РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2024Справа № 910/6763/24

За позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

до фізичної особи - підприємця Бабича Дмитра Борисовича;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго";

про виселення з орендованого приміщення.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: Ястребова І.Г., в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явилися;

Від третьої особи: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить виселити фізичну особу-підприємця Бабича Дмитра Борисовича з нежитлових приміщень загальною площею 93,90 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського (нині - Героїв полку "Азов"), буд. 3-А.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору № 3258 від 16.06.2020 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду та закінченням строку його дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6763/24, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", підготовче засідання призначити на 02.07.2024.

17.06.2024 від Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до господарського суду надійшло пояснення щодо позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/4874/24 до судового розгляду по суті.

Під час розгляду спору по суті 01.10.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У судове засідання 01.10.2024 представники відповідача та третьої особи не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду від учасників справи не надходило.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду від 03.06.2024, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

01.10.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.06.2020 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - позивач, орендодавець), фізичною особою - підприємцем Бабичем Дмитром Борисовичем (далі також - відповідач, орендар) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі також - третя особа, підприємство-балансоутримувач, КП "Київтеплоенерго") укладено договір № 3258 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого, орендодавець на підставі протоколів засідання постійної комісії Київради з питань власності від "05" листопада 2019 року № 44/179 та від "25" лютого 2020 року № 6/192 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об?єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 3-А для розміщення пункту доочищення та продажу питної води (20,00 кв. м.) та перукарні (73,90 кв. м.).

Відповідно до п. 2.1. договору, об`єктом оренди є: нежитлові приміщення загальною площею 93,90 кв. м. на І та ІІ поверхах, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 16.06.2020 по 14.06.2023, крім випадку, встановленого п. 9.9. договору.

Позивач, вказує, що 16 листопада 2021 року при огляді орендованих площ комісією у складі представників підприємства-балансоутримувача та орендодавця встановлено факт самовільного перепланування орендованих приміщень без погодження відповідної проектно-кошторисної документації підприємством-балансоутримувачем без отримання письмової згоди від орендодавця на проведення таких робіт, тобто з порушенням норм п. 4.2.9., п.7.2. і п. 7.4. договору оренди.

Також позивач зазначає, що під час огляду встановлено факт суборенди частини орендованих площ (приміщення на другому поверсі з входом навпроти сходової клітини) без отримання попередньої згоди орендодавця, тобто з порушенням норм п. 5.3.6. та п. 8.2. договору, оскільки за словами особи, що перебувала на зазначених площах, приміщення передано в суборенду фізичній особі-підприємцю Колінько Дмитру Владиславовичу. На підставі виявлених фактів представниками третьої особи та позивача складено відповідний акт огляду орендованих приміщень та зроблено фотоматеріали.

Позивач вказує, що під час повторного огляду орендованих приміщень станом на 23.02.2022 зафіксовано той самий факт порушення умов договору виявлені при огляді 16.11.2021, що підтверджується відповідним актом огляду орендованих приміщень, підписаний комісією у складі представників третьої особи та позивача.

Як зазначає позивач, у зв`язку з вищезазначеним третя особа листом від 14.02.2024 № 1/28/23.1.2/931 звернулася до позивача з проханням ініціювати процедуру виселення орендаря з нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського (нині Героїв полку "Азов"), буд. 3-А, а відтак, на думку позивача, у орендаря відсутнє право на продовження договору оренди № 3258 від 16.06.2020 в порядку п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" (далі також - Постанова № 634). Орендар добровільно не звільнив приміщення та не передав його підприємству-балансоутримувачу за актом приймання-передачі нерухомого майна, займає його безпідставно.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Так, згідно ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1, 3 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Законом можуть бути встановлені максимальні граничні строки договору найму окремих видів майна.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як встановлено ч. 1 с. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 16.06.2020 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - позивач, орендодавець), фізичною особою - підприємцем Бабичем Дмитром Борисовичем (далі також - відповідач, орендар) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі також - третя особа, підприємство-балансоутримувач) укладено договір № 3258 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого, орендодавець на підставі протоколів засідання постійної комісії Київради з питань власності від "05" листопада 2019 року № 44/179 та від "25" лютого 2020 року № 6/192 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 3-А для розміщення пункту доочищення та продажу питної води (20,00 кв. м.) та перукарні (73,90 кв. м.).

Як передбачено п. 4.2.9. договору, орендар зобов`язаний не допускати самовільного перепланування об`єкта без розробленої та встановленим порядком погодженої підприємством-балансоутримувачем проектної документації.

За змістом п. 5.2.1. договору, підприємство-балансоутримувач має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього договору. В процесі перевірки виконання умов цього договору оренди може бути здійснена фото або відеофіксація стану та умов використання об`єкта.

Також згідно з п. 5.3.6. договору, орендар має право за попередньою згодою орендодавця здавати об`єкт в суборенду.

У п. 6.7. договору передбачено, що при невиконанні або порушенні однією зі сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, цей договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду.

Відповідно до п. 7.2., 7.3. договору, орендар не має права без письмової згоди орендодавця проводити переобладнання, перепланування, ремонт об`єкта, вести будівельні роботи на прибудинковій території. Згода на виконання таких робіт надається листом орендодавця, в якому зазначається про надання згоди, погодження проекту (якщо його наявність передбачена законодавством України), кошторису витрат та термін виконання робіт.

Будівельні роботи на об`єкті виконуються тільки на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої та затвердженої в установленому законодавством України порядку, та при наявності дозвільних документів на виконання будівельних робіт, отриманих в установленому порядку (п. 7.4. договору).

У п. 7.6 договору встановлено, що для отримання згоди орендодавця на здійснення поліпшень орендар подає заяву і матеріали згідно з Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 21.04.2016 № 415/1280. Вартість поліпшень об`єкта, проведених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для об`єкта, компенсації не підлягає.

Згідно з п. 8.3 договору, об`єкт повинен використовуватися орендарем тільки за цільовим призначенням , обумовленим пунктом 1.1. цього договору.

Відповідно до п. 8.2. договору, рішення про передачу об`єкта (його частини) в суборенду надається орендодавцем в установленому порядку.

Як передбачено п. 8.5. договору, оренди у разі виявлення факту використання об`єкта не за цільовим призначенням договір може бути розірвано. Орендар зобов`язаний додатково сплатити різницю між орендною платою, розрахованою за фактичний вид використання об`єкта , встановлений перевіркою, та орендною платою, визначеною цим договором за весь період оренди, з дати останньої проведеної перевірки.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 16.06.2020 по 14.06.2023, крім випадку, встановленого п. 9.9. договору.

Судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", яка набрала чинності 01.06.2022.

Відповідно до п. 5 Постанови № 634, договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця.

Як встановлено судом, 16 листопада 2021 року при огляді орендованих площ комісією у складі представників підприємства-балансоутримувача та орендодавця встановлено факт самовільного перепланування орендованих приміщень без погодження відповідної проектно-кошторисної документації підприємством-балансоутримувачем без отримання письмової згоди від орендодавця на проведення таких робіт, тобто з порушенням норм п. 4.2.9., п.7.2. і п. 7.4. договору оренди.

При огляді орендованих приміщень було виявлено, що на сходовій клітці другого поверху змонтовано перегородку з дверним прорізом та дверима, внаслідок чого утворено нову відокремлену кімнату санвузла. Також встановлено факт нецільового використання орендованих приміщень, тобто з порушенням норм п. 1.1. договору, оскільки у кімнаті на другому поверсі (з входом навпроти сходової клітки) облаштовано пункт з ремонту комп`ютерної техніки, що підтверджується такими спостереженнями: - на стелажах та столах розміщено плати, системні блоки та інші деталі комп`ютерної техніки; - на настінних полицях розміщено монітори, різноманітна діагностична та ремонтна апаратура для обслуговування комп`ютерної техніки. Крім того, встановлено факт суборенди частини орендованих площ (приміщення на другому поверсі з входом навпроти сходової клітини) без отримання попередньої згоди орендодавця, тобто з порушенням норм п. 5.3.6. та п. 8.2. договору, оскільки за словами особи, що перебувала на зазначених площах, приміщення передано в суборенду фізичній особі-підприємцю Колінько Дмитру Владиславовичу.

На підставі виявлених фактів представниками балансоутримувача та позивача складено відповідний акт огляду орендованих приміщень та зроблено фотоматеріали.

Також підприємством-балансоутримувачем було складено та надіслано (рекомендованою кореспонденцією з повідомленням) відповідачу письмовий Припис від 24.11.2021 № 28АУ/06/1у/1/4970, щодо усунення порушення умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, згідно з яким орендарю потрібно терміново, у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня отримання даного припису усунути виявленні порушення умов договору оренди, привести фактичне цільове використання зазначеного об`єкта оренди у відповідність до п. 1.1. договору та виселити неправомірного суборендаря із займаної ним частини орендованих приміщень.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (поштове відправлення № 104) зазначений лист вручено адресату особисто 29.11.2021.

Під час повторного огляду орендованих приміщень станом на 23.02.2022 зафіксовано той самий факт порушення умов договору виявлені при огляді 16.11.2021, що підтверджується відповідним актом огляду орендованих приміщень, підписаний комісією у складі представників третьої особи та позивача.

Отже, виявлені факти свідчать про невиконання орендарем вимог Письмового припису щодо усунення порушення умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 24.11.2021 № 28АУ/06/1у/1/4970.

Таким чином, внаслідок неправомірного перепланування нежитлових приміщень, що були надані в орендне користування, корисна площа об`єкта оренди фактично суттєво зросла та не відповідає розміру орендованих площ, зазначеному в п. 2.1 договору, акті приймання -передачі нерухомого майна та викопіюванні з поверхового плану, що є невід`ємними частинами договору.

В подальшому, балансоутримувачем відповідно до вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 5 Постанови № 634 за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди листом від 12.05.2023 № 28АУ/06/1у/1/2464 було повідомлено відповідача цінним листом з описом вкладення про непродовження договору оренди № 3258 від 16.06.2020, з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а саме у зв`язку з порушенням орендарем умов договору оренди та не усуненням порушень, виявлених балансоутримувачем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та орендодавця.

З огляду на систематичне невиконання, а також неналежне виконання вимог договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 16.06.2020 № 3258, згідно з яким нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 93,90 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 передане в орендне користування відповідачеві, керуючись п. 5 Постанови, КП "Київтеплоенерго" листом від 12.05.2023 № 28АУ/06/1у/1/2464 повідомило позивача та орендаря про непродовження договору оренди у зв`язку з порушенням орендарем умов цього договору, не усуненням ним порушень, виявлених підприємством та орендодавцем у строк, визначений у приписі підприємства-балансоутримувача та інших встановлених порушень.

Згідно з п. 4.2.21. договору, орендар зобов`язаний після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством-балансоутримувачем.

Відповідно до п. 7.5. договору, у разі закінчення/припинення дії цього договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Враховуючи вищевикладене, на виконання п. 4.2.21 та п. 7.5 договору, КП "Київтеплоенерго" на адресу відповідача надіслано лист від 01.06.2023 № 28АЦУ/06/1у/1/2807 про прибуття орендаря або його уповноваженого офіційного представника за довіреністю 15.06.2023 об 11:00 на об`єкт оренди для передачі орендованого майна та підписання відповідного акту приймання-передачі.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 149 лист КП "Київтеплоенерго" від 01.06.2023 № 28АУ/06/1у/1/2807 вручено адресату 13.06.2023.

Про необхідність прибуття на об`єкт оренди, підприємство-балансоутримувач повідомив орендаря, надіславши повідомлення на електронну адресу орендаря та повідомивши орендаря в телефонному режимі.

Проте, ні відповідач, ні його офіційний представник не прибули на об`єкт оренди в призначені дату та час, що підтверджується актом щодо прийняття об`єкта з орендованого користування від 15.06.2023, складеним працівниками КП "Київтеплоенерго".

23.06.2023 цінним листом з повідомленням № 28АУ/06/1у/1/3230 на адресу відповідача КП "Київтеплоенерго" надіслано акт приймання-передачі нерухомого майна в трьох екземплярах для підписання їх орендарем та повернення підприємству-балансоутримувачу.

Крім того, вказаним листом відповідачу повідомлено про його обов`язок звільнити орендовані нежитлові приміщення та передати ключі від об`єкта оренди КП "Київтеплоенерго".

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 411 лист КП "Київтеплоенерго" від 23.06.2023 № 28АУ/06/1у/1/3230 вручено адресату 28.06.2023.

У зв`язку з вищезазначеним КП "Київтеплоенерго" листом від 14.02.2024 № 1/28/23.1.2/931 звернувся до позивача з проханням ініціювати процедуру виселення орендаря з нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського (нині Героїв полку "Азов"), буд. 3-А.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у орендаря відсутнє право на продовження договору оренди № 3258 від 16.06.2020 в порядку п. 5 Постанови № 634.

При цьому суд вказує, що орендар добровільно не звільнив приміщення та не передав його підприємству-балансоутримувачу за актом приймання-передачі нерухомого майна, а відтак займає його безпідставно.

За приписами ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод v здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Положеннями ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо).

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

При цьому, задоволення негаторного позову можливе за сукупністю двох підстав:

- наявність у позивача права вимоги усунення перешкод;

- вчинення перешкод відповідачем.

За відсутністю хоча б однієї з обставин, підстави для задоволення негаторного позову відсутні.

Звертаючись до суду із негаторним позовом, позивач має довести наявність у нього права власності або речового права на майно, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні яким є предметом спору, а також неправомірність дій відповідача стосовно використання даного майна.

Приписи ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України визначають такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як присудження виконання обов`язку в натурі та примусове виконання обов`язку, а отже, коли колишній орендар не звільнив приміщення після закінчення договору оренди, вимога орендодавця або визначеної ним особи виконати такий обов`язок шляхом виселення є належним способом захисту порушеного права.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судових засіданнях всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити фізичну особу - підприємця Бабича Дмитра Борисовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з нежитлових приміщень загальною площею 93,90 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

3.Стягнути з фізичної особи - підприємця Бабича Дмитра Борисовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Україна, 01001, місто Київ, вул. Хрещатик, буд. 10, ідентифікаційний код 19020407) судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.10.2024.

Суддя О.В. Мандриченко