ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" жовтня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1778/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полістайлекс Україна» (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5-Б; )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Умедо Груп» (08001, Київська обл., смт Макарів, вул. Ватутіна, буд. 62Б; )

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

Без виклику представників учасників у справі.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/1778/24 за заявою ТОВ «Полістайлекс Україна» до ТОВ «Умедо Груп» про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.09.2024 відкрито провадження у даній справі про банкрутство; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 41 КУзПБ, у зв`язку з чим підлягають зупиненню виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюються стягнення з Боржника - ТОВ «Умедо Груп» (); введено процедуру розпорядження майном ТОВ «Умедо Груп» та призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Карасюка О.В.; попереднє засідання призначено на 22.10.2024.

На даний час провадження у справі перебуває на стадії попереднього засідання в судовій процедурі розпорядження майном Боржника.

З наявних у справі матеріалів судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка О.В. перебуває зведене виконавче провадження № 72898149, до складу якого входить виконавче провадження № 74262894, відкрите на підставі наказу Господарського суду Київської області № 911/98/23 від 19.02.2024 про стягнення з ТОВ «Умедо Груп» на користь ТОВ «Полістайлекс Україна» грошових коштів у сумі 4817948,33 грн.

Приватним виконавцем 13.03.2024 в рамках зведеного виконавчого провадження № 72898149 було передано до ДП «Сетам» майно Боржника, а саме: «Підприємство з виробництва медичних виробів, загальною площею 12614,2 м.кв. та земельна ділянка к/н :00:014:0036 площею 4 га, адреса: Київська обл., Макарівський р-н, смт Макарів, вул. Фастівська (колишня Г.Ватутіна), 62Б». Як зазначив приватний виконавець Літвиненко О.В. в письмових поясненнях, поданих до суду 18.09.2024, станом на даний час торги по даному лоту не завершені, майно перебуває на стадії продажу, треті торги призначені на 10.10.2024.

Приватний виконавець Літвиненко О.В., з посиланням на роз`яснення Міністерства юстиції України, вважає відсутніми підстави для зупинення вчинення виконавчих дій в порядку п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, провадження у даній справі № 911/1778/24 про банкрутство ТОВ «Умедо Груп» відкрите відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 04.09.2024.

Судом встановлено, що 08.08.2024 в рамках виконавчого провадження № 72898149 зазначене вище майно Боржника - «Підприємство з виробництва медичних виробів, загальною площею 12614,2 м.кв. та земельна ділянка к/н :00:014:0036 площею 4 га, адреса: Київська обл., Макарівський р-н, смт Макарів, вул. Фастівська (колишня Г.Ватутіна), 62Б», було виставлене на повторні електронні торги на 09.09.2024.

Вказані електронні торги 09.09.2024 не відбулись у зв`язку з відсутністю зареєстрованих учасників.

10.09.2024 (тобто після відкриття провадження у справі № 911/1778/24 про банкрутство ТОВ «Умедо Груп») опубліковано повідомлення про призначення третіх електронних торгів зазначеного майна Боржника на 10.10.2024.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Частиною 1 статті 44 КУзПБ визначено, що під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Суд зазначає, що з моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Такого змісту висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 908/4057/14, від 11.07.2018 у справі № 922/3040/17, від 29.11.2019 у справах № 908/130/15-г і № 923/1194/17, від 05.02.2020 у справі № 921/557/15-г/10 та в низці інших постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство.

При цьому, поряд з іншими принципами правового регулювання відносин банкрутства суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута (висновки щодо змісту цього принципу наведено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 5/530-03, від 09.04.2019 у справі № Б8/180-10).

Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої КУзПБ процедури.

Так, у межах дотримання наведеного принципу (чинність якого зберігається і зі змінами у законодавстві про банкрутство - з прийняттям та введенням в дію КУзПБ) з відкриттям провадження у справі про банкрутство виникають обмеження з розпорядження майном цієї особи, що визначені положеннями статті 41 КУзПБ, до яких належать обмеження, що застосовуються за наслідками введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Частинами 1-3 ст. 41 КУзПБ визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, які викладено у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 908/2536/20, за змістом наведених положень, які регламентують процедуру реалізації майна (на яке звернуто стягнення) у виконавчому провадженні з електронних торгів, електронні торги хоча і є єдиним процесом продажу майна, що складається, у разі наявності для цього підстав (частина п`ята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»), з видів торгів (перші, повторні, треті), однак які в своєї суті є окремими самостійними етапами реалізації майна у виконавчому провадженні з електронних торгів, кожний з яких, в свою чергу, опосередковують відповідні, послідовно визначені законом, стадії.

З урахуванням цього висновку та за змістом положень, зокрема частини третьої статті 41, частин другої, четвертої статті 121 КУзПБ частини першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та абзацу 4 пункту 1 розділу ІІ Наказу Суд доходить висновку, що стадія продажу майна розпочинається із моменту оприлюднення інформації про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги) на відповідному етапі торгів.

При цьому інформація про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги), що була оприлюднена раніше, у межах попереднього етапу реалізації нерухомого майна у виконавчому провадженні - на перших, повторних електронних торгах, якщо вони завершились, однак нерухоме майно не було реалізовано, з подальшим виставленням цього майна на повторні (треті) електронні торги, не береться до уваги при вирішенні питання, чи вважається такою, що розпочалась, стадія продажу майна з моменту оприлюднення інформації про продаж (внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги) на відповідному етапі торгів.

У цьому висновку Суд виходить з того, що кожний із визначених Законом видів електронних торгів з реалізації нерухомого майна у виконавчому провадженні має тотожну з іншими, однак самостійну стадійність, спрямовану на реалізацію майна боржника та укладення договору купівлі-продажу.

Відтак, у зв`язку з тим, що електронні торги з реалізації майна Боржника 09.09.2024 не відбулись, а 04.09.2024 було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Умедо Груп», призначення на 10.10.2024 третіх електронних торгів щодо реалізації зазначеного майна Боржника (відповідно до публікації від 10.09.2024) є необґрунтованим і таким, що порушує вимоги ст. 41 КУзПБ.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КУзПБ, господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Таким чином, постановляючи ухвалу про забезпечення вимог кредиторів суд може вжити заходи щодо збереження майна боржника.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, передбачені загальними положеннями статті 137 ГПК України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм Кодексу України з процедур банкрутства. Близький за змістом правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 16.01.2019 у справі № 5016/1284/2012 (5/45), від 16.09.2020 у справі № 910/13208/19.

Системний аналіз зазначених норм ГПК України та Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє зробити висновок про те, що Кодексом, як спеціальним законом, визначено особливі різновиди заходів на забезпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі та надано право їх застосування як за клопотанням кредитора, так за ініціативою суду. Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України (подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; з`ясувати чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу) з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення із заявленими позивачем (кредитором) вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Враховуючи встановлені судом обставин щодо: 1) введення з 04.09.2024 мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ «Умедо Груп», 2) призначення приватним виконавцем Літвиненком О.В. на 10.10.2024 третіх електронних торгів щодо реалізації майна Боржника (відповідно до публікації від 10.09.2024), зокрема в порушення мораторію і без дотримання вимог ст. 41 КУзПБ, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів збереження майна Боржника шляхом забезпечення вимог кредиторів у формі накладення арешту на вказане вище майно Боржника та зупинення реалізації такого майна.

Керуючись ст. 136, 137, 232-235, 255 ГПК України, ст. 40, 44 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

1. Вжити заходи забезпечення вимог кредиторів у справі № 911/1778/24.

2. Накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Умедо Груп» (08001, Київська обл., смт Макарів, вул. Ватутіна, буд. 62Б; ), а саме: «Підприємство з виробництва медичних виробів, загальною площею 12614,2 м.кв. та земельна ділянка к/н :00:014:0036 площею 4 га, адреса: Київська обл., Макарівський р-н, смт Макарів, вул. Фастівська (колишня Г.Ватутіна), 62Б».

3. Зупинити реалізацію майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Умедо Груп» (08001, Київська обл., смт Макарів, вул. Ватутіна, буд. 62Б; ), а саме аукціон з продажу майна в рамках виконавчого провадження 72898149 (лот № 559716), дата проведення аукціону 10.10.2024, щодо майна: «Підприємство з виробництва медичних виробів, загальною площею 12614,2 м.кв. та земельна ділянка к/н :00:014:0036 площею 4 га, адреса: АДРЕСА_1 », який здійснюється (проводиться) приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. та ДП «Сетам».

4. Копію ухвали надіслати учасникам у справі, приватному виконавцю Літвиненку О.В. (08119, Київська обл., Бучанський р-н, с. Крюківщина, вул. Джерельна, буд. 6, оф. 31), ДП «Сетам» (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6).

Дата набрання чинності ухвалою - 04 жовтня 2024 року.

Термін пред`явлення виконавчого документу до виконання - до 04 жовтня 2027 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати підписання ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Дата підписання ухвали 04.10.2024.

Суддя С.Ю. Наріжний