ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" вересня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1788/22

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Рога Н.В., секретар судового засідання Корчевський М.Ю., розглянув заяву Фоміної Марії Олександрівни (вх.№2-1487/24 від 18.09.2024р.) про розстрочення виконання рішення у справі №916/1788/22

За позовом: Фізичної особи-підприємця Коби Ольги Іванівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Фоміної Марії Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

про стягнення

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача : Стригунов О.М. - на підставі ордеру серії АІ №1700144 від 11.09.2024р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.01.2024р. у справі №916/1788/22 позовну заяву Фізичної особи -підприємця Коба Ольги Іванівни до Фізичної особи - підприємця Фоміної Марії Олександрівни про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 146 270 грн - задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Фоміної Марії Олександрівни на користь Фізичної особи-підприємця Коби Ольги Іванівни заборгованість з орендної плати у розмірі 126 953 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 30.01.2024р. у справі №916/1788/22 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Фоміної Марії Олександрівни на користь Фізичної особи-підприємця Коби Ольги Іванівни витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024р. рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024р. у справі №916/1788/22 залишено без змін. Крім того, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Фоміної Марії Олександрівни на користь Фізичної особи-підприємця Коби Ольги Іванівни 5 000 грн витрат

на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Коби Ольги Іванівни на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2024р. у справі №916/1788/22.

25 червня 2024р. Господарським судом Одеської області було видано накази на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024р., додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2024р. та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024р.

15 липня 2024р. до суду від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження ВН №75481450 від 10.07.2024р. щодо стягнення Фізичної особи-підприємця Фоміної Марії Олександрівни на користь Фізичної особи-підприємця Коби Ольги Іванівни 5 000 грн витрат

на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

16 вересня 2024р. до суду від Фоміної Марії Олександрівни надійшла заява (вх.№2-1470/24 ) про розстрочення виконання рішень Господарського суду Одеської області від 14.11.2023р., 30.01.2024р. про стягнення з Фоміної Марії Олександрівни залишку заборгованості у загальній сумі 174 684 грн 48 коп. строком на 12 місяців рівними платежами у розмірі 14 558 грн щомісяця до 10 числа, починаючи з 10.10.2024р.

17 вересня 2024р. до суду від Фізичної особи-підприємця Коби Ольги Іванівни надійшли заперечення на заяву про розстрочення виконання рішень суду, у яких позивачка зазначає, що наявність скрутного фінансового стану не можу бути єдиною підставою для розстрочення судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.09.2024р. заяву Фізичної особи-підприємця Фоміної Марії Олександрівни (вх.№2-1470/24 ) про розстрочення виконання рішень у справі №916/1788/22 повернуто без розгляду.

18 вересня 2024р. до суду від Фоміної Марії Олександрівни надійшла заява (вх.№2-1487/24 ) про розстрочення виконання рішень Господарського суду Одеської області від 14.11.2023р., 30.01.2024р. про стягнення з Фоміної Марії Олександрівни залишку заборгованості у загальній сумі 174 684 грн 48 коп. строком на 12 місяців рівними платіжами у розмірі 14 558 грн щомісяця до 10 числа, починаючи з 10.10.2024р.

В обгрунтування заяви відповідачка зазначає, що про початок військової агресії Російської Федерації в Україну вона дізналася перебуваючи за межами України, адже 23.02.2022р. вилетіла рейсом «Одеса-Дубай», та у подальшому, у звязку із повязаними з цим подіями, не могла здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток. Як наслідок, припинила господарську діяльність 23.07.2024р.

Крім того, відповідачка зазначає, що належне їй майно, яке було придбано для здійснення господарської діяльності та завезене до орендованого у ФОП Коба О.І. приміщення й встановлене( кондиціонер, загартоване скло, столи, вази для квітів, пакувальні матеріали, папір різних видів тощо) з листопада 2021р. по даний час перебуває у ФОП Коба О.І., не повернуто нею попри розірвання договору оренди. За таких обставин, Фоміна М.О. не має змоги реалізувати його з метою отримання коштів для погашення заборгованості.

Враховуючи все зазначене, відповідачка зазначає, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі, що істотно ускладнює єдиноразове виконання судових рішень.

Таким чином, посилаючись на положення ст.ст.239, 331 ГПК України, Фоміна М.О. вважає, що наявні підстави для розстрочення рішення шляхом стягнення з Фоміної Марії Олександрівни залишку заборгованості у загальній сумі 174 684 грн 48 коп. строком на 12 місяців рівними платіжами у розмірі 14 558 грн щомісяця до 10 числа, починаючи з 10.10.2024р.

Позивачка своїх міркувань щодо заяви Фоміної М.О. (вх.№2-1487/24 від 18.09.2024р. ) до суду не надала.

Ухвалою суду від 19.09.2024р. повідомлено учасників справи про призначення судового засідання з розгляду заяви Фоміної М.О. про розстрочення судового рішення на 26.09.2024р.

Розглянув матеріали справи, заяву Фоміної Марії Олександрівни про розстрочення виконання рішення суду, суд доходить до наступного висновку:

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За приписами ч.1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

При цьому, під розстроченням виконання рішення розуміється виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі та допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд також повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Положення ГПК України не містять конкретного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Фоміна М.О. , обґрунтовуючи заяву про надання розстрочення виконання рішення суду, вказує на сплату витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн та скрутне фінансове становище, а також на неможливість одразу виконати рішення суду, оскільки вона не здійснює господарської діяльності.

Але, як вбачається з матеріалів справи, та, зокрема, судового рішення у даній справі Фоміна М.О. , на той час як суб`єкт підприємницької діяльності значний час допускала порушення договірних зобов`язань, що і стало підставою для звернення ФОП Коба О.І. до суду з метою стягнення заборгованості у примусовому порядку.

Отже, наявна вина Фоміної М.О. у виникненні спору, що був предметом розгляду у справі №916/1788/22.

Крім того, слід зауважити, що відсутність грошових коштів та скрутний фінансовий стан підприємства не можуть бути єдиною підставою для задоволення заяви про надання розстрочення виконання рішення суду, адже, суд має враховувати інтереси обох сторін у справі.

Також, враховуючи припинення Фоміною М.О. здійснення господарської діяльності як суб`єкта підприємницької діяльності (що не перешкоджає стягненню заборгованості з неї як фізичної особи), це може свідчити про відсутність у відповідачки можливості станом на даний час взагалі отримувати прибуток та погашати заборгованість у майбутньому у добровільному та примусовому порядку.

Так, Фоміною М.О. до заяви про розстрочення виконання рішення суду не надано жодного документу на підтвердження можливості виконання своїх зобов`язань у майбутньому (договори, контракти тощо).

Таким чином, у даному випадку надання розстрочення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, призведе до порушення балансу інтересів сторін, і призведе до порушення прав та інтересів позивачки у справі, яка отримала судовий захист у зв`язку із встановленням судом наявності порушеного права, та яка має повне право розраховувати на отримання присудженого судом.

Крім того, суд зауважує, що поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.129-1 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.18 ГПК України рішення суду, які набрали законної сили є обов`язковими до виконання.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 р. судом наголошено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Слід врахувати те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).

Отже, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу Фоміної М.О. , що у справі №916/1788/22 відсутнє рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2023р., натомість, як вже зазначалося вище, наявне рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024р. та додаткове рішення від 30.01.2024р.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Фоміної Марії Олександрівни (вх.№2-1487/24 від 18.09.2024р. ) про розстрочення виконання рішень Господарського суду Одеської області від 14.11.2023р., 30.01.2024р. про стягнення з Фоміної Марії Олександрівни залишку заборгованості у загальній сумі 174 684 грн 48 коп. строком на 12 місяців рівними платіжами у розмірі 14 558 грн щомісяця до 10 числа, починаючи з 10.10.2024р.

Керуючись ст. 234, ст. 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фоміної Марії Олександрівни (вх.№2-1487/24 від 18.09.2024р. ) про розстрочення виконання рішень Господарського суду Одеської області від 14.11.2023р., 30.01.2024р. про стягнення з Фоміної Марії Олександрівни залишку заборгованості у загальній сумі 174 684 грн 48 коп. строком на 12 місяців рівними платіжами у розмірі 14 558 грн щомісяця до 10 числа, починаючи з 10.10.2024р. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали складено 01.10.2024р.

Суддя Н.В. Рога