ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року Справа № 918/449/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

позивача: Троянчук Д.М. адвокат

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі №918/449/24 (суддя Політика Н.А, м.Рівне, повний текст складено 24.06.2024.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство"

про стягнення заборгованості в сумі 578 618 грн 75 коп.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року фізична особа-підприємець Шишко Анатолій Степанович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" про стягнення заборгованості в сумі 578 618 грн 75 коп., з яких: 563 381 грн 00 коп. - основний борг, 7 316 грн 00 коп. - 3% річних та 7 921 грн 75 коп. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі №918/449/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" на користь фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича 563 381 грн 00 коп. - основного боргу, 7 301 грн 18 коп. - 3% річних та 7 921 грн 75 коп. - інфляційні втрати та 8 679 грн 06 коп. - витрат по оплаті судового збору. У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" 3% річних в сумі 14 грн 82 коп., відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд рішення Господарського суду Рівненської області від 17 червня 2024 року, у справі №918/449/24 скасувати. У задоволені позовних вимог Фізичної особи-підприємця Шишко Анатолія Степановича відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що з доданих позивачем до позовної заяви документів, прикладено копію договору про надання послуг, на умови якого він посилається як на підставу своїх вимог, що не підписано зі сторони відповідача. Прикладений відповідачем текст договору неузгоджений між сторонами, у зв`язку із чим між сторонами не узгоджено істотні умови договору. Це свідчить про відсутність факту укладення договору у формі єдиного документу, що було зумовлено недосягненням згоди стосовно усіх істотних умов правочину.

Відповідач зазначає, що сторонами при укладені договору не було погоджено строків оплати наданих послуг. Як вбачається із взаємовідносин сторін, позивачем не було пред`явлено відповідачу жодної вимоги про оплату заборгованості. Прикладена позивачем претензія відповідачем не отримана. Таким чином, у зв`язку із відсутністю визначеного умовами договору строку оплати, моментом виникнення обов`язку відповідача на здійснення оплати є отримання від позивача вимоги про оплату, яку відповідач мав розглянути та виконати у семиденний строк. У зв`язку із не наданням позивачем вимоги, обов`язок відповідача на здійснення оплати не наступив, а відтак подання позову та тим більше нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату, є передчасним.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем поштовим відправленням або кур`єрським відправленням вимоги про сплату, або ж повернення таких поштових відправлень з відповідними позначками. Відтак, позивачем не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами відомості щодо періоду, з якого у відповідача виникло зобов`язання зі сплати грошових зобов`язань.

Ухвалою суду від 31.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі №918/449/24 та розгляд апеляційної скарги призначено на 02 жовтня 2024 року.

05 серпня 2024 року представником Фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича адвокатом Троянчуком Д.М. сформовано та подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи апеляційної скарги та просить суд залишити рішення Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 року по справі №918/449/24 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судовому засіданні 02.10.2024 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд залишити рішення Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 року по справі №918/449/24 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судове засідання 02.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомило.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство".

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 02.10.2024, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі №918/449/24 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем додано до позовної заяви договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 (далі - договір), сторонами якого є фізична особа-підприємець Шишко Анатолій Степанович (далі - Виконавець, Перевізник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (далі - Замовник) (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги по перевезенню вантажів на умовах визначених у даному договорі, вантажним автомобільним транспортом, а Замовник прийняти й оплатити виконані Виконавцем зазначені послуги.

Кількість вантажу, пункт завантаження та кінцевий пункт призначення (маршрут), вартість перевезень та, можливо, і інші умови за взаємною згодою, сторони зазначають в додатках до даного договору чи погоджують в усній формі (пункт 1.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору вартість послуг по перевезенню вантажу, об`єми перевезень визначаються сторонами за домовленістю та вказуються у додатках до договору, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 3.2. договору оплата наданих послуг виконавцем послуг здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання перевезення та підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг). Можливе застосування сторонами також і авансової/попередньої/оплати послуг по даному договору. Датою виконання перевезення є дата розвантаження вказана в ТТН.

Сторони визнають, що достатнім та належним доказом надання послуг з перевезення Виконавцем та відповідно їх прийняття Замовником є підписаний сторонами акт виконаних робіт, та/або товарно-транспортний документ з відміткою пункту розвантаження про прийомку вантажу, або інший документ, що може підтвердити факт надання та прийняття послуг за цим договором: в т.ч. числі, але не виключно реєстр прийнятого товару/продукції наданий пунктом розвантаження (пункт 3.3. договору).

Згідно п. 6.1. договору всі спори і розбіжності, що можуть виникнути між сторонами із умов цього договору або в зв`язку з ним (при його укладенні, виконанні, зміні, розірванні, визнанні неукладеним, визнанні недійсним і таке інше) підлягають вирішенню шляхом переговорів між сторонами.

Відповідно до п. 6.2. договору, якщо відповідний спір не можливо буде вирішити шляхом переговорів, надалі він вирішуватиметься у судовому порядку за встановленою підвідомчістю такого спору відповідно до діючого законодавства України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань (пункт 7.1. договору).

Договір, додатки, додаткові угоди, заявки до нього, акти виконаних робіт та акти звірок взаєморозрахунків, рахунки передані засобами факсимільного або електронного зв`язку вважаються дійсними до моменту обміну оригіналами (пункт 7.5. договору).

Також позивачем долучено заявку від 31.10.2023 року № 1 до договору (а.с.8), за умовами якої Перевізник надає Замовнику з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно наступних умов:

Маршрут перевезення: с. Морочне - м. Ланівці

Дані про вантаж: Ріпак

Вартість послуг та строки оплати: 1 275,00 грн/т, в т.ч. ПДВ

Дані про авто: ДАФ ВК 7076 ВТ, н/пр НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1., ДАФ ВК 5140 ІВ, н/пр НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2.

Вищевказаний договір та заявка від 31.10.2023 року № 1 до договору підписані лише перевізником та підпис скріплений печаткою фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича. В свою чергу зі сторони Замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" договір та заявка від 31.10.2023 року № 1 до договору не підписані.

Поряд з цим, позивач в позовній заяві повідомляє, що договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 було направлено на електронну пошту відповідача для підписання, однак підписаного відповідачем примірника позивач не отримав, хоча в платіжній інструкції від 09.11.2023 року № 921 відповідач в призначенні платежу вказував даний договір, що свідчить про його отримання (а.с.80).

В підтвердження виконання сторонами умов Договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 позивачем надані Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.11.2023 року № 187 на суму 80 197 грн 50 коп. та Акти надання послуг від 4 листопада 2023 року № 188 на суму 13 730 грн 00 коп., від 5 листопада 2023 року № 189 на суму 21 348 грн 00 коп., від 5 листопада 2023 року № 192 на суму 48 006 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 190 на суму 16 855 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 191 на суму 22 356 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 193 на суму 24 831 грн 00 коп., від 7 листопада 2023 року № 194 на суму 76 500 грн 00 коп., від 8 листопада 2023 року № 195 на суму 106 119 грн 00 коп., від 9 листопада 2023 року № 196 на суму 112 932 грн 00 коп., від 9 листопада 2023 року № 200 на суму 25 371 грн 00 коп., від 10 листопада 2023 року № 197 на суму 181 737 грн 00 коп., від 12 листопада 2023 року № 201 на суму 13 535 грн 00 коп. Загальна сума наданих послуг становить 743 517 грн 50 коп. (а.с.9-21).

Виконавцем у вказаних актах є ФОП Шишко Анатолій Степанович, а замовником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство".

У актах надання послуг від 02.11.2023 року №187, від 4 листопада 2023 року №188, від 5 листопада 2023 року №189, від 5 листопада 2023 року №192, від 6 листопада 2023 року №190, від 6 листопада 2023 року №191, від 6 листопада 2023 року №193, від 7 листопада 2023 року №194, від 8 листопада 2023 року №195, від 9 листопада 2023 року №196, від 9 листопада 2023 року №200, від 10 листопада 2023 року №197, від 12 листопада 2023 року №201 зазначено, що виконавцем були надані замовнику послуги по перевезенню на підставі договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023.

Зазначені акти надання послуг підписані сторонами, а підписи скріплені печатками фізичної особи-підприємцем Шишко Анатолієм Степановичем та юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство".

В підтвердження надання відповідачу послуг, позивачем надано товарно-транспортні накладні від 01.11.2023 року №5, від 01.11.2023 року №6, від 03.11.2023 року №9, від 04.11.2023 року №4, від 04.11.2023 року №3, від 04.11.2023 року №2, від 05.11.2023 року №11, від 05.11.2023 року №7, від 06.11.2023 року №8, від 06.11.2023 року №13, від 06.11.2023 року №10, від 06.11.2023 року №9, від 08.11.2023 року №18, від 08.11.2023 року №19, від 07.11.2023 року №15, від 07.11.2023 року №14, від 09.11.2023 року №24, від 09.11.2023 року №25, від 08.11.2023 року №21, від 08.11.2023 року №22, від 08.11.2023 року №23, від 10.11.2023 року №34, від 10.11.2023 року №33, від 09.11.2023 року №28, від 09.11.2023 року №29, від 09.11.2023 року №31, від 09.11.2023 року №30, від 10.11.2023 року №35, від 11.2023 року №12 (а.с.22-52).

Крім того, позивачем в якості доказу надання відповідачеві послуг долучено податкові накладні від 02.11.2023 року № 188 на суму 66 831 грн 25 коп., від 04.11.2023 року № 189 на суму 13 730 грн 00 коп., від 05.11.2023 року № 190 на суму 21 348 грн 00 коп., від 05.11.2023 року № 191 на суму 48 006 грн 00 коп., від 06.11.2023 року № 192 на суму 16 855 грн 00 коп., від 06.11.2023 року № 193 на суму 22 356 грн 00 коп., від 06.11.2023 року № 194 на суму 22 356 грн 00 коп., від 07.11.2023 року №195 на суму 76 500 грн 00 коп., від 08.11.2023 року № 196 на суму 106 119 грн 00 коп., від 09.11.2023 року № 197 на суму 112 932 грн 00 коп., від 09.11.2023 року №198 на суму 25 371 грн 00 коп., від 10.11.2023 року № 199 на суму 181 737 грн 00 коп., від 12.11.2023 року № 200 на суму 13 535 грн 00 коп., які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість. (а.с.53-78).

Відповідач частково сплатив позивачу за надані послуги перевезення вантажів згідно платіжних інструкцій від 6 листопада 2023 року № 909 на суму 80 197 грн 50 коп. з призначенням платежу: оплата за перевезення вантажів згідно рахунка-фактури № 187 від 02.11.2023 року та від 9 листопада 2023 року № 921 на суму 99 939 грн 00 коп. з призначенням платежу: оплата за перевезення вантажів згідно договору № 30/10/2023 від 30.10.2023 року (а.с.79-80). Таким чином, за надані підприємцем послуги товариством оплачено частково в сумі 180 136 грн 50 коп., у зв`язку із чим сума заборгованості станом на 29.04.2024 року становила 563 381 грн 00 коп.

19 квітня 2024 року позивачем надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" претензію про сплату заборгованості в сумі 563 381 грн 00 коп. (а.с. 81-82, докази надіслання - а.с. 83-84).

Однак, відповідачем вказана претензія залишена без відповіді на реагування, грошові кошти у сумі 563 381 грн 00 коп. позивачу відповідачем не сплачено.

Крім того, до матеріалів справи позивачем додано акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 27.12.2023 за Договором № 30/10/2023 від 30.10.2023 року між підприємцем та Товариством, який відображає заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 563 381 грн 00 коп.(а.с.85).

Такими чином, оскільки , відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг за договором про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 не виконав, у зв`язку з чим за останнім обліковується заборгованість в розмірі 563 381 грн 00 коп., що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року №30/10/2023, сторонами якого є фізична особа-підприємець Шишко Анатолій Степанович (далі - Виконавець, Перевізник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (далі - Замовник) (а.с. 6-7), не містить підпису зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство". Таким чином, відповідач заперечує укладення такого договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №674/461/16-ц зазначено: "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами".

Відтак, нормами законодавства передбачено, що договори між юридичними особами повинні вчинятись в письмовій формі, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - особами, уповноваженими на це їх установчими документами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає про те, що відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, Договір про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 було направлено на електронну пошту відповідача для підписання, однак підписаного відповідачем примірника позивач не отримав, про як вбачається з матеріалів справи в платіжній інструкції від 09.11.2023 року № 921 відповідач в призначенні платежу вказував даний договір, що свідчить про його отримання.

Згідно п. 7.5. Договору, договір, додатки, додаткові угоди, заявки до нього, акти виконаних робіт та акти звірок взаєморозрахунків, рахунки передані засобами факсимільного або електронного зв`язку вважаються дійсними до моменту обміну оригіналами.

Згідно ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 зазначила, що з огляду на приписи ст. ст. 638, 640, 642 ЦК України, 181 ГК України не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи відповідача щодо неукладеності договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023, оскільки сторони не досягли істотних умов. Так, здійснення відповідачем оплати за перевезення вантажів згідно рахунка-фактури від 9 листопада 2023 року № 921 на суму 99 939 грн 00 коп. з призначенням платежу: оплата за перевезення вантажів згідно договору № 30/10/2023 від 30.10.2023 року є частковим виконання умов вказаного договору, а відтак підтверджує факт його укладання та погодження всіх умов.

Крім того, в підтвердження виконання сторонами умов договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 позивачем надані Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 02.11.2023 року № 187 на суму 80 197 грн 50 коп. та Акти надання послуг від 4 листопада 2023 року № 188 на суму 13 730 грн 00 коп., від 5 листопада 2023 року № 189 на суму 21 348 грн 00 коп., від 5 листопада 2023 року № 192 на суму 48 006 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року №190 на суму 16 855 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 191 на суму 22 356 грн 00 коп., від 6 листопада 2023 року № 193 на суму 24 831 грн 00 коп., від 7 листопада 2023 року № 194 на суму 76 500 грн 00 коп., від 8 листопада 2023 року № 195 на суму 106 119 грн 00 коп., від 9 листопада 2023 року № 196 на суму 112 932 грн 00 коп., від 9 листопада 2023 року № 200 на суму 25 371 грн 00 коп., від 10 листопада 2023 року № 197 на суму 181 737 грн 00 коп., від 12 листопада 2023 року № 201 на суму 13 535 грн 00 коп. Загальна сума наданих послуг становить 743 517 грн 50 коп. У актах надання послуг від 02.11.2023 року № 187, від 4 листопада 2023 року № 188, від 5 листопада 2023 року № 189, від 5 листопада 2023 року № 192, від 6 листопада 2023 року №190, від 6 листопада 2023 року № 191, від 6 листопада 2023 року № 193, від 7 листопада 2023 року № 194, від 8 листопада 2023 року №195, від 9 листопада 2023 року №196, від 9 листопада 2023 року № 200, від 10 листопада 2023 року № 197, від 12 листопада 2023 року № 201 зазначено, що виконавцем були надані замовнику послуги по перевезенню на підставі договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023.

При цьому, зважаючи на норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" акт виконаних робіт (наданих послуг) належить до первинних документів і засвідчує факт здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, статусу належним чином оформленого первинного документа акт виконаних робіт (наданих послуг) набуває за наявності в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених у ст.9 вказаного Закону (у т. ч. й особистих підписів осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції).

Вищезазначені акти надання послуг підписані сторонами, а підписи скріплені печатками фізичної особи-підприємцем Шишко Анатолієм Степановичем та юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство".

Згідно п.3.3 Договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023, сторони визнають, що достатнім та належним доказом надання послуг з перевезення Виконавцем та відповідно їх прийняття Замовником є підписаний сторонами акт виконаних робіт, та/або товарно-транспортний документ з відміткою пункту розвантаження про прийомку вантажу, або інший документ, що може підтвердити факт надання та прийняття послуг за цим договором: в т.ч. числі, але не виключно реєстр прийнятого товару/продукції наданий пунктом розвантаження.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що перевізник ФОП Шишко А.С. надавав замовнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно заявки від 31.10.2023 року №1 до договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року №30/10/2023 (а.с.8), за умовами якої перевізник надає замовнику з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно наступних умов: Маршрут перевезення: с. Морочне - м. Ланівці; Дані про вантаж: Ріпак; Вартість послуг та строки оплати: 1 275,00 грн/т, в т.ч. ПДВ; Дані про авто: ДАФ ВК 7076 ВТ, н/пр НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , ДАФ ВК 5140 ІВ, н/пр НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2. , що підтверджується товарно-транспортними накладними від 01.11.2023 року №5, від 01.11.2023 року №6, від 03.11.2023 року №9, від 04.11.2023 року №4, від 04.11.2023 року №3, від 04.11.2023 року №2, від 05.11.2023 року №11, від 05.11.2023 року №7, від 06.11.2023 року №8, від 06.11.2023 року №13, від 06.11.2023 року №10, від 06.11.2023 року №9, від 08.11.2023 року №18, від 08.11.2023 року №19, від 07.11.2023 року №15, від 07.11.2023 року №14, від 09.11.2023 року №24, від 09.11.2023 року №25, від 08.11.2023 року №21, від 08.11.2023 року №22, від 08.11.2023 року №23, від 10.11.2023 року № 34, від 10.11.2023 року № 33, від 09.11.2023 року № 28, від 09.11.2023 року № 29, від 09.11.2023 року № 31, від 09.11.2023 року №30, від 10.11.2023 року № 35, від 11.2023 року № 12 (а.с.22-52), а тому наведене свідчить про фактичне виконання позивачем та відповідачем умов договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про неукладеність договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023, оскільки такі доводи спростовуються належними у справі доказами та узгоджуються із встановленими у справі обставинами.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку, що між сторонами наявні зобов`язальні відносини щодо надання послуг з боку позивача по перевезенню вантажів на умовах визначених у договорі про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023 вантажним автомобільним транспортом та зустрічні зобов`язання відповідача по оплаті цих послуг.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів та транспортно-експедиторську діяльність.

Згідно з нормами статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів статті 308 ГК України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов`язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконав договірні зобов`язання передбачені умовами Договору про надання послуг від 30 жовтня 2023 року № 30/10/2023, забезпечивши своєчасну доставку вантажу у визначений пункт розвантаження, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними та актами надання послуг.

Згідно положень п. 3.2. Договору оплата наданих послуг виконавцем послуг здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання перевезення та підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг). Можливе застосування сторонами також і авансової/попередньої/оплати послуг по даному договору. Датою виконання перевезення є дата розвантаження вказана в ТТН.

Отже, враховуючи акти надання послуг від 02.11.2023 року №187, від 4 листопада 2023 року №188, від 5 листопада 2023 року №189, від 5 листопада 2023 року №192, від 6 листопада 2023 року №190, від 6 листопада 2023 року №191, від 6 листопада 2023 року №193, від 7 листопада 2023 року №194, від 8 листопада 2023 року №195, від 9 листопада 2023 року №196, від 9 листопада 2023 року №200, від 10 листопада 2023 року №197, від 12 листопада 2023 року №201, відповідач зобов`язаний був оплатити вартість наданих позивачем послуг протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання перевезення та підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково сплатив позивачу за надані послуги перевезення вантажів згідно платіжних інструкцій від 6 листопада 2023 року №909 на суму 80 197 грн 50 коп. з призначенням платежу: оплата за перевезення вантажів згідно рахунка-фактури № 187 від 02.11.2023 року та від 9 листопада 2023 року №921 на суму 99 939 грн 00 коп. з призначенням платежу: оплата за перевезення вантажів згідно договору №30/10/2023 від 30.10.2023 року (а.с.79-80). Таким чином, за надані підприємцем послуги товариством оплачено частково в сумі 180 136 грн 50 коп., у зв`язку із чим сума заборгованості станом на 29.04.2024 року становила 563 381 грн 00 коп.

Поряд з цим, в підтвердження вказаного розміру заборгованості позивачем надано суду складений сторонами акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 27.12.2023 за Договором №30/10/2023 від 30.10.2023 року, який підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками сторін та відображає заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 563 381 грн 00 коп.

Згідно з вимогами чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 08.05.2018 у справі №910/16725/17, від 17.10.2018 у справі №905/3063/17, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 03.12.2020 у справі №904/1161/20, від 15.09.2022 у справі №908/2828/19.

За результатами дослідження акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 27.12.2023 за Договором №30/10/2023 від 30.10.2023 року встановлено, що вказаний акт зі сторони відповідача підписаний уповноваженими особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" - керівником Микитюком Петром Петровичем та його підпис скріплений печаткою товариства.

Відомості, що Микитюк Петро Петрович є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 106).

Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду колегія суддів дійшла висновку, що акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 27.12.2023 за договором №30/10/2023 від 30.10.2023 року (а.с.85) в сукупності з первинними документами наявними в матеріалах справи є доказом у в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" перед ФОП Шищко А.С., її розміру та визнання відповідачем заборгованості в розмірі 563 381 грн 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 563 381 грн 00 коп. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 7 316 грн 00 коп. та інфляційних втрат в розмірі 7 921 грн 75 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та трьох процентів річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних зазначений позивачем у позовній заяві судом першої інстанції встановлено, що розмір обґрунтованих відсотків річних становить 7 301 грн 18 коп., при заявленому 7 316 грн 00 коп. Відтак, стягненню з відповідача підлягають три відсотки річних, які за розрахунком суду складають 7 301 грн 18 коп. За таких обставин, вимога позивача до відповідача про стягнення трьох відсотків річних в сумі 7 316 грн 00 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 7 301 грн 18 коп. В решті позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 14 грн 82 коп. необхідно відмовити.

Крім того, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат у межах заявлених позивачем періодів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наданий розрахунок є арифметично вірним, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, наведених ФОП Шишко А.С. та судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що розрахунок здійснений судом першої інстанції за результатами, якого розмір інфляційних втрат становить 7 921 грн 75 коп. та 3% річних становить 7 301 грн 18 коп. є арифметично правильними та нараховані відповідно до чинного законодавства.

Твердження відповідача, що у зв`язку із не наданням позивачем вимоги, обов`язок відповідача на здійснення оплати не наступив, а відтак подання позову та, тим більше, нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату, є передчасним, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки сторонами в Договорі про надання послуг від 30 жовтня 2023 року №30/10/2023 узгодили порядок оплати послуг вантажів, а саме згідно положеннь п.3.2 договору, оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 (десяти) календарних днів після виконання перевезення та підписання актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг). Можливе застосування сторонами також і авансової/попредньої/ оплати послуг по даному договору. Датою виконання перевезення є дата розвантаження вказана в ТТН.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Шишка Анатолія Степановича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" підлягають задоволенню частково, а саме стягненню підлягають основний борг в сумі 563 381 грн 00 коп., 3% річних в сумі 7 301 грн 18 коп. та інфляційних втрат в сумі 7 921 грн 75 коп. В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 14 грн 82 коп. відмовити.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі №918/449/24 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 17.06.2024 у справі №918/449/24 без змін.

2. Справу №918/449/24 повернути Господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "04" жовтня 2024 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.