ «Лубним`ясо» (Постачальник), а також виставлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» на підставі договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування (в редакції оприлюдненій на офіційному веб-сайті АТ «Укрзалізниця» за посиланням: https://us.gov.ua/about/procurement/) Полтавській обласній військовій адміністрації рахунків на оплату № ЛМ 1-2004 від 05.07.2022 р., № ЛМ 1-2004 від 21.09.2022 р. та № ЛМ 2-2309 від 26.09.2022 р.

Відповідно до п. 11.2 договору він може бути укладений лише шляхом приєднання замовника та постачальника до всіх умов договору в цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З урахуванням положень ст. 634 ЦК України, судом встановлено, що між Полтавською обласною військовою адміністрацією, як Замовником, Акціонерним товариством «Укрзалізниця», як Платником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо», як Постачальником, укладено тристоронній договір шляхом приєднання сторін до договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання, які відповідають формі договору, оприлюдненому на веб-сайті AT «Укрзалізниця» в редакції, затвердженій рішенням правління AT «Укрзалізниця» від 12.03.2022 р.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача пені, втрат від інфляції та 3 % річних за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань з поставки товару. За доводами прокурора зазначена сума має бути стягнута до Державного бюджету України, оскільки кошти на оплату товару були виділені як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам.

Згідно з положеннями статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, статтею 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (схожий за змістом висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі №355/385/17).

Поряд з цим, за змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частинами першою третьою статті 231 ГК України передбачено, що Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

З наведених вище положень статей 230-231 ГК України, статей 549, 551, 611 ЦК України слідує, що неустойка (штраф, пеня) може бути встановлена договором, умови якого сторони, в межах, встановлених законодавством, визначають на власний розсуд при його укладенні.

Зазначене стосується і зобов`язань, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, що має місце у даному спорі, оскільки виконання зобов`язання з оплати відповідачу поставленого товару фінансується за рахунок субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам.

Так, пунктом 6.1 договору сторонами погоджено, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує на зазначений у цьому Договорі рахунок Платника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого Товару за кожний день затримки.

При цьому, положення частин другої статті 231 ГК України передбачають, що навіть у разі, якщо зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, сторони можуть врегулювати сплату неустойки (пені, штрафу) у договорі іншим чином, ніж передбачено цією статтею ГК України.

Відповідно до статті 167 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

За приписами пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства України.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одним з ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, а тому законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 р. у справі № 916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Договір це універсальний регулятор, а отже він є підставою для становлення, зміни чи припинення приватних прав і обов`язків та інших наслідків саме для його сторін. Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання і має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Із встановлених судами обставин справи вбачається, що договір на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання сторонами укладено в добровільному порядку.

При цьому, судами встановлено, що ТОВ «Лубним`ясо» укладало даний договір лише шляхом приєднання до його умов, а умови договору викладались на сайті АТ «Укрзалізниця». Тобто ТОВ «Лубним`ясо» не впливало на формулювання умов договору, не могло їх змінити в переддоговірній процедурі, а лише приєднувалось в цілому до умов договору.

Таким чином, між сторонами цього спору існують договірні стосунки на підставі укладеного договору, а тому відносини сторін мають договірний характер і саме договір визначає, зокрема, підстави, порядок, умови, межі, період та розмір відповідальності сторін.

Оскільки в пункті 6.1 договору сторони, керуючись принципом свободи договору, погодили умову про те, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником (Полтавською обласною військовою адміністрацією), Постачальник (ТОВ «Лубним`ясо») сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок Платника (АТ «Укрзалізниця») пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого товару за кожний день затримки, доводи прокурора про необхідність стягнення пені саме до Державного бюджету України, а не на рахунок АТ «Укрзалізниця», є безпідставними.

Та обставина, що грошові кошти, які ТОВ «Лубним`ясо» отримало в рахунок оплати за договором, були виділені як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам, не має правового значення, оскільки особливі умови договору про сплату пені можуть встановлюватись сторонами у договорі, і сторони, скориставшись такою можливістю, визначили, що пеня за порушення строків поставки товару сплачується саме на рахунок АТ «Укрзалізниця».

Походження з Державного бюджету України грошових коштів, за рахунок яких було оплачено закупівлю товару, виділення таких коштів шляхом субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, не є підставою для зміни умов господарського договору, і не є підставою для стягнення, всупереч умовам договору, пені до Державного бюджету України.

Як вбачається з умов договору та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 р. № 185 «Деякі питання здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану», АТ «Укрзалізниця» уповноважена, зокрема, виступати платником за тристоронніми договорами.

Тристоронній договір - це різновид багатосторонніх договорів, можливість укладення яких визначена частиною четвертою статті 626 ЦК України. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Частиною першою зазначеної статті передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відтак, у тристоронньому договорі правами та обов`язками наділяються усі троє учасники правочину.

З умов укладеного між сторонами договору вбачається, що на АТ «Укрзалізниця» покладено як права, так і обов`язки в тому числі, і передбачено відповідальність платника за невиконання своїх зобов`язань. Зокрема, пунктом 1.1 договору на Платника покладено обов`язок своєчасно забезпечити оплату товару, абзацом другим пункту 11.4 договору передбачено право Платника вносити зміни до договору за погодженням із Замовником, абзацом десятим пункту 7.3 договору передбачено обов`язок постачальника відшкодувати платнику всі збитки, завдані у зв`язку із застосуванням до Постачальника санкцій, а відповідно до положень пункту 6.6 Договору Платник третя особа у справі, несе відповідальність за своєчасне здійснення платежів за умовами цього договору.

Також статутом АТ «Укрзалізниця», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735, передбачено, що товариство є юридичною особою приватного права, має право від свого імені вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки, виступати позивачем і відповідачем у суді, крім випадків, передбачених законодавством та цим Статутом (пункт 15).

Відтак, АТ «Укрзалізниця» є самостійною стороною у договірних зобов`язаннях сторін з комплексом прав, обов`язків і відповідальностю, та може самостійно заявляти позовну вимогу про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання в частині поставки товару, передбаченої укладеним договором.

Наведене також свідчить про те, що стягнення пені в судовому порядку має здійснюватися виключно у відповідності до умов пункту 6.1 Договору, а саме на рахунок та на користь АТ «Укрзалізниця».

У даній справі прокурором заявлено позовну вимогу про стягнення з ТОВ «Лубним`ясо» пені в сумі 639 130,49 грн. до Державного бюджету України, в той час як пунктом 6.1 Договору передбачено сплату Постачальником пені на рахунок Платника, тобто АТ «Укрзалізниця», а не до Державного бюджету України.

Однак, як вбачається з вищенаведеного, зміна в односторонньому порядку визначеного у договорі порядку стягнення пені у разі, якщо оплата за договором здійснювалась за рахунок коштів, виділених як субвенція, суперечить закріпленим у статтях 6, 204, 626-629 ЦК України принципам свободи договору, обов`язковості договору та презумпції правомірності правочину

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 23.07.2024 р. у справі № 909/532/23, від 09.08.2024 р. у справі № 917/1957/23 та від 09.09.2024 р. у справі № 902/1372/23 за подібних правовідносин, які суд враховує на підставі частини четвертої статті 236 ГПК України.

Таким чином, оскільки положення договору не передбачають сплату постачальником пені за несвоєчасну поставку товару до Державного бюджету України, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3 % річних у зв`язку з невиконанням зобов`язань з поставки товару за договором на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 334 406,95 грн. та 3 % річних в розмірі 38 347,83 грн. за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за договором на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Зобов`язання відповідача з передачі товару за договором на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування не є грошовим, а тому вимоги позивача в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубним`ясо» інфляційних нарахувань та відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури у даній справі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на прокуратуру.

Керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 30.09.2024 р.

Суддя О.С. Мацко