ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/5053/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Баранця О. М., Губенко Н. М.,

за участю секретаря судового засідання - Омельчук А. В.,

за участю представників:

позивача - Єршової С. В. (адвоката),

відповідача - Ізвєкова В. В. (адвоката),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022

(суддя Сівакова В. В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024

(головуючий - Станік С. Р., судді: Тищенко О. В., Шаптала Є. Ю.)

та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024

(головуючий - Станік С. Р., судді: Тищенко О. В., Шаптала Є. Ю.)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про стягнення 46 450 666,33 грн.

Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2022 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Оператор ГТС, відповідач) про стягнення 46 450 666,33 грн збитків, з яких: 45 685 953,99 грн оплата за небаланси та 764 712,34 грн оплата за перевищення замовленої потужності.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що на підставі укладеного між сторонами договору транспортування природного газу від 23.12.2019 № він сплатив відповідачу 1 272 868 062,17 грн у рахунок послуг перевищення замовленої (договірної) потужності у точках виходу з газотранспортної системи та 1 300 426 011,82 грн у рахунок добових небалансів за період з 01.05.2020 по 31.05.2021.

3. Проте відповідач, керуючись пунктом 5 глави 1 розділу І, пунктом 15 глави 1 розділу ІХ, пунктами 1, 2 глави 6 розділу ХІV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), розрахувавши величину використаних позивачем послуг транспортування обсягів потужності та обсяг добового небалансу на підставі подач та алокацій відборів обсягів природного газу, відніс на позивача природний газ в обсязі 5 123 573,13 куб. м, який відібраний у названому періоді споживачами, перелік яких міститься у позовній заяві, без укладених з позивачем договорів.

4. Утім позивач вважає, що Оператор ГТС безпідставно вніс в алокацію позивача цей обсяг газу, відібраного споживачами без укладених договорів з АТ "НАК "Нафтогаз України". Тому просить повернути надмірно сплачені у зазначених розмірах кошти плату за небаланс і за перевищення договірної потужності у названому періоді.

5. Відповідач зі свого боку заперечував проти позовних вимог з тих підстав, що споживачі, про яких зазначає позивач, є виробниками теплової енергії, потреби природного газу яким у названому періоді забезпечувалися постачальником зі спеціальними обов`язками, яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" визначено АТ "НАК "Нафтогаз України". Тому позивач як постачальник зі спеціальними обов`язками зобов`язаний забезпечувати обсягами природного газу цих виробників теплової енергії, у яких відсутні постачальники. Вважає, що обсяги спожитого виробниками теплової енергії природного газу у названому періоді правомірно віднесені на АТ "НАК "Нафтогаз України" як постачальника зі спеціальними обов`язками. Оскільки АТ "НАК "Нафтогаз України" при замовленні потужностей у вказаному вище періоді не передбачало подачу природного газу для названих виробників теплової енергії, то Оператор ГТС самостійно визначив використані цими споживачами обсяги природного газу у перевищені потужностей та у щодобових небалансах.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

6. 23.12.2019 АТ "НАК "Нафтогаз України" як замовник і Оператор ГТС як Оператор ГТС уклали договір транспортування природного газу № , згідно з пунктом 2.1 якого останній зобов`язався надавати замовнику послугу транспортування природного газу.

7. Пунктом 1 глави 1 розділу VIII Кодекс ГТС передбачено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

8. Умовами абзаців 4, 7 пункту 8.4 названого договору передбачено, що у випадку, якщо розрахунковий обсяг використання потужності замовником визначений Оператором ГТС на підставі остаточної алокації перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування здійснює оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Розбіжності щодо вартості перевищення замовленої потужності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку замовник зобов`язаний сплатити у строк, визначений у цьому пункті цього договору, визначається за даними Оператора ГТС.

9. У пункті 9.2 договору сторони домовилися про те, що у разі виникнення у замовника негативного добового небалансу, Оператор ГТС здійснює продаж замовнику, а останній - купівлю природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу ГТС. У разі виникнення у замовника позитивного добового небалансу, Оператор ГТС здійснює купівлю у замовника, а останній - продаж природного газу Оператору ГТС в обсягах позитивного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу ГТС.

10. У випадку, якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор ГТС до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до п`яти робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту (пункт 9.3 договору).

11. У пункті 9.6 договору сторони узгодили, що розбіжності щодо вартості добових небалансів підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість добових небалансів, яку замовник зобов`язаний сплатити у строк, визначений пунктом 9.3 цього договору, визначається за даними Оператора ГТС.

12. Відповідно до умов пункту 11.4 договору врегулювання щодобових небалансів оформлюється одностороннім актом за підписом Оператора ГТС на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими Оператор ГТС урегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби).

13. Відповідач надіслав позивачу підписані ним акти наданих послуг перевищення договірної потужності, у яких Оператор ГТС за власними даними визначив, що замовник у період з 01.05.2020 по 31.05.2021 отримав послуги перевищення замовленої (договірної) потужності у точках виходу з газотранспортної системи в обсязі 8 543 197,36743 тис. куб. м на добу, вартістю 1 272 868 062,17 грн з ПДВ. Оператор ГТС надіслав замовнику рахунки на оплату послуг перевищення договірної потужності.

14. За названий вище період Оператор ГТС також надіслав замовнику односторонні акти врегулювання щодобових небалансів і рахунки для оплати цих послуг на загальну суму 1 300 426 011,82 грн.

15. Позивач вважає, що відповідач порушив правила алокації та безпідставно вніс в його алокацію відібраний споживачами (виробниками теплової енергії) у названому періоді без укладених договорів природний газ в обсязі 5 132 573,13 куб. м. Як наслідок, Оператор ГТС неправильно розрахував величину використаних замовником обсягів потужності й обсяги добового небалансу і безпідставно завищив вартість послуг використання потужності на 764 712, 34 грн і вартість щодобових небалансів на 45 685 953,99 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

16. 01.11.2022 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024, про відмову у позові повністю. Суди виходили з такого:

- позивач при замовленні потужностей у названому вище періоді не передбачив подачу природного газу для виробників теплової енергії і Оператор ГТС визначив використані цими споживачами обсяги природного газу у перевищені потужностей та у щодобових небалансах як несанкціоновано відібрані;

- Оператор ГТС правомірно відніс на АТ "НАК "Нафтогаз України" як постачальника зі спеціальними обов`язками обсяги природного газу, спожитого виробниками теплової енергії у названому періоді;

- відсутність укладеного договору постачання природного газу між позивачем і споживачами, які є виробниками теплової енергії, не звільняє позивача у силу покладених на нього спеціальних обов`язків від обов`язку постачання їм природного газу та не свідчить, що відібраний ними у названому періоді газ в обсязі 5 132 573,13 куб. м є несанкціонованим, оскільки виробники теплової енергії значаться у Реєстрі споживачів постачальника - позивача;

- позивач посилається на необхідність захисту його прав шляхом стягнення зайво сплачених, на його думку, відповідачу коштів, тоді як обставин порушення його прав не встановлено.

17. 02.05.2024 Північний апеляційний господарський суд прийняв додаткову постанову про стягнення з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь Оператора ГТС витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 182 525 грн.

Короткий зміст доводів та вимог касаційних скарг

18. АТ "НАК "Нафтогаз України" оскаржило ці судові рішення і в касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024, а справу направити на новий розгляд.

19. На обґрунтування підстав касаційного оскарження позивач послався на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), обґрунтувавши свої доводи таким:

- суди неправильно застосували норми частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" і наполягає на необхідності формування висновку Верховного Суду щодо їх застосування у контексті постачання природного газу за відсутності договору постачання;

- суди неправильно обґрунтували оскаржувані рішення розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 № 921-р "Деякі питання опалювального сезону 2019/20 року" і наполягає на необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування цього розпорядження, а також пункту 7 глави 6 розділу XII Кодексу ГТС;

- суди неправильно застосували норми статей 712, 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини п`ятої статті 265 ГК України, пункту 5 глави 1 розділу І, глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, пункту 1 частини другої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.05.2023 у справі № 910/3232/22, від 15.06.2022 у справі № 640/9828/20, від 11.01.2022 у справі № 911/117/21, від 08.06.2022 у справі № 924/207/20, позаяк скаржник вважає помилковим їх висновок про можливість постачання природного газу за відсутності укладеного договору поставки;

- суд апеляційної інстанції порушив норми пункту 13 частини першої, частину чотирнадцяту статті 32, статті 273 ГПК України, оскільки розглянув справу неповноважним складом суду (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 1 частини першої статті 310 цього ж Кодексу);

- суд апеляційної інстанції порушив норми частини першої статті 210, частини другої статті 269, частини першої та сьомої статті 270 ГПК України, оскільки пропустив стадію дослідження доказів, перейшовши до судових дебатів, не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, витяги з інформаційної платформи (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 1 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу), і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.12.2023 у справі № 911/2799/20, від 21.01.2020 у справі № 925/358/19, від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21, від 06.06.2023 у справі № 910/17390/21, від 20.07.2022 у справі № 921/607/21, від 08.04.2021 у справі № 916/191/20, від 04.07.2023 у справі № 910/16848/21 щодо не дослідження доказів.

20. На обґрунтування підстав касаційного оскарження додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 позивач послався на пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України. Просить скасувати цю додаткову постанову й ухвалити нове рішення про відмову Оператору ГТС у стягненні з АТ "НАК "Нафтогаз України" 182 525 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

21. На обґрунтування доводів щодо оскарження додаткової постанови скаржник послався на таке:

- суд апеляційної інстанції порушив норми пункту 13 частини першої статті 32, статті 273 ГПК України, оскільки розглянув справу неповноважним складом суду;

- відповідач не подав з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що є порушенням частини першої, другої статті 124 ГПК України;

- до закінчення судових дебатів у справі відповідач не зробив заяву про те, що має намір подати докази понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що є порушенням частини восьмої статті 129 цього ж Кодексу;

- заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог відповідач подав не до закінчення судових дебатів у справі, а після винесення постанови апеляційного суду, що є порушенням частини першої статті 221 ГПК України, і не зазначив поважних причин неможливості подання доказів до закінчення судових дебатів;

- відповідач не надав доказів того, що адвокати, зазначені у звітах про надання послуг, мають повноваження діяти від імені Адвокатського об`єднання, яке є стороною за договором про надання адвокатських послуг;

- на момент залучення двох останніх адвокатів на стадії призначення дев`ятого судового засідання у апеляційному суді правова позиція вже була сформована двома попередніми адвокатами;

- зі звітів про надані послуги вбачається штучне розмежування тотожних назв послуг з метою приховати дублювання однієї й тієї ж послуги;

- суд апеляційної інстанції порушив норми статті 123, частини першої та другої статті 124, статті 126, частини восьмої статті 129, частини першої статті 221, частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України і не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/12, постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 907/568/22, від 20.07.2023 у справі № 904/7108/21, від 20.04.2023 у справі № 917/527/18, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 13.12.2023 у справі № 907/850/22, від 22.05.2024 у справі № 240/19931/22.

22. Позивач також заявив клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважаючи, що вона містить виключну правову проблему, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Аргументує своє клопотання таким. Головне питання, яке вирішується у цій справі, стосується можливості постачання природного газу АТ "НАК "Нафтогаз України" у силу покладення на нього спеціальних обов`язків, але за відсутності укладеного договору постачання природного газу із особами, які спожили газ. Вважає це питання є виключною правовою проблемою, що зачіпає фундаментальні (конституційні) права позивача, а саме право розпорядження власним майном. Зазначає про відсутність практики Верховного Суду щодо можливості постачання природного газу за відсутності укладених договорів. Наводить при цьому практику Верховного Суду про те, що умовою постачання газу є наявність договору, а також посилається на положення статей 712, 714 ЦК України, статті 265 Господарського кодексу України, частини першої статті 12, пункту 1 частини другої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 1 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, пункту 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496, пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" про необхідність договору як передумови постачання газу.

23. Відповідач зі свого боку висловив заперечення проти цього клопотання, наполягаючи на відсутності виключної правової проблеми, адже позивач має спеціальний статус як особа зі спеціальними обов`язками, який передбачає можливість постачання природного газу виробникам теплової енергії, з якими не укладені договори. Спростував посилання скаржника на названі вище норми, які передбачають необхідність наявності укладеного договору, з тих підстав, що вони є загальними та не враховують специфіку правовідносин, які виникають у зв`язку із виконанням постачальником спеціальних обов`язків на ринку природного газу. Інформаційна платформа також не відображає відомостей про наявність чи відсутність укладеного між постачальником і споживачем договору постачання природного газу. Наполягає на тому, що укладення договору постачання природного газу є вимогою до оформлення правовідносин між постачальником і споживачем, стороною яких Оператор ГТС не є. Тобто укладення договору постачання природного газу залежить від дій сторін цього договору, впливу на які Оператор ГТС не має. Адже у позивача існував обов`язок постачати природний газ таким споживачам у силу нормативних вимог, а не укладення позивачем договору постачання природного газу з такими споживачами.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

24. Оператор ГТС у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, аргументуючи таким.

25. Ураховуючи наявність на інформаційній платформі інформації щодо належності конкретного споживача до категорії "виробник теплової енергії" та у випадку відсутності у такого споживача постачальника, він реєструється у порядку пункту 3 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС за постачальником зі спеціальними обов`язками. Оскільки АТ "НАК "Нафтогаз України" наділено спеціальними обов`язками щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами, є ліцензіатом і монополістом з постачання природного газу, то воно зобов`язано постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, що є його обов`язком, а не правом.

26. Оскільки АТ "НАК "Нафтогаз України" при замовленні потужностей у названому періоді не передбачало подачу природного газу для цих виробників теплової енергії, то Оператор ГТС самостійно визначив використані такими споживачами обсяги природного газу у перевищені потужностей та у щодобових небалансах за цей газовий період. Оператор ГТС вважає, що він правомірно сформував і направив АТ "НАК "Нафтогаз України" акти з врегулювання щодобових негативних небалансів та акти надання послуг з перевищення замовленої потужності разом з рахунками на оплату, а також отримав кошти за ці послуги на підставі названого вище договору, тоді як підстави для перерахунку їх вартості відсутні.

27. Спірний обсяг природного газу, який віднесений відповідачем на позивача, був відібраний у названому періоді наведеними у позовній заяві особами, які згідно з відомостями інформаційної платформи є споживачами, що виробляють теплову енергію.

28. Відсутність укладеного договору постачання природного газу між позивачем та споживачами, які є виробниками теплової енергії, не звільняє позивача у силу покладених на нього спеціальних обов`язків від обов`язку постачання їм природного газу та не свідчить, що відібраний ними у названому періоді природний газ є несанкціонованим, позаяк виробники теплової енергії значаться у Реєстрі споживачів постачальника - позивача.

Позиція Верховного Суду

29. Спір у цій справі виник у зв`язку з неправомірним, на думку позивача, віднесенням відповідачем обсягів природного газу, спожитого виробниками теплової енергії без укладених із позивачем як постачальником зі спеціальними обов`язками договорів, в його алокацію.

30. АТ "НАК "Нафтогаз України" послідовно вказувало на відсутність у нього обов`язку сплачувати відповідачеві грошові кошти як оплату за небаланси та перевищення замовленої потужності у названому вище періоді, адже вважає, що Оператор ГТС неправильно розрахував величину використаних замовником обсягів потужності й добового небалансу за газ, спожитий виробниками теплової енергії, з якими у нього відсутні договірні правовідносини. На переконання позивача, відбори споживачів безпідставно включені у його алокацію, на підставі якої розраховується фактично використана потужність та небаланси. Узагальнено доводи позивача на повернення зайво сплачених ним відповідачеві коштів обґрунтовуються безпідставністю покладення на нього такого обов`язку, позаяк договори на постачання природного газу зі споживачами відсутні.

31. Натомість відповідач наполягає на тому, що спірний обсяг природного газу, який ним віднесений в алокацію позивача, був відібраний у названому періоді наведеними у позовній заяві особами, які згідно з відомостями інформаційної платформи є споживачами, що виробляють теплову енергію, тоді як саме на позивача, як постачальника зі спеціальними обов`язками покладався обов`язок із постачання їм природного газу.

32. Суди попередніх інстанцій виснували, що відсутність укладеного договору постачання природного газу між споживачами та позивачем не звільняє останнього у силу покладених на нього спеціальних обов`язків від обов`язку постачання таким споживачам природного газу та не свідчить, що ними несанкціоновано відібраний газ у стверджуваному позивачем обсязі.

33. Як зазначалося раніше, правовідносини Оператором ГТС та АТ "НАК "Нафтогаз України" виникли на підставі договору транспортування природного газу, згідно з яким Оператор ГТС надає замовнику послугу транспортування природного газу, вартість якої замовник оплачує. Позивач також зобов`язався сплачувати плату за перевищення розміру договірної потужності та добовий небаланс.

34. Згідно з вимогами Кодексу ГТС Оператор розраховує та стягує із замовника послуг транспортування плату за перевищення замовленої потужності та/або плату за небаланс. При цьому весь обсяг природного газу, відібраний у точці виходу до газорозподільної системи, підлягає розподілу на відповідних замовників послуг транспортування природного газу шляхом визначення алокації. Оператор ГТС визначає попередню щодобову алокацію відборів замовника послуг транспортування природного газу на основі інформації, отриманої згідно з цим розділом, та даних Реєстру споживачів постачальника. Алокація відборів природного газу споживача можлива тільки на замовника послуг транспортування природного газу, що є діючим постачальником такого споживача згідно з даними Реєстру споживачів постачальника.

35. Діючим постачальником для споживача, у якого відсутній інший постачальник, є постачальник із спеціальними обов`язками, на якого рішенням Уряду покладені такі обов`язки і який не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання природного газу.

36. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" на період з травня 2020 року по травень 2021 року постачальником із спеціальними обов`язками визначено АТ "НАК "Нафтогаз України".

37. Кодекс ГТС передбачає, що замовник послуг транспортування, на якого в установленому порядку покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу окремим категоріям споживачів, здійснює окреме замовлення потужності в межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, подає окремі номінації/реномінації у межах виконання спеціальних обов`язків для кожної точки входу/виходу, з/до якої такий замовник має намір подати/відбирати природний газ у відповідну газову добу. Ці подачі та відбори обліковуються Оператором ГТС.

38. Виявивши у позивача, як постачальника зі спеціальними обов`язками, перевищення замовленої потужності та негативний небаланс, Оператор ГТС розрахував та виставив до оплати плату за перевищення потужності та за небаланс за названий вище період.

39. Позивач оплатив за допущене перевищення договірної потужності та за негативний небаланс, який утворився у його портфоліо балансування, як постачальника зі спеціальними обов`язками, тоді як вважає, що Оператор ГТС має повернути частину сплачених коштів, адже у нього із споживачами, обсяги відборів яких включені у його алокацію у названому періоді, відсутні укладені договори постачання природного газу.

40. У зв`язку з цим позивач наполягає на необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" у контексті постачання природного газу за відсутності договору постачання, оскільки, на його думку, суди неправильно застосували цю норму.

41. Частина перша статті 11 цього Закону передбачає, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

42. Як зазначено раніше, протягом спірного періоду постачальником зі спеціальними обов`язками Уряд визначив позивача, на якого, серед іншого, покладено спеціальні обов`язки постачати природній газ для різних видів виробників теплової енергії, й обумовлено це необхідністю Уряду забезпечити умови для своєчасного та безперервного теплопостачання кінцевим споживачам.

43. У зв`язку з цим для виконання своїх спеціальних обов`язків позивач замовляє потужність точок входу/виходу, подає номінації для постачання споживачам, які перебувають у його Реєстрі споживачів як постачальника із спеціальними обов`язками, й усі ці подачі та відбори обліковуються в окремому портфоліо балансування. Тобто діяльність позивача та його взаємодія з споживачами та Оператором ГТС при виконанні спеціальних обов`язків має свою специфіку та особливості на відміну від звичайної комерційної діяльності позивача чи іншого постачальника на ринку природного газу.

44. У межах цих правовідносин статус АТ "НАК "Нафтогаз України" є саме постачальник зі спеціальними обов`язками, а не звичайний постачальник, що впливало на застосуванні правового регулювання щодо визначення обсягів перевищення замовленої потужності та/або небалансів.

45. Оператор ГТС виставив оплату за перевищення замовленої потужності та негативний небаланс позивачеві саме як постачальнику зі спеціальними обов`язками, споживачами якого у тому числі є виробники теплової енергії, з якими, як стверджує позивач, у нього не укладені договори, і їхні відбори безпідставно включені у його алокацію. Тобто цей спір виник лише між Оператором ГТС, виключною діяльністю якого є транспортування природного газу, та постачальником зі спеціальними обов`язками - АТ "НАК "Нафтогаз України" унаслідок надмірно стягнутих з останнього коштів.

46. Натомість укладення договору постачання природного газу є вимогою до оформлення правовідносин між постачальником (АТ "НАК "Нафтогаз України") і споживачем, стороною яких Оператор ГТС не є. Тобто укладення договору постачання природного газу залежить від дій АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальника зі спеціальними обов`язками, і споживачів (виробників теплової енергії), впливу на що Оператор ГТС не має. У позивача існував обов`язок постачати природний газ таким споживачам, як постачальника зі спеціальними обов`язками, тоді як не укладення ним договору постачання природного газу з такими споживачами не звільняє його від невиконання договірних зобов`язань перед Оператором ГТС. При цьому позивач має право у випадку відмови таких споживачів від укладення договору звернутися до суду із вимогами про їх укладення у разі їх відборів природного газу.

47. Тому колегія суддів вважає, що оцінка судом питання правомірності/неправомірності дій АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо постачання виробникам теплової енергії природного газу без укладених між ними договорів є виходом за межі позовних вимог у цій справі про стягнення коштів з відповідача на користь позивача, правовідносини яких обмежуються названим договором транспортування природного газу.

48. Наведені позивачем аргументи не спростовують правомірності сформованих та направлених Оператором ГТС на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" актів з врегулювання щодобових негативних небалансів та надання послуг з перевищення замовленої потужності разом з рахунками на оплату у названому періоді і правомірність отримання коштів згідно з умовами укладеного договору транспортування природного газу від 23.12.2019 № за вказані послуги та відсутність підстав для перерахунку вартості таких послуг. Тому колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про не наведення позивачем обставин порушення його прав відповідачем.

49. Cтаття 14 ГПК України визначає принцип диспозитивності господарського судочинства та встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

50. З наведених вище мотивів колегія суддів не погоджується з доводами, викладеними у касаційній скарзі, про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 № 921-р "Деякі питання опалювального сезону 2019/20 року", а також пункту 7 глави 6 розділу XII Кодексу ГТС у питанні необхідності укладення договорів між постачальником природного газу зі спеціальними обов`язками і споживачами (виробниками теплової енергії), адже предметом розгляду у цій справі є правовідносини щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у рахунок послуг перевищення замовленої (договірної) потужності у точках виходу з газотранспортної системи та добових небалансів, обов`язок по сплаті яких узяв на себе позивач, уклавши з відповідачем договір транспортування природного газу від 23.12.2019 № .

51. У контексті обраної скаржником підстави касаційного оскарження скаржник у касаційній скарзі лише окреслює свою позицію щодо правовідносин, що склалися між ним, як постачальником природного газу зі спеціальними обов`язками та споживачами, віднесеними в алокацію позивача без укладених з ним договорів, в яких, на його думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції.

52. Відтак наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення і постанови з цієї підстави.

53. До того ж з однієї сторони скаржник посилається на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми статей 712, 714 ЦК України, частини п`ятої статті 265 ГК України, пункту 5 глави 1 розділу І, глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, пункту 1 частини другої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу", викладених у постановах від 24.05.2023 у справі № 910/3232/22, від 15.06.2022 у справі № 640/9828/20, від 11.01.2022 у справі № 911/117/21, від 08.06.2022 у справі № 924/207/20, щодо можливості постачання природного газу лише на підставі наявності укладеного договору, а з іншої, як зазначено раніше, про необхідність формування висновків з цього приводу.

54. Поряд з цим колегія суддів не погоджується із посиланнями позивача на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у названих постановах, адже правовідносини у наведених скаржником справах, та у справі, що розглядається, не є подібними.

55. Так, у справі, що розглядається, на розгляд суду передано питання щодо стягнення з відповідача грошових коштів, зайво сплачених, як вважає позивач, за перевищення замовленої (договірної) потужності у точках виходу з газотранспортної системи та добових небалансів за відбори обсягів природного газу споживачами, віднесеними в його алокацію без укладених з ним договорів.

56. Натомість у cправі № 910/3232/22 позивач Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про зобов`язання здійснити реєстрацію позивача у реєстрі споживачів постачальника на платформі оператора газотранспортної системи у квітні 2022 року у визначених обсягах. Ці вимоги обґрунтовувалися порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу та покладених на нього затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 222 Положенням "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" спеціальних обов`язків, позаяк він не включив позивача до Реєстру споживачів постачальника у спірному періоді та безпідставно припинив постачання природного газу.

57. У справі № 640/9828/20 фізична особа як споживач - сторона договору постачання природного газу та замовник сторона договору розподілу природного газу у судах адміністративної юрисдикції оскаржувала постанову НКРЕКП, пункти Кодексу ГТС, затвердженого постановою НКРЕКП, пункт Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП; пункти Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затверджені постановою НКРЕКП. Основне питання, яке було поставлено перед судом, було наявність/відсутність обов`язку споживача природного газу укласти, окрім договору постачання, також і договір розподілу природного газу.

58. У cправі № 911/117/21 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" просило зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна організація "Софія Київська" повернути природний газ заявленим обсягом, безпідставно відібраним останнім у лютому 2017 року з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", за відсутності у відповідача постачальника природного газу та без оформлення договірних правовідносин з позивачем, який придбав цей газ за результатами публічних закупівель, що був поданий до газотранспортної системи на виконання позивачем функцій оператора газотранспортної системи.

59. У cправі № 924/207/20 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" заявило позов про стягнення з відповідача компенсації вартості об`єму спожитого природного газу за березень 2017 року, інфляційних втрат та 3 % річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач здійснював відбір природного газу з газопостачальної системи без наявності підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період.

60. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, адже правовідносини у наведених скаржником справах не є подібними із правовідносинами у цій справі, що виключає скасування оскаржуваних рішення і постанови з цієї підстави.

61. Стосовно оскарження постанови апеляційного господарського суду з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.

62. У касаційні скарзі скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції порушив норми частини першої статті 210, частини другої статті 269, частини першої та сьомої статті 270 ГПК України, оскільки пропустив стадію дослідження доказів, перейшовши до судових дебатів, не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, витяги з інформаційної платформи, і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.12.2023 у справі № 911/2799/20, від 21.01.2020 у справі № 925/358/19, від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21, від 06.06.2023 у справі № 910/17390/21, від 20.07.2022 у справі № 921/607/21, від 08.04.2021 у справі № 916/191/20, від 04.07.2023 у справі № 910/16848/21 щодо недослідження доказів. При цьому скаржник посилається на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України і просить направити справу на новий розгляд до цього ж суду.

63. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази (частина перша статті 210 ГПК України).

64. У силу приписів частини другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

65. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Закінчивши з`ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення (частини перша, сьома статті 270 ГПК України).

66. Предметом розгляду у даній справі є стягнення грошових коштів, сплачених за небаланси та за перевищення замовленої потужності за газ, відібраний виробниками теплової енергії, віднесеними в алокацію позивача, без укладених з ним договорів.

67. Предметом розгляду у справі № 911/2799/20 було оскарження договору і застосування наслідків його недійсності.

68. Предметом розгляду у справі № 925/358/19 було визнання укладеним договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії між підприємством і товариством щодо розподілу електричної енергії; зобов`язання товариства надіслати на адресу підприємства два підписаних письмових примірники договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

69. Предметом розгляду у справі № 910/12832/21 було про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок небалансів електричної енергії позивачу шляхом виключення негативних небалансів.

70. Предметом розгляду у справах №№ 910/17390/21, 916/191/20 було оскарження розпорядження та рішення Антимонопольного комітету України.

71. Предметом розгляду у справі № 921/607/21 було стягнення безпідставно набутих коштів і на вирішення суду касаційної інстанції передавалося питання вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача.

72. Предметом розгляду у справі № 910/16848/21 було повернення земельної ділянки з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівлі (автомийки).

73. Отже, ці справи і справа, що розглядається, не є схожими за предметом та підставою позову. Правові позиції у вказаних справах стосуються застосування норм процесуального права (у тому числі частини першої статті 210, частини другої статті 269, частини першої та сьомої статті 270 ГПК України), яке є застосовним і загальнообов`язковим, незважаючи на спірні правовідносини, які є предметом судового розгляду.

74. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

75. Верховний Суд виходить з того, що мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню.

76. Посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми частини першої статті 210, частини другої статті 269, частини першої та сьомої статті 270 ГПК України, оскільки пропустив стадію дослідження доказів, перейшовши до судових дебатів, не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, витяги з інформаційної платформи, відхиляються Верховним Судом з огляду на те, що позивач через посилання на не дослідження доказів намагається довести інші обставини, здійснити додаткову перевірку доказів та надати перевагу одним доказам над іншими, що в силу частини другої статті 300 ГПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

77. Адже, як зазначалося раніше, правовідносини у цій справі обмежуються названим вище договором транспортування природного газу, укладеним між відповідачем і позивачем, а тому оцінка судом витягів з інформаційної платформи, що містить реєстр споживачів постачальника зі спеціальними обов`язками - перелік споживачів, які за ним закріплені у розрахунковому періоді, є виходом за межі позовних вимог у цій справі про стягнення коштів з відповідача на користь позивача за названим договором.

78. Крім того, відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

79. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

80. Таким чином, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

81. Оскільки визначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли підтвердження після відкриття касаційного провадження, то відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення у цій справі на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України.

82. Щодо аргументів скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норми пункту 13 частини першої, частину чотирнадцяту статті 32, статті 273 ГПК України, оскільки, на його думку, цей суд розглянув справу неповноважним складом суду (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 1 частини першої статті 310 цього ж Кодексу).

83. Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023, апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі № 910/5053/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С. Р., суддів: Тарасенко К. В., Шаптала Є. Ю.

84. У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів, які не були головуючими, у цій справі відбувались їх заміни на інших суддів, що відповідає Засадам використання автоматизованої системи документообігу суду у Північному апеляційному господарському суді, Положенню про автоматизовану систему документообігу суду та статті 32 ГПК України.

85. Верховний Суд у постановах від 28.12.2022 у справі № 183/4809/19, від 11.10.2023 у справі № 306/844/20, від 06.03.2024 у справі № 686/9073/22 та від 25.04.2024 у справі № 640/19764/20 виснував, що чинне процесуальне законодавство не надає визначення терміну "неповноважний склад суду", однак неповноважним склад суду можна вважати якщо: 1) справу розглянуто з порушенням правил підсудності; 2) справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді строк повноважень якого закінчився; 3) справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду або за її участі; 4) справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; 5) справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді який брав участь у її вирішенні; 6) справу яку належить розглядати колегіально розглянуто і вирішено суддею одноособово.

86. З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що апеляційний розгляд справи відбувся неповноважним складом колегії суддів Північного апеляційного господарського суду.

Стосовно додаткової постанови

87. 01.11.2022 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024, про відмову у позові АТ "НАК "Нафтогаз України" повністю.

88. 14.02.2024 Оператор ГТС надав суду апеляційної інстанції пояснення, у яких визначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікував понести у зв`язку з розглядом цієї справи з врахуванням фактичного витраченого часу на надання правової допомоги та погодженого розміру усередненої погодинної ставки (9 260 грн за одну годину). Крім того, зазначив, що станом на 29.12.2023 розмір його витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у цій справі становив 89 075 грн і він є орієнтовним і подальше надання професійної правничої допомоги буде безпосередньо впливати на розмір витрат на професійну правничу допомогу залежно від кількості часу, що буде витрачено адвокатами Адвокатського об`єднання "Есквайрс" (далі - Адвокатське об`єднання). Акцентував увагу на тому, що остаточна сума судових витрат із доказами на підтвердження їх розміру буде надана суду та учасникам справи відповідно до частини восьмої стаття 129 ГПК України з урахуванням умов договору щодо порядку та строків підписання відповідних документів.

89. 11 та 15.04.2024 Оператор ГТС надав суду апеляційної інстанції додаткові пояснення щодо судових витрат у цій справі і попередній (орієнтовний) розрахунок цієї суми, які очікував понести у зв`язку із апеляційним розглядом цієї справи разом із детальним описом робіт (наданих послуг), заявив клопотання про стягнення з позивача на його користь понесені ним судові витрати у суді апеляційної інстанції, розмір його витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції станом на 31.03.2024 склав 127 837,50 грн, долучив детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами Адвокатського об`єднання. Зауважив також на тому, що цей розрахунок є орієнтовний. Клопотав про долучення доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

90. Позивач зі свого боку клопотав про відмову у стягненні або зменшенні цих витрат на 99 %, тобто до 1% від заявленої суми. Обґрунтував, зокрема, таким:

- відповідач не подав разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, і послався при цьому на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18;

- відсутні докази про те, що адвокати, зазначені у звітах про надані послуги, є членами Адвокатського об`єднання, тоді як у протилежному випадку оплата коштів на адресу цього об`єднання безпідставна;

- на момент, коли адвокати Адвокатського об`єднання вступили у справу, вона вже перебувала на стадії апеляційного розгляду і в ній вже були сформовані правові позиції сторін, подані усі заяви по суті спору і в суді апеляційної інстанції вже було призначено вісім судових засідань до їх вступу, тоді як відповідач під час формування своєї правової позиції, подання заяви по суті спору та в ході забезпечення адвокатами представництва у судових засіданнях не поніс жодних витрат на правничу допомогу;

- зі звітів про надання адвокатських послуг убачається навмисне розмежування наданих послуг із зазначенням тотожних назв, які фактично визначають одну і туж дію, зокрема, таких як юридичний аналіз і систематизація матеріалів справи в електронному суді, юридичний аналіз матеріалів справи і позицій сторін, підготовка до судового засідання; підготовка до судового засідання, призначеного на 15.02.2024;

- указано послуги, які фактично не є послугами, а саме забезпечення участі у засіданні, інформування клієнта про зняття засідання з розгляду, підготовка пояснень щодо судових витрат, тоді як єдиний процесуальний документ, крім заяви про відеоконференцію, поданий адвокатом, це пояснення від 22.11.2023 щодо судової практики, яке не містить нових аргументів, доводів по суті спору, відповідає раніше сформованій позиції Оператора ГТС, не є об`ємним і складним.

91. 22.04.2024 Оператор ГТС звернувся до апеляційного господарського суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції у розмірі 182 525 грн, яка задоволена Північним апеляційним господарським судом, про що 02.05.2024 прийнято додаткову постанову. Оператор ГТС зі свого боку у надісланих до суду поясненнях заперечував проти цих доводів позивача.

92. Суд апеляційної інстанції оскаржувану додаткову постанову мотивував тим, що представник відповідача зробив відповідну заяву про подання додаткових доказів судових витрат до видалення суддів до нарадчої кімнати, тобто до завершення судових дебатів, що відповідає положенням частини восьмої статті 129 і частини першої статті 221 ГПК України і підтверджується протоколом аудіофіксації судового засідання від 18.04.2024. Заяву про вирішення питання про судові витрати після вирішення спору по суті подано відповідачем разом з відповідними доказами 22.04.2024, тобто у межах визначеного вказаною статтею п`ятиденного строку. Тому заперечення позивача у цій частині необґрунтовані. Оператор ГТС надав докази понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а саме: договір від 01.09.2023 № , укладений з Адвокатським об`єднанням; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами цього об`єднання; звіти про надані послуги за періоди з 01 по 30.11.2023, з 01 по 29.02.2024, з 01 по 18.04.2024; акти приймання-передачі адвокатських послуг від 29.11.2023, від 25.03.2024 від 22.04.2024; довідки про отримані кошти за надання послуг щодо супроводження справи № 910/5053/22 (від 09 та 12.04.2024 вих. №№ 1-09/04/24, 2-12/04/24 від 12.04.2024); завдання (лист від 08.11.2023 № ТОВВИХ-23-15992) "Щодо надання завдання (заявки) по договору про надання адвокатських послуг № ", у якому серед іншого, надано Адвокатським об`єднанням замовлення на здійснення представництва та захисту інтересів Оператора ГТС у цій справі.

93. У названому договорі сторони обумовили, що фактична сума гонорару виконавця та його співвиконавців розраховується на основі усередненої погодинної ставки, яка становить не більше 9 260 грн за кожну годину надання послуг без ПДВ.

94. Згідно з детальним описом адвокати Ізвєков В. В. і Головатюк В. О. у листопаді 2023 року виконали робіт на суму 89 075 грн, а саме:

- адвокат Ізвєков В. В. підготував і подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції на 23.11.2023, на що витратив 0,17 год.;

- здійснив юридичний аналіз (вивчення матеріалів справи), що містяться у підсистемі "Електронний суд", на що витратив 3,5 год.;

- здійснив аналіз наявності судових справ, ініційованих АТ "НАК "Нафтогаз України" до своїх споживачів, постачання яким не визнає, і витратив на підготовку до судового засідання та пояснень 0,67 год.;

- підготував пояснення щодо судової практики, на що витратив 4,26 год.;

- підготувався до судового засідання і поінформував клієнта про зняття засідання з розгляду, на що витратив 1,25 год.;

- адвокат Головатюк В. О. витратив на дорогу до Північного апеляційного господарського суду з метою прийняття участі у судовому засіданні 0,33 год. і вартість цих послуг склала 2 887,50 грн.

95. Згідно з детальним описом, адвокати Ізвєков В. В. і Головатюк В. О. у лютому 2024 року виконали робіт на суму 38 762,50 грн, а саме:

- адвокат Ізвєков В. В. підготувався до судового засідання, призначеного на 15.02.2024, на що витратив 2 год.;

- подав пояснення щодо орієнтовного розрахунку судових витрат у апеляційному суді, на що витратив 0,25 год.;

- очікував і з`ясовував причини затримки судового засідання, на що витратив 1 год;

- адвокат Головатюк В. О. підготував пояснення щодо орієнтовного розрахунку судових витрат, на що витратив 1,18 год.

96. У квітні 2024 року ці ж самі адвокати виконали роботи на суму 54 687,50 грн, а саме:

- адвокат Ізвєков В. В. підготував і подав через підсистему "Електронний суд" додаткові пояснення щодо судових витрат, на що витратив 0,67 год.;

- підготував і подав через підсистему "Електронний суд" клопотання про долучення доказів на професійну правничу допомогу, на що витратив 0,67 год.;

- здійснив юридичний аналіз ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024, на що витратив 0,10 год.;

- підготувався до судового засідання, призначеного на 18.04.2024, на що витратив 1,35 год.;

- очікував судове засідання і приймав участь у ньому, на що витратив 1,5 год.;

- адвокат Головатюк В. О. підготував додаткові пояснення щодо судових витрат, на що витратив 1,96 год.

97. Загальних розмір витрат на професійну правничу допомогу, які Оператор ГТС поніс у зв`язку з розглядом прави у суді апеляційної інстанції, склав 182 525 грн, і, як зазначено судом апеляційної інстанції, зі звітів про надані послуги не вбачається штучного розмежування тотожних назв послуг з метою приховати дублювання однієї й тієї ж послуги, що свідчить лише про деталізацію наданих послуг. Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що заява Оператора ГТС обґрунтована, документально доведена, не спростована позивачем, співмірна із кваліфікацією та досвідом адвокатів і значенням справи. Спростував доводи позивача про відсутність підпису керівника Адвокатського об`єднання на ордері з посиланням на те, що це не впливає на факт представництва у межах цієї справи і передбачено пунктом 10 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженій рішенням Ради адвокатів від 12.04.2019 № 41, зі змінами і доповненнями згідно з Рішенням Ради адвокатів від 29.04.2022 № 45. Відмовив у задоволенні клопотання позивача про зменшення розміру цих витрат як таке, що необґрунтоване.

98. Однак колегія суддів не погоджується із висновками апеляційного господарського суду щодо розміру присуджених витрат з огляду на таке.

99. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

100. У частинах першій, другій статті 126 цього ж Кодексу визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

101. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

102. Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

103. Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

104. За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої' допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

105. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

106. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову па (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

107. Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

108. У разі недотримання вимог частини четвертої, шостої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

109. Застосовуючи цю норму, Верховний Суд неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої' допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15; від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

110. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої' сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

111. Принцип у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

112. Суд апеляційної інстанції установив, що заявник попередньо визначив суму та розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, подав заяву про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу з описом робіт (наданих послуг), а також надав відповідні докази, цю заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подано у порядку, межах та строку, визначених частиною восьмою статті 129 ГПК України.

113. Як зазначено раніше, Оператор ГТС просив стягнути з позивача витрати на правову (правничу) допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 182 525 грн, яка повністю задоволена апеляційним господарським судом.

114. Колегія суддів виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

115. Частини четверта-шоста, сьома, дев`ята статті 129 ГПК України також визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

116. Як зазначалося раніше, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

117. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

118. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

119. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

120. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

121. Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

122. Такі докази відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

123. Вирішуючи, чи є розмір витрат на правову (правничу) допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, з урахуванням складності та значення справи для сторін, апеляційний господарський суд не врахував, що позиція заявника не змінювалася, а представництво його інтересів розпочало здійснюватися адвокатами Адвокатського об`єднання після тривалого часу розгляду цієї справи апеляційним господарським судом і фактично здійснювалося лише у листопаді 2023 року, лютому і квітні 2024 року, тоді як апеляційне провадження у цій справі відкрито ще 01.02.2023. Тобто правова позиція заявника вже була сформована Оператором ГТС до вступу адвокатів Адвокатського об`єднання у справу, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду не надано та з матеріалів справи не вбачається, що свідчить про розумну необхідність непокладання усього розміру судових витрат у цій частині, оскільки розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності); такі витрати не мають характеру необхідних і співмірних з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції.

124. Колегія суддів звертає увагу на те, що з наданого заявником переліку вбачається невідповідність опису і обсягу часу виконання правової допомоги, наданої адвокатами, критеріям розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та участь двох представників у ній, фактичності і неминучості (необхідності), зокрема, як:

- у листопаді 2023 року адвокат Ізвєков В. В. здійснив юридичний аналіз (вивчення матеріалів справи), на що витратив 3,5 год.; на аналіз наявності судових справ, ініційованих АТ "НАК "Нафтогаз України" до своїх споживачів, постачання яким не визнає, і підготовку до судового засідання та пояснень витратив 0,67 год.; на підготовку пояснень щодо судової практики витратив 4,26 год.; підготовка до судового засідання і інформування клієнта про зняття засідання з розгляду зайняло 1,25 год., а вартість 0,33 години дороги до суду адвоката Головатюка В. О. склала 2 887,50 грн;

- у лютому 2024 року адвокат Ізвєков В. В. готувався до судового засідання протягом 2 год.; подача ним пояснень щодо орієнтовного розрахунку судових витрат у апеляційному суді зайняла 0,25 год., тоді як адвокат Головатюк В. О. також готував пояснення щодо орієнтовного розрахунку судових витрат, вартість його послуг за це склала 1,18 год;

- у квітні 2024 року адвокат Ізвєков В. В. знову готував і подавав пояснення щодо судових витрат, витративши 0,67 год., на підготовку і подачу клопотання про долучення доказів він витратив 0,67 год., на підготовку до судового засідання із незмінною правовою позицією витратив 1,35 год., тоді як адвокат Головатюк В. О. також готував пояснення щодо судових витрат, на що витратив 1,96 год.

125. Тобто з цих звітів убачається, що робота названих вище адвокатів у лютому і квітні 2024 року полягала не в обґрунтуванні правової позиції по суті спору, а у підготовці документів, необхідних для відшкодування Оператору ГТС вартості наданих ними послуг.

126. Отже, використаний адвокатами час не потребував для підготовки до цієї справи у апеляційному господарському суді із незмінною правовою позицією з боку Оператора ГТС з початку розгляду справи цим судом, що не відповідає критерію реальності. До того ж надання одних і тих же послуг двома адвокатами із майже однаковим витрачанням часу на це дублюється. Тому колегія суддів, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість і пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, з огляду на обставини цієї справи дійшла висновку не присуджувати всі витрати Оператора ГТС на професійну правову допомогу, заявлені до стягнення з позивача.

127. Верховний Суд при зменшенні/непокладанні витрат на правову допомогу враховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

128. За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених Оператором ГТС на правову (правничу) допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 129 ГПК, керуючись статтями 2, 80, 123, 126, 129 ГПК України, враховуючи заперечення, обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, ураховуючи критерій розумності розміру витрат, з огляду на конкретні обставини справи та фактичності і неминучості (необхідності) колегія суддів дійшла висновку про необхідність покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених Оператором ГТС у суді апеляційної інстанції, у розмірі 30 000 грн.

129. Оскільки не можна погодитися з висновками суду апеляційної інстанції про те, що заявлені до стягнення судові витрати є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами), то колегія суддів вважає за необхідне змінити додаткову постанову суду апеляційної інстанції.

130. Стосовно посилання позивача про те, що відповідач не подав з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що є порушенням частини першої, другої статті 124 ГПК України, і не відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/12.

131. Колегія суддів відзначає, що існування правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18, як підстави для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, не спростовує викладені вище висновки, оскільки положення статті 124 ГПК України не передбачають прямим процесуальним наслідком, у випадку неподання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відмову у задоволенні такої заяви. Тобто застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи, які у цій справі (що нині переглядається) є відмінними від справи № 904/4494/18.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

132. Колегія суддів не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наведеними позивачем доводами з огляду на таке.

133. Так, згідно з частиною п`ятою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

134. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

135. Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права (зокрема, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 757/21639/15-ц, від 28.10.2020 у справі № 906/677/19).

136. Однак заявлене позивачем клопотання не містить належного обґрунтування виключної правової проблеми за кількісним та якісним критерієм, зокрема, він не наводить приклади протилежних і суперечливих судових рішень та глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

137. Водночас сама лише відсутність сформованого правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права до певних правовідносин не може бути підставою для висновку про існування виключної правової проблеми та про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики Великою Палатою Верховного Суду. Зазначені у клопотанні питання були вирішені під час розгляду цієї справи Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду відповідно до його повноважень.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

138. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

139. Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 308 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.

140. Згідно з вимогами статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

141. Згідно з положеннями статті 311 цього ж Кодексу суд змінює судове рішення, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

142. Переглянувши оскаржувані у цій справі рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 у межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів вважає, що вони ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

143. Водночас касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на додаткову постанову слід задовольнити частково, додаткову постанову суду апеляційної інстанції змінити у резолютивній частині, а в решті - залишити без змін.

Судові витрати

144. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, у порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

2. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 у справі № 910/5053/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

3. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 у справі № 910/5053/22 з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - залишити без задоволення.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 у справі № 910/5053/22 залишити без змін.

5. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 у справі № 910/5053/22 задовольнити частково.

6. Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 у справі № 910/5053/22 змінити шляхом викладення пункту 2 резолютивної частини цієї постанови у новій редакції: "Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України" (01601 м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065 м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн ".

7. В іншій частині додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 у справі № 910/5053/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

Н. Губенко