ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 жовтня 2024 року Справа № 903/62/23

за скаргою Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз

на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича

по справі №903/62/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, м. Луцьк

про стягнення 76 775 555 грн. 33 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Коритан Л.Ю.

Представники:

від стягувача: Ракітін П.С., довіреність від 30.05.2023

від боржника: Козлюк З.Р., довіреність від 22.07.2024

приватний виконавець: Косяк Н.В., ордер від 08.08.2024

встановив: 27.09.2024 через електронний кабінет надійшла скарга АТ ОГС Волиньгаз на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича, згідно якої просить:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича у ПВ №75632156 щодо винесення постанови від 17.09.2024 про арешт майна боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича у ПВ №75632156 від 17.09.2024 про арешт майна боржника

Ухвалою суду від 30.09.2024 скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича прийнято до розгляду у судовому засіданні 07.10.2024 о 14 год 30 хв. Запропоновано стягувачу, приватному виконавцю подати суду: пояснення по суті скарги.

04.10.2024 на адресу суду надійшла заява стягувача про закриття провадження по розгляду скарги, оскільки в межах даної справи вже розглянута аналогічна скарга АТ «Волиньгаз», за результатами якої постановлена ухвала від 27.08.2024. Підстави та обґрунтування таких скарг є аналогічними.

06.10.2024 надійшло клопотання приватного виконавця Хорішка О.О. по закриття провадження по розгляду скарги. Зазначає, що аналогічні предмет та підстави має скарга АТ «Волиньгаз» від 05.08.2024, за результатами якої судом постановлено ухвалу від 27.08.2024 у даній справі. Боржник намагається повторного розглянути скаргу з аналогічними підставами та предметом, що є зловживанням процесуальним правом, у зв`язку з чим просить постановити окрему ухвалу про притягнення адвоката Козлюк З.Р. до відповідальності.

У судовому засіданні учасники судового процесу дали пояснення, доводи, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду скарги.

Згідно з ч. 10 ст. 13 ГПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Судом встановлено, що в межах даної справи розглядалась скарга АТ «Волиньгаз» від 05.08.2024 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича, згідно якої товариство просило визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича у ВП №75632156 щодо не зняття арешту з усіх грошових коштів/електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях та належать боржнику: Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, адреса: 43006, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Франка, будинок 12, та не зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №75632156 щодо виконання наказу Господарського суду Волинської області по справі № 903/62/23 про стягнення з АТ Волиньгаз на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України (03065, м.Київ, пр.Любомира Гузара, 44, ) 55 104 808 грн 38 коп основного боргу, 5 176 830 грн 02 коп пені, 1 834 313 грн 06 коп 3% річних, 14 659 603 грн 87 коп інфляційних втрат, 939 400 грн 00 коп витрат по сплаті судового збору, а всього: 77 714 955 грн 33 коп (сімдесят сім мільйонів сімсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн 33 коп) до врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, яке бере участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу від 14 липня 2021 року №1639-IX; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича усунути порушення (поновити порушене право АТ Волиньгаз) шляхом зняття арешту з усіх грошових коштів/електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях та належать боржнику: Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, адреса: 43006, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Франка, будинок 12, та зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №75632156 до врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, яке бере участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу від 14 липня 2021 року №1639-IX.

Ухвалою суду від 27.08.2024 у задоволенні скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича за вх.№ 01-75/4541/24 від 03.07.2024 відмовлено.

В той же час, предметом оскарження в межах даної скарги є постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича у ПВ №75632156 від 17.09.2024 про арешт майна боржника.

Таким чином, предмет оскарження в межах даної скарги та скарги від 05.08.2024 не є аналогічним, у зв`язку з чим клопотання стягувача та приватного виконавця про закриття провадження по розгляду скарги не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання приватного виконавця про постановлення окремої ухвали стосовно зловживання процесуальними правами адвокатом Козлюк З.Р. суд зазначає таке.

Згідно ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Виходячи з аналізу правових норм ГПК України, суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено винесення окремої ухвали за клопотанням сторін у справі та відсутнє посилання на порядок і строки розгляду такого клопотання. Судом самостійно встановлюються наявність обставин та підстав для винесення окремої ухвали, що визначені ст. 246 ГПК України.

В даному випадку таких обставин та підстав не встановлено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання приватного виконавця про винесення окремої ухвали.

Судом враховано, що при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 стягнуто з Акціонерного товариства оператор газорозподільноїх системи Волиньгаз на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України 55 104 808 грн 38 коп основного боргу, 5 176 830 грн 02 коп пені, 1 834 313 грн 06 коп 3% річних, 14 659 603 грн 87 коп інфляційних втрат, 939 400 грн 00 коп витрат по сплаті судового збору, а всього 77 714 955 грн 33 коп.

На виконання рішення суду видано наказ №903/62/23-1 від 25.04.2024.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з нормами частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 статті 343 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника); якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частинами 1, 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (підпункти 1, 3 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Скарга мотивована тим, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка О.О., які полягають у винесенні постанови про арешт майна боржника від 17.09.2024 року та пов`язані із не зупиненням виконавчого провадження №75632156 та не зняттям арешту з грошових коштів/електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, є незаконними та неправомірними з огляду на те, що приватний виконавець отримував заяву АТ «Волиньгаз» від 01.08.2024 №430-Сл-521-0724 про обставини, зазначені в частині 1 статті ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» та документальне підтвердження, що АТ «Волиньгаз» перебуває в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, інформацію про те, що Постановою НКРЕКП №490 від 12 березня 2024 року «Про затвердження АТ «ВОЛИНЬГАЗ» обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу», затверджено обсяги перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу , в тому числі за спірний період 144 643,38 тис.грн. та про те, що станом на даний момент процедури, передбачені ЗУ 1639 щодо врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу не завершені в повному обсязі.

25.07.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішком О.О. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №75632156 з примусового виконання наказу суду №903/62/23-1 від 25.04.2024 в частині стягнення 13 145 884 грн 77 коп, арешт коштів боржника в сумі 14 461 059 грн 69 коп.

17.09.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішком О.О. винесено постанову про арешт майна боржника у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 14 461 059 грн 69 коп.

Боржник зазначає, що станом на 17.09.2024 приватним виконавцем стягнуто з боржника грошові кошти в сумі 176 080 грн 68 коп, у зв`язку з чим накладення арешту на майно боржника в загальній сумі без рахування часткового стягнення є безпідставним.

У листі відповіді від 02.08.2024 №1630 на заяву боржника приватний виконавець Хорішко О.О. зазначає, що сума заборгованості, що виникла після 28.02.2022, підлягає стягненню. Оскільки звернення щодо припинення арешту коштів на рахунках боржника є похідним від зупинення виконавчих дій, то ця вимога теж не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 05.08.2024 на адресу суду надійшла скарга АТ ОГС Волиньгаз на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича, згідно якої просить визнати неправомірною бездіяльність та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича усунути порушення (поновити порушене право АТ Волиньгаз) шляхом зняття арешту з усіх грошових коштів/електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях та належать боржнику та зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №75632156 до врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, яке бере участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу від 14 липня 2021 року №1639-IX.

Ухвалою суду від 27.08.2024 №903/62/23 у задоволенні скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича за вх.№ 01-75/4541/24 від 03.07.2024 відмовлено.

При цьому судом встановлено, що стягнення з боржника заборгованості за період з 01.03.2022 по 30.11.2022 у сумі 13 145 884, 77 грн є правом стягувача, яке останній реалізував шляхом подачі приватному виконавцю відповідної заяви про примусове виконання рішення у відповідності до приписів ч. 3 ст. 26 ЗУ Про виконавче провадження, не підлягає врегулюванню згідно абз. 8 ст. 1 ЗУ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", оскільки виникла після 28 лютого 2022 року. Винесення приватним виконавцем постанов про арешт грошових коштів боржника Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз на всіх відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, здійснено приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішком О.О. відповідно до вимог законодавства, з метою належного виконання виконавчого документу.

Враховуючи вищевикладене, постанови приватного виконавця від 25.07.2024 про відкриття виконавчого провадження №75632156, арешт коштів боржника є чинними.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.п.1, 3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Як визначено статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження», після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Скаржником не надано доказів на підтвердження виявлення порушення порядку накладення арешту, як-то передбачено ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд зазначає, що під час розгляду даної скарги судом не встановлено підстав для скасування постанови приватного виконавця про накладення арешту на майно відповідача (боржника), визначених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки ухвала суду від 27.08.2024 на час розгляду скарги набрала законної сили, не скасована, є чинною.

При цьому судом враховано, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Керуючись ст. ст. 234, 342-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Волиньгаз» від 27.09.2024 на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хорішка Олександра Олександровича відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 09.10.2024.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук