ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 вересня 2024 року Справа № 903/665/24

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Королюка І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, м. Луцьк

про стягнення 42 766 604,19 грн

В засіданні приймали участь:

від позивача: Верхацький І.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Козлюк З.Р.

ВСТАНОВИВ:

17.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Волинської області із позовною заявою до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз про стягнення боргу за неналежне виконання грошового зобов`язання у сумі 42 766 604,19 грн, з яких: 34 060 119,76 грн основного боргу; 3 487 923,78 грн - пені ; 3 406 011,98 грн - штрафу; 1 038 817,32 грн штрафу (п. 6.4 Договору); 353 556,06 грн - 3% річних; 420 175,29 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 22.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 19 серпня 2024 на 11:00 год. Встановлено: відповідачу - строк не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, який відповідатиме приписам статті 165 ГПК України. Одночасно копію відзиву з долученими до нього документами надіслати позивачу, докази відправки надати суду; строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення на відповідь на відзив з доказами надіслання позивачу; позивачу - строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 22.07.2024.

Строк для подання відзиву по 06.08.2024.

06.08.2024 надійшов відзив відповідача, згідно якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що внаслідок негативних наслідків, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України знизився рівень оплати споживачів Волинської області за отримані послуги розподілу природного газу, в той же час товариство продовжувало виконувати свої зобов`язання за договором. Погашення заборгованості здійснювалось не лише шляхом договірного списання коштів, а і шляхом проведення оплат. 29.11.2023 зупинена дія ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Волиньгаз», у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України», що призвело до зниження надходжень грошових коштів на рахунки відповідача. 10.06.2024, 25.07.2024 приватними виконавцями в межах виконавчих проваджень винесено постанови про арешт коштів боржника. Станом на даний час у товариства відсутня можливість здійснювати погашення заборгованості за договором шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Із загалом оплачених товариством коштів в сумі 189 324 984,14 грн самостійно поза межами дії договору про договірне списання оплачено 103 930 010,02 грн, що підтверджує намір та вжиття всіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язань. Підстав для нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань за договором не існує, у зв`язку з чим вони є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Акт приймання-передачі природного газу №8131 від 30.04.2023, як і акт приймання-передачі послуг №116 від 30.04.2023 за квітень отримано товариством 12.05.2023 та підписано 16.05.2024, тобто у межах встановленого договором строку, у зв`язку з чим нараховані позивачем 1 038 817 грн 32 коп штрафу є безпідставними. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення основного зобов`язання, акцесорне зобов`язання не підлягає задоволенню.

Позивач відзив відповідача отримав 06.08.2024.

Строк для подання відповіді на відзив по 12.08.2024.

07.08.2024 надійшов відповідь позивача на відзив, згідно якої зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи не належне виконання зобов`язань за будь яких обставин. Форс-мажорні обставини засвідчуються виключно сертифікатом ТПП, а не шляхом розміщення на веб-сайті ТПП загального офіційного листа від 28.02.2022. П. 7.6 договору сторони визначили, що введення воєнного стану на території України не може бути підставою для відмови від виконання взятих на себе зобов`язань з оплати за передані обсяги природного газу та спати штрафних санкцій. Відповідачем не надано доказів вчасного підписання акту №8131 від 30.04.2024, оскільки у відзиві зазначає про його підписання 16.05.2024.

Відповідач відповідь на відзив отримав 07.08.2024.

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 12.08.2024.

13.08.2024 надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, згідно яких вказує, що у відзиві була допущена описка в даті підписання акту №8131 від 30.04.2023, зокрема, помилково вказано 16.05.2024 замість 16.05.2023, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Нарахування штрафу в сумі 1 038 817,32 грн є безпідставним.

У судовому засіданні 19.08.2024 представник позивача заявила усне клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою підготовки письмового клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Представник позивача відкладення підготовчого засідання заперечив.

З метою повного та всебічного розгляду справи, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 19.08.2024 підготовче засідання відклав на 02.09.2024 о15 год 00 хв.

26.08.2024 надійшло клопотання відповідача про зменшення пені на 99,99%. Зазначає, що товариство було суб`єктом природної монополії. Ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «Волиньгаз» зупинено. Єдиним джерелом надходження коштів на рахунок товариства є оплата споживачами вартості розподілу природного газу, діяльність якого була зупинена. Запроваджений воєнний стан на всій території України призвів до складних умов господарської діяльності підприємства. АТ «Волиньгаз» було підприємством критичної інфраструктури, яке забезпечувало енергетичну незалежність Волинської області, особливо в період опалювального сезону 2022-2023 років. З метою забезпечення потреб ЗСУ, сил територіальної оборони товариство вживає заходи щодо надання безоплатно паливно-мастильних матеріалів для задоволення потреб військових частин. У мирний час вказані витрати могли б піти для забезпечення власних потреб підприємства для здійснення своєчасних розрахунків з контрагентами. Збитки підприємства з минулий рік становлять 35 713 тис.грн, дебіторська заборгованість 23 458 тис. грн. У межах виконавчих проваджень на кошти та майно товариства накладені арешти. Незадовільний майновий стан підтверджується довідкою про відсутність коштів на рахунках товариства. Крім того, слід враховувати нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат які виступають способом отримання компенсації від боржника. При зменшення розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку для свого фінансового стану.

Позивач у клопотанні від 28.08.2024 зменшення пені заперечує, оскільки відповідач був обізнаний про те, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Позивач забезпечує галузі національної економіки і населенні природним газом, є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства та безпеки держави. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів. При зменшенні пені на 99,99 % буде знівельоване значення пені та не дотримано баланс сторін.

Суд протокольною ухвалою від 02.09.2024 приєднав до матеріалів справи подані сторонами документи, закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 19.09.2024 о 15 год 00 хв.

З метою повного та всебічного розгляду справи, у судовому засіданні 19.09.2024 оголошено перерву до 26.09.2024 об 11 год. 00 хв.

26.09.2024 з 10 год 49 хв до 11 год 17 хв у Волинській області була оголошена повітряна тривога, у зв`язку з чим судове засідання у справі 26.08.2024 не відбулось.

Ухвалою суду від 26.09.2024 повідомлено учасників справи про відкладення судового засідання на 30.09.2024 о 15 год 30 хв.

У судовому засіданні учасники справи дали пояснення, доводи, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

21.06.2022 між ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (продавець) та АТ «ОГС «Волиньгаз» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3258-ОГРМ (далі - Договір) (а.с. 39-44).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Згідно умов Договору продавець, за умови дотримання положень цього договору та вимог положення покупцем, зобов`язується передати у власність покупцю природний газ в обсягах, у строки та на умовах, що погоджені сторонами у цьому договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені цим договором (п. 1.3). Загальний обсяг (об`єм) природного газу, що передається за цим договором, складається із: Обсяг І (фіксований) - обсяг нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат, погоджених НКРЕКП на період з 1 червень 2022 року та протягом дії воєнного стану, а також шести місяців після його припинення або скасування. Погоджений НКРЕКП Обсяг І на період з 1 червня 2022 по 30 вересня 2022 складає: 3 357,600 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі також - періоди передачі) (тис. куб. м.): червень 2022 року 643,390, липень 2022 року 633,300, серпень 2022 року 778,020, вересень 2022 року 1 302,890, всього 3357,600. Для встановлення Обсягу І на наступні періоди постачання сторони підписують додаткову угоду до цього договору на підставі підтверджених НКРЕКП обсягів природного газу. Обсяг ІІ - обсяг втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій, що розраховуються відповідно до методики визначення вартості втрат (витоку) природного газу у разі пошкодження газопроводів та газорозподільних станцій, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, розробленої на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326 «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації». Замовлення Обсягу ІІ здійснюється в порядку, встановленому цим договором. Обсяг ІІІ - обсяг понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат на період з 1 червня 2022 та протягом дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування, за винятком обсягів І і II (п. 2.2). Передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами Оператору ГТС Торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС. У Торгових сповіщеннях, зокрема, зазначається обсяг природного газу, що передається/ приймається сторонами відповідно до договору. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у ВТТ (п. 3.3). Після закінчення періоду передачі, у якому була здійснена передача газу, але не пізніше 14-го числа місяця, наступного за періодом передачі, якщо інше не передбачено договором, продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою (за наявності) Комерційні акти щодо Обсягу І, Обсягу ІІ та Обсягу ІІІ та направляє на підпис покупцю: на поштову адресу покупця, вказану у Розділі 12 цього договору, рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення або поштовим відправленням з оголошеною вартістю (цінним листом), або надаються нарочно під підпис в отриманні, або шляхом направленням Комерційних актів, скріплених кваліфікованим електронним підписом продавця, шляхом електронного документообігу із направленням копії такого акту на електронну адресу покупця, вказану у Розділі 12 цього договору. При цьому для підписання та обміну електронними документами сторони цього договору використовують, зокрема, систему обміну електронним документами «М.Е.Dос». Сторони цим підтверджують, що визнають форми електронних документів, в яких підтверджені описані в них господарські операції, з використанням спеціалізованих програмних рішень, та зобов`язується слідкувати за надходженням електронних документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перевірку, підписання з використанням КЕП та повернення іншій стороні. Електронні документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту, зазначеного в конкретному електронному документі, іншому документі, на виконання якого він підписується, або в порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 3.10). Покупець повертає підписані Комерційні акти щодо Обсягу І, Обсягу ІІ, Обсягу ІІІ протягом 5-ти календарних днів з моменту їх отримання (п. 3.10.1). Сторони на підставі ч. 3. ст. 207 та ст. 627 Цивільного кодексу України домовилися про можливість підписання в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису Комерційних актів, первинної бухгалтерської документації, актів звірки взаєморозрахунків та інших документів, пов`язаних із виконанням договору (п. 3.11). Ціна природного газу, який передається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу для Обсягу І (фіксований) становить 7 420,00 гривень із урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів природного газу. Ціна природного газу для Обсягу ІІ становить 0,01 гривні із урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів природного газу. Ціна природного газу для Обсягу ІІІ розраховується за відповідною формулою (п. 4.1). Покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду (п. 4.3). У випадку виникнення у покупця заборгованості за цим договором, продавець має право зарахувати грошові кошти, отримані від покупця в поточному періоді передачі, незалежно від призначення платежу, в рахунок погашення існуючої заборгованості покупця (п. 4.7). За порушення покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, покупець, на письмову вимогу продавця не пізніше ніж 15 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5-ть (п`ять) робочих днів, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% (десять відсотків) від суми простроченого платежу (п. 6.3). У випадку не підписання покупцем Комерційного акту (щодо Обсягів І, ІІ, ІІІ) у порядку, передбаченому цим договором, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від договірної вартості за відповідний період передачі, за який непідписаний Комерційний акт згідно з договором (п. 6.4). Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди встановити позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю у п`ять років (п. 6.10). Сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язань (п. 6.11). Сторони, підписуючи договір, підтверджують, що визнають форми електронних документів, що будуть укладатись сторонами під час дії цього договору, з дотриманням вимог щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП)/ електронного цифрового підпису (ЕЦП) та печатки (за наявності) засобами телекомунікаційного зв`язку, підписані з використанням спеціалізованих програмних рішень, зокрема, системи обміну електронним документами «М.Е.Оое», Вчасно, тощо (п. 9.1). Кожна сторона зобов`язана слідкувати за надходженням електронних документів та своєчасно здійснювати їх приймання, перевірку, підписання з використанням КЕП та повернення іншій стороні (п. 9.3). Цей Договір укладений Сторонами з відкладальною умовою відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України та набуває чинності з дати надання Покупцем одного з видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за договором у порядку та відповідно до підпункту 2.1.1. пункту 2.1. цього договору, та діє впродовж дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування, а в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення (п. 10.1). Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору поширюють свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01 червня 2022 року (п. 10.2).

Додатком №2 до Договору сторонами підписано проект банківської гарантії виконання платіжних зобов`язань за договором (а.с. 46).

Додатковими угодами №1 від 01.09.2022, №2 від 17.11.2022 сторонами визначено Обсяг І (фіксований) нормативних втрат та виробничо-технологічних втрат за період з червня 2022 року по травень 2023 року, який складає 35 074,600 тис.куб.м. (а.с. 48-50).

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем отримано природний газ за період з червня 2022 року по листопад 2023 року в загальному об`ємі 30 103,87986 тис. куб. м. на загальну суму 223 385 103,90 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу (а.с. 11, 66-97, 92, 137).

Листом від 24.04.2023 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надала інформацію щодо обсягів нормативних втрат/витрат природного газу на червень-листопад 2023 року (а.с. 35).

На підтвердження передачі відповідачу природного газу за квітень 2023 позивачем долучена відповідна податкова накладна (а.с. 38).

Обсяги отриманого природного газу відповідач не заперечує.

Позивач у листах від 11.12.2023, 05.01.2024 повідомляє відповідача про необхідність оплатити заборгованість за поставлений природний газ в сумі 7 049 093,78 грн, в сумі 34060119,76 відповідно (51 на звороті- 52, 53).

Відповідач у листах від 23.11.2023, 28.12.2023 визнає заборгованість в сумі 7 049 093,78 грн, в сумі 27 011 025,98 грн відповідно. Просить відтермінувати погашення заборгованості за обсяги газу, що придбані для ВТВ протягом жовтня 2023 року, листопад 2023 року з урахуванням фінансової спроможності товариства (а.с. 51, 52 на звороті).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу виконав частково на суму 189 324 984,14 грн, що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки позивача за період з 01.11.2021 по 23.05.2024 (а.с. 16-34).

Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 26.06.2024 про сплату заборгованості за договором, зокрема, основного боргу в сумі 34 060 119,76 коп (а.с. 98-99).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ураховуючи вищевикладене, часткову оплату боргу відповідачем, заявлена позивачем заборгованість в сумі 34 060 119,76 грн підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Разом з цим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача 353556,06 грн 3% річних, 420175,29 грн інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідні положення Господарського кодексу України також передбачають, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання він зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню). Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання (ст. 230).

За змістом частини 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно умов Договору купівлі-продажу природного газу від 21.06.2022 за порушення покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, покупець, на письмову вимогу продавця не пізніше ніж 15 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5-ть (п`ять) робочих днів, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% (десять відсотків) від суми простроченого платежу (п. 6.3). Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди встановити позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю у п`ять років (п. 6.10). Сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язань (п. 6.11).

Суд, здійснивши власний розрахунок штрафних санкцій, дійшов висновку, що нараховані позивачем 3 487 923,78 грн пені, 3 406 011,98 грн 10% штрафу підставні та відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 038 817, 32 грн штрафу на підставі п. 6.4 Договору, у зв`язку з не підписанням відповідачем Комерційного акту за квітень 2023 року.

Згідно із п. 6.4 Договору у випадку не підписання покупцем Комерційного акту (щодо Обсягів І, ІІ, ІІІ) у порядку, передбаченому цим договором, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від договірної вартості за відповідний період передачі, за який непідписаний Комерційний акт згідно з договором (п. 6.4).

Покупець повертає підписані Комерційні акти щодо Обсягу І, Обсягу ІІ, Обсягу ІІІ протягом 5-ти календарних днів з моменту їх отримання (п. 3.10.1).

Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу природний газ у квітні 2023 року загальною вартістю 10 388 173,18 грн.

12.05.2023 позивачем підписано та направлено на адресу відповідача через систему M.E.Dос акт приймання-передачі природного газу №8131 від 30.04.2023 на суму 10388173,18 грн (а.с.92-93).

Згідно протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, акт №8131 підписано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» - 12.05.2023, АТ «Волиньгаз» - 16.05.2023 (а.с. 160).

До того ж, відповідачем долучено акт №8131 від 30.04.2023 на суму 10 388 173,18 з відмітками накладення електронних цифрових підписів обох сторін (а.с. 137).

Отже, спірний акт відповідачем підписано у порядку та у межах строку, встановленого п. 3.10. та п. 3.10.1. Договору, а відтак, правові підстави для застосування позивачем штрафних санкцій, передбачених п. 6.4 Договору, відсутні. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 038 817,32 грн штрафу є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судом враховано, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 5 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану». ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, висновки якої враховуються відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 09.11.2021 у справі №913/20/21, від 04.10.2022 №927/25/21.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №904/3886/21 від 25.01.2022, №917/1053/18 від 16.07.2019, №913/20/21 від 09.11.2021.

Лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання сторонами свого обов`язку.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Відповідач не надав доказів того, що товариство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

В даному випадку відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до виконання конкретних зобов`язань за договором купівлі-продажу з порушенням визначених строків.

Також, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін договору.

Крім того, згідно п. 7.6 договору покупець, підписуючи цей договір, підтверджує, що введення воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», не може бути підставою для відмови від виконання взятих на себе зобов`язань в частині оплати за передані обсяги природного газу та сплати штрафних санкцій.

У клопотанні від 26.08.2024 відповідач просить зменшити розмір пені на 99,99%.

Клопотання обґрунтоване тим, що товариство було суб`єктом природної монополії. Ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «Волиньгаз» зупинено. Єдиним джерелом надходження коштів на рахунок товариства є оплата споживачами вартості розподілу природного газу, діяльність якого була зупинена. Запроваджений воєнний стан на всій території України призвів до складних умов господарської діяльності підприємства. АТ «Волиньгаз» було підприємством критичної інфраструктури, яке забезпечувало енергетичну незалежність Волинської області, особливо в період опалювального сезону 2022-2023 років. З метою забезпечення потреб ЗСУ, сил територіальної оборони товариство вживає заходи щодо надання безоплатно паливно-мастильних матеріалів для задоволення потреб військових частин. У мирний час вказані витрати могли б піти для забезпечення власних потреб підприємства для здійснення своєчасних розрахунків з контрагентами. Збитки підприємства з минулий рік становлять 35 713 тис.грн, дебіторська заборгованість 23 458 тис. грн. В межах виконавчих проваджень на кошти та майно товариства накладені арешти. Незадовільний майновий стан підтверджується довідкою про відсутність коштів на рахунках товариства. Крім того слід враховувати нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат які виступають способом отримання компенсації від боржника. При зменшення розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку для свого фінансового стану.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд дійшов висновку про його часткове задоволення, з огляду на таке.

Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина друга статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося, відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15 лютого 2018 року у справі №467/1346/15-ц, від 04 квітня 2018 року у справі №367/7401/14-ц та від 26 вересня 2018 року у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549, 552 Цивільного кодексу України.

Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

Відтак, при вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі №904/2847/19).

У даному випадку суд враховує, що станом на час звернення з позовом до суду з поставленого позивачем природного газу в сумі 223 385 103,90 грн відповідачем сплачено в добровільному порядку 189 324 984,14 грн.

Поняття "значно" та "надмірно", які використовуються статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №916/3211/16, від 26 січня 2021 року у справі №922/4294/19, від 24 лютого 2021 року у справі №924/633/20, від 16 березня 2021 року у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №916/880/20.

Верховний Суд неодноразово вказував, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19).

За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, суд вважає, що відповідачем наведено доводи та надано належні і допустимі докази, які підтверджують наявність виняткових випадків, які вказують на необхідність застосувати положення статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також, що стягнення штрафних санкцій є неспівмірними з наслідками порушення, не відповідають засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та можуть спричинити повне зупинення господарської діяльності.

Суд вважає, що враховуючи баланс інтересів сторін та принципи розумності, справедливості та пропорційності, стягнення пені у розмірі 3 487 923,78 грн є неадекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, відсутністю дослідження балансу між інтересами кредитора і боржника, не узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом використання неустойки як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів.

В питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені і штрафу, свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. До того ж, Верховний Суд не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі №914/3231/16, від 10 серпня 2023 року у справі №910/8725/22 та від 26 вересня 2023 року у справі №910/22026/21).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі №927/1305/23.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За результатами розгляду даного спору судом встановлено, що відповідач Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" є об`єктом критичної інфраструктури та забезпечував якісне, безперебійне газопостачання для державних, комунальних та приватних підприємств, установ, організацій Волинської області, у тому числі військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, тощо.

Несвоєчасна оплата вартості за природний газ була зумовлена негативним фінансовим станом відповідача та необхідністю першочергово фінансування напрямів забезпечення функціонування критичної інфраструктури у особливий період.

Судом також враховано, що відповідач на даний час вже не здійснює діяльності з розподілу природного газу, оскільки Постановою НКРЕКП № 2225 від 29 листопада 2023 року дію ліцензії з розподілу природного газу АТ "Волиньгаз" зупинено.

Таким чином, враховуючи майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, суд з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду, вважає, що у даному випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положення статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Цивільного кодексу України та зменшення пені.

Разом з тим, таке зменшення повинно в достатній мірі компенсувати майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

З урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, використовуючи свої дискреційні повноваження, суд доходить до висновку про зменшення заявленої до стягнення із відповідача пені на 50 %, а саме на 1 743 961,89 грн.

Таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у даному спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, зокрема, для відповідача.

При цьому суд вважає, що зменшення пені на 99,99 %, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, не свідчать про дотримання балансу інтересів сторін. Адже таке зменшення (до таких розмірів) може бути розцінене як звільнення боржника від відповідальності, що фактично нівелює інститут забезпечення виконання зобов`язання.

Отже, суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає пеня у сумі 1743961,89 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у сумі 1743961,89 грн слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 500 733,44 грн слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76, 79, 91, 123, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодекс України, суд, -

ВИРІШИВ:

1 Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (вул. Франка, буд. 12, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, код ЄДРПОУ 401219,76 грн (тридцять чотири мільйони шістдесят тисяч сто дев`ятнадцять гривень 76 коп.) основного боргу, 1743961,89 грн (один мільйон сімсот сорок три тисячі дев`ятсот шістдесят одна гривня 89 коп.) пені, 3406011,98 грн (три мільйони чотириста шість тисяч одинадцять гривень 98 коп.) штрафу, 353556,06 грн (триста п`ятдесят три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість гривень 06 коп.) 3% річних, 420175,29 грн (чотириста двадцять тисяч сто сімдесят п`ять гривень 29 коп.) інфляційних втрат та 500733,44 грн (п`ятсот тисяч сімсот тридцять три гривні 44 коп.) витрат по сплаті судового збору, а всього: 40 484 558, 42 грн (сорок мільйонів чотириста вісімдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 42 коп.).

3. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 1038817,32 грн та пені в сумі 1743961,89 грн відмовити.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складений 08.10.2024.

Суддя С. В. Бідюк