ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2024 р. Справа № 911/3568/23 (911/1296/24)

Господарський суд Київської області у складі судді Гребенюк Т.Д., за участю секретаря судового засідання Оксенюк А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом арбітражного керуючого - розпорядника майна боржника Забаріна Антона Федоровича до:

1) Акціонерного товариства «Банк Альянс»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Банерс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Зірка Карпат»

про визнання недійсним договору застави

у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Банерс»

Представники учасників: від позивача - Забарін А.Ф.; від відповідача 1 - Білан О.С.; від відповідача 2 - не з`явились; від третьої особи - не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/3568/23 про банкрутство ТОВ «Банерс».

Так, ухвалою Суду від 28.12.2023, зокрема, відкрито провадження у справі № 911/3568/23 за заявою ТОВ "Зірка Карпат" про банкрутство ТОВ "Банерс"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства та введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Климук І.В.

21.05.2024 від арбітражного керуючого Климук Іванни Володимирівни, надійшла позовна заява до АТ «Банк Альянс» про визнання недійсним договору застави №21-005-88ТЗ від 05.11.2021р., укладеного між АТ «Банк Альянс» та ТОВ "Банерс".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ " Банерс " та АТ «Банк Альянс» уклали договір застави транспортного засобу №21-005-88/ТЗ від 05.11.2021 в період менший ніж три роки до моменту порушення провадження у справі про банкрутство; Боржник взяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог; Боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони; Боржник взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

АТ «Банк Альянс» заперечує проти позову, оскільки позивач не зазначає, яке саме право було порушено; укладення договору застави не зумовлює виникнення у заставодержателя майнових зобов`язань перед майновим поручителем (заставодавцем); Позивачем не доведено, що укладення оспорюваних договорів застави відбулося задля введення боржника чи кредиторів в оману (до або в момент укладення угоди) щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, та що сторони такого спірного договору мали свідомий намір невиконання зобов`язань за ним і приховування їхніх справжніх намірів; законодавством непередбачено обов`язку сторін перед укладенням договору застави здійснювати перевірку фінансових показників Заставодавця; провадження у справі відкрито у зв`язку з неможливістю боржника оплатити поставлений товар за Договором поставки №28/04/2023 від 28.04.2023.

Третя особа підтримує позовні вимоги, оскільки Договори застави булиукладені в період, що передує менше ніж трьом рокам до порушення провадження усправі про банкрутство, не передбачали зустрічних майнових дій зі сторони вигодонабувачів за договорами і укладення цих договорів додатково призвело донеплатоспроможності боржника.

Ухвалою Суду від 27.05.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) представників сторін та призначено судове засідання на 11.07.2024.

У засіданнях Судом за клопотаннями сторін неодноразово оголошувались перерви, а саме до 24.07.2024, 15.08.2024, 10.09.2024 та 24.09.2024.

Протягом розгляду цієї справи суддею у справі постановлено низку ухвал, а саме: 11.07.2024 про залучення співвідповідача та 25.07.2024 про залучення третьої особи.

Крім цього, ухвалою суду у справі № 911/3568/23 від 10.09.2024 було відсторонено попереднього розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Климук Іванну Володимирівну та призначено нового розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Забаріна Антона Федоровича.

12.06.2024 до суду від АТ «Банк Альянс» надійшов відзив.

26.08.2024 до суду від ТОВ «Зірка Карпат» надійшли пояснення.

У судове засідання 24.09.2024 прибув позивач та представник АТ «Банк Альянс». Представники інших учасників не з`явились.

Позивач підтримав позовні вимоги, проти яких заперечив представник АТ «Банк Альянс».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази, Суд

ВСТАНОВИВ:

05.11.2021 року між АТ "Банк Альянс" (заставодержатель) та ТОВ "Банерс" (заставодавець) укладено Договір застави транспортного засобу №21-005-88/ТЗ (далі - Договір застави) (т. 1 а.с. 6-11), за умовами якого заставодавцем в забезпечення вимог заставодержателя, що випливають з умов Кредитного договору №21-233/ЮК від 05.11.2021, укладеного заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейвест", з повернення кредиту у розмірі 2200000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 04.11.2022, сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 7,5 процентів річних, іншого розміру процентів, комісії, пені та штрафів, інших платежів у розмірі, строки, порядку і випадках, передбачених Кредитним договором.

Згідно з 2.1. Договору застави, предметом застави є рухоме майно - обладнання згідно з переліком.

У пункті 2.3 Договору застави сторонами було погоджено заставну вартість предмета застави за цим договором у розмірі 18011000,00 грн.

Відповідно до п.п. 5.1 - 5.1.1. Договору застави сторони домовились, що Заставодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет застави (у разі, якщо Предметом застави є декілька предметів застави, Заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати на власний розсуд як усі, так і будь - який з предметів застави), його реалізацію та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета застави на свій розсуд (з урахуванням умов цього Договору та чинного законодавства), в день настання будь-якого або всіх наступних випадків:

5.1.1. невиконання або неналежного Позичальником виконання будь - якого із зобов`язань, умов, що випливають з Кредитного договору (з числі, але не виключно, щодо повернення Кредиту або його частини в строк, передбачений Кредитним договором, та/або сплати процентів користування Кредитом, та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором);

Судом встановлено, що ТОВ «Дейвест» неналежним чином виконувались зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим Банком 14.10.2022 за вих.№ 02.1/2822 з метою врегулювання спору надіслано на адресу Заставодавця та Позичальника письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання з вимогою погасити прострочену заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі та передачею предмету застави у володіння Банку та зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Як зазначає відповідач у відзиві, дані вимоги Банку були проігноровані, жодних дій з боку Відповідача щодо передачі заставного майна на користь банку вчинено не було.

У подальшому Банком було ініційовано звернення до суду про стягнення боргу за Кредитним договором та звернення до суду про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі 910/10895/22 від 14.08.2023, яке скасовано частково постановою Верховного суду від 09.07.2024 в частині задоволення позовної вимоги про солідарне стягнення заборгованості за процентами у сумі 110753,72 доларів США, було вирішено, в не скасованій частині, стягнути солідарно з ТОВ "Дейвест" та ОСОБА_1 заборгованість по Договору про відкриття невідновлювальної кредитної лінії №21-233/ЮК від 05.11.2021 року в сумі 2200000,00 доларів США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/12706/22 вирішено в рахунок погашення перед АТ "Банк Альянс" заборгованості ТОВ "Дейвест" за Договором №21-233/ЮК про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 05.11.2021 звернути стягнення на предмет застави за Договором застави обладнання №21-005-88ТЗ від 05.11.2021, в рахунок часткового погашення заборгованості перед банком у розмірі 2271876,72 дол. США.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, обставини порушення ТОВ «Дейвест» умов Кредитного договору в частині повернення коштів та правомірність вимог АТ "Банк Альянс" щодо звернення стягнення на предмет застави встановлені у рішеннях суду по справах №910/10895/22 від 14.08.2023 та №910/12706/22 від 24.07.2023, відтак, не підлягають повторному доказуванню

Виходячи з наведених положень чинного законодавства України та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи в контексті спірних правовідносин та підстав позовних вимог, Суд зазначає таке.

За змістом абз.3 ч.1 ст. 42 КУзПБ, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Згідно положень абз.2 ч.2 ст. 42 КУзПБ, правочини можуть бути визнані недійсними господарським судом у випадку, якщо боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог.с

Позивач вказує, що згідно даних звітності Боржника за 9 місяців 2021 року розмір поточних зобов`язань боржника станом на 01.10.2021 року складав 220 327 400 гривень (рядок 1695 балансу Боржника), в той же час загальний розмір активів боржника на ту саме дату складав 213170700 гривень (рядок 1300 балансу). Таким чином, на момент укладання оспорюваного договору застави розмір зобов`язань боржника перевищував розмір його активів.

На думку позивача, без будь-якої майнової компенсації на користь ТОВ «Банерс» зі своєї сторони чи сторони позичальника АТ «Банк Альянс» отримав право реалізувати на свою користь чи отримати у власність майно боржника оціночною вартістю (станом на 2-й квартал 2021 року) 18011000 гривень за Договором застави.

Відтак, позивач стверджує, що Боржник взяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог та Боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

Суд зазначає, провадження у справі №911/3568/23 про банкрутство ТОВ "Банерс" було відкрито 28.12.2023, про що свідчить відповідна ухвала. Відтак, Суд виснує, що АТ «Банк Альянс» (заставодержатель) та ТОВ «Банерс» (заставодавець) уклали спірний договір застави для забезпечення виконання ТОВ «Дейвест» (позичальником) зобов`язань за кредитним договором, укладеними ТОВ «Дейвест» з АТ «Банк Альянс», за 2 роки та 1 місяць до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Банерс», тобто в підозрілий період.

Відповідно до глави 49 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно зі статтею 572 та частиною першою статті 576 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Таким чином, за змістом положень статті 572 ЦК України, статті 11 Закону України "Про заставу" метою укладення договору застави є отримання кредитором додаткових гарантій виконання основного зобов`язання забезпеченого цим договором, у разі невиконання якого боржником таке зобов`язання підлягає виконанню заставодавцем. Тобто застава є визначеним законним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим фактично обумовлюється її похідний (акцесорний) характер стосовно основного зобов`язання. Отже, з урахуванням цього не може існувати самостійно без основного зобов`язання, а укладення договору застави, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання.

Відтак, укладення третьою стороною та кредитором договору застави для забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором не зумовлює виникнення у заставодавця (іпотекодавця) майнових зобов`язань з моменту укладання такого договору та до моменту порушення боржником основного зобов`язання, і не вимагає вчинення боржником на користь третьої особи майнових дій з моменту укладення договору застави.

У постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №922/2960/17 викладено правовий висновок про те, що не може бути визнаним недійсним укладений боржником договір іпотеки з підстав визначених абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство (абзацом другим частини другої статті 42 КУзПБ) - прийняття (взяття) боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки його укладення не зумовлює виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину, а лише має наслідком виникнення у майнового поручителя акцесорного (додаткового) зобов`язання стосовно основного зобов`язання (зобов`язання за кредитним договором).

За змістом абз.3 ч.1 ст. 42 КУзПБ, господарський суд може визнати недійсними правочини, якщо боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Суд зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між взяттям на себе ТОВ «Банерс» заставних зобов`язань за оспорюваними правочинами та неплатоспроможністю боржника та, враховуючи майновий та похідний характер зобов`язань за договорами застави, позивачем не доведено факту, що виконання грошових зобов`язань ТОВ «Банерс» перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача, що Договір застави укладено саме з метою спонукання сторін належним чином виконувати свої зобов`язання.

Також позивачем не доведено, що укладення оспорюваного договору застави відбулося задля введення ТОВ «Банерс» в оману (до або в момент укладення угоди) щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, та що сторони спірного договору застави мали свідомий намір невиконання зобов`язань за ними і приховування їхніх справжніх намірів.

Крім цього, суд враховує, що станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство існували рішення суду про звернення стягнення на предмет застави за оспорюваними договорами, а провадження було відкрито за заявою ТОВ «Зірка Карпат» внаслідок неналежного виконання боржником умов Договору поставки №28/04/2023 від 28.04.2023.

Суд враховує, що відповідно до п.п. 8.8. - 8.8.5. Договору застави підписанням цього Договору Заставодавець підтверджує, що:

8.8.1. зміст та умови цього Договору та Кредитного договору йому зрозумілі;

8.8.2. він згоден з усіма положенням цього Договору та Кредитного договору;

8.8.3. відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов цього Договору та Кредитного договору;

8.8.4. розуміє умови та правові наслідки підписання цього Договору та/або його порушення;

8.8.5. Заставодавець наділений повного правосуб`єктністю для укладення цього Договору.

Крім того, в матеріалах справи наявне Рішення учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Банерс» №01.11.2021 від 01.11.2021 (т. 1, а.с. 66-68), за змістом якого було задоволено клопотання ТОВ «Дейвест» та вирішено виступити майновим поручителем з метою забезпечення виконання ТОВ «Дейвест» зобов`язань перед АТ «Банк Альянс» за кредитним договором, що буде укладено між ТОВ «Дейвест» та АТ «Банк Альянс».

Отже, Судом встановлено, що сторони оспорюваного Договору застави досягли згоди за істотними умовами вказаного вище договору, згідно положень ст. 204 ЦК України такий правочин створює презумпцію правомірності та є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

З огляду на наведене, позивачем не доведено підстав, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Аргументи позивача відносно того, що підставою для визнання оспорюваного правочину недійсними є факт укладення такого договору у «підозрілий період» відхиляються судом, адже саме по собі укладення договору застави у період 3 років до відкриття провадження у справі про банкрутство не є самостійною підставою для визнання оспорюваного договору недійсним за відсутності інших передбачених ст. 42 КУзПБ підстав.

Крім того, Судом не встановлено неправомірності дій тієї чи іншої сторони під час укладання правочину. Сторонами оспорюваного договору було дотримано форми та змісту щодо договору застави, досягнуто істотних умов та дотримано вимог ст. 203 Цивільного кодексу України під час його укладення.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, Суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, тому в задоволенні позовних вимог арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до АТ «Банк Альянс», ТОВ " Банерс" про визнання недійсним договору застави транспортного засобу №21-005-88/ТЗ від 05.11.2021 укладеного між АТ «Банк Альянс» та ТОВ «Банерс» слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2024 року.

Суддя Т.Д. Гребенюк