ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1318/24

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Київоблгаз», м. Боярка Київської області,

про стягнення 2 168 820 940,63 грн.,

за участю представників:

від позивача Литвин П.В., адвокат, довіреність №29/12-2023 від 29.12.2023;

від відповідача Приходько С.В., адвокат, довіреність від 17.01.2024 ДР-29-0124;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі по тексту - ТОВ «ГК «Нафтогаз України») 23.05.2024 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом від 22.05.2024 до відповідача - Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Київоблгаз», м. Боярка Київської області (далі по тексту - АТ «Київоблгаз»), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 2 168 820 940,63 грн., з яких:

1 428 442 588,02 грн. - основний борг за постачання природного газу постачальником «останньої надії» у період з 01.01.2022 по 31.01.2022 та з 01.02.2022 по 28.02.2022;

83 878 451,52 грн. - три відсотки річних, нараховані за сукупний період 01.03.2023-29.02.2024;

388 588 968,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за сукупний період березень 2022 року - лютий 2024 року;

267 910 933,00 грн. - пені, нарахованої за сукупний період 01.03.2022-30.09.2022.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 847 800,00 грн. сплаченого судового збору за розгляд даної справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ відповідно до типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» за період з 01.01.2022 по 28.02.2022, у зв`язку з чим просить стягнути наявну заборгованість в судовому порядку.

Крім того, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача передбачену п.4.5 договору пеню, а також, відповідно до ст. 625 ЦК України, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2024 відкрито провадження у справі №911/1318/24 в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 17.06.2024.

Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати суду докази оплати за спожитий природний газ, поставлений позивачем як постачальником «останньої надії» у період з 01.02.2022 по 31.01.2022 та з 01.02.2022 по 28.02.2022 або докази отримання та оплати природного газу у спірний період від іншого постачальника (ч. 2 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.7 ст. 6 ГПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Ухвалу від 24.05.2024 про відкриття провадження у справі було надіслано та доставлено 24.05.2024 о 17:46 до електронного кабінету АТ «Оператор Газорозподільної системи «Київоблгаз», про що складено та долучено до матеріалів справи довідку Господарського суду Київської області про доставку електронного листа.

Враховуючи положення абз. 6 ч. 6 ст.242 ГПК України, гарантований статтею 165 ГПК України п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву сплив 10.06.2024.

У підготовче судове засідання 17.06.2024 з`явився представник позивача. Відповідач не з`явився, повноважного представника для участі в судовому засіданні не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та витребувані судом документи не подав.

Ухвалою від 17.06.2024 підготовче судове засідання відкладено на 08.07.2024. Встановлено додатковий строк для подання учасниками справи наявних та раніше не поданих доказів, заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань до 08.07.2024.

03.07.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якому просить суд зменшити нараховані штрафні санкції на 90%.

Дане клопотання обґрунтоване скрутним фінансовим станом відповідача, воєнним станом в державі, зупиненням дії ліцензії відповідача з розподілу природного газу з 30.09.2023, належністю відповідача до підприємств критичної інфраструктури та необхідністю безперебійного функціонування газорозподільної системи.

03.07.2024 через систему «Електронний суд» представник АТ «Київоблгаз» подав заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 04.07.2024 заяву представника АТ «Київоблгаз» про розгляд справи в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою від 08.07.2024 підготовче судове засідання призначено на 22.07.2024.

19.07.2024 від представника позивача надійшла заява, у якій викладені заперечення на клопотання відповідача про зменшення судом штрафних санкцій.

У судове засідання 22.07.2024 з`явився представник позивача. Відповідач не з`явився, повноважного представника для участі в судовому засіданні не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою від 22.07.2024 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 05.08.2024.

22.07.2024 після закриття судового засідання через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, продовження строку підготовчого засідання на 30 днів та встановлення додаткового строку для підготовки та подачі відзиву та надання відповідних доказів.

У судове засідання з розгляду справи по суті 05.08.2024 з`явились представник відповідача та представник позивача у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 05.08.2024 представник відповідача подав усне клопотання про повернення до розгляду справи у підготовчому судовому засіданні та встановлення додаткового строку для подання відзиву.

Ухвалою від 05.08.2024 клопотання представника відповідача АТ «ОГС «Київоблгаз» від 22.07.2024 про продовження строку підготовчого судового засідання та встановлення додаткового строку для підготовки та подачі відзиву у даній справі та надання відповідних доказів залишено без задоволення. Клопотання представника відповідача АТ «ОГС «Київоблгаз» про повернення до розгляду справи на стадії підготовчого провадження залишено без задоволення. У судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошено перерву до 23.09.2024.

17.09.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судове засідання з розгляду справи по суті 23.09.2024 з`явились представники обох сторін.

Станом на 23.09.2024 відповідач відзив на позов та докази на його підтвердження не подав. Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 23.09.2024 після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши позов ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до АТ «Київоблгаз» про стягнення 2 168 820 940,63 грн., дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

ТОВ «ГК «Нафтогаз України» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі по тексту - Закон 329-VIII), постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Правове регулювання взаємовідносин всіх суб`єктів ринку природного газу України, у тому числі споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється згідно з Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. №2493, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. № 2496, а також положеннями Закону 329-VIII, Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону 329-VIII споживачем є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Частинами 1, 3 ст. 12 Закон 329-VIII встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону 329-VIII споживач зобов`язаний: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Приписами частини першої статті 12 Закону 329-VIII передбачено, що постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Внесення до Реєстру постачальника «останньої надії» здійснюється автоматично у випадках передбачених Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (Правила) та з підстав, визначених Кодексом газотранспортної системи (Кодекс ГТС), затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.

Згідно з п. 1 розділу VI Правил постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених п. 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Суд встановив, що між ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (постачальник) та АТ «Київоблгаз» був укладений Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі по тексту - Договір). Вказаний факт підтверджується власноручним підписом уповноважених представників сторін із відтиском печаток товариства.

За умовами договору:

- договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 1.3);

- постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором (п. 2.1);

- постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 3.1);

- підстави для здійснення Постачальником постачання природного газу Споживачу визначені положеннями Правил постачання. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п. 3.2, 3.3);

- постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (п. 4.1);

- об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (п. 4.2);

- постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3);

- споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п.4.4);

- у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.4.5);

- припинення газопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором (п. 7.2);

- цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником (п. 11.1).

В реквізитах споживача АТ «Київоблгаз» зазначений код ЕІС, а саме 56Х1Y.

Відповідно до положень п. 2 гл. 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу споживачами проводиться згідно з Кодексом ГТС.

Згідно з п. 2 гл. 7 розділу XIІ Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку 3 обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Як зазначає позивач, відповідача було зареєстровано в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, і, відповідно, спожитий відповідачем об`єм природного газу за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

На підтвердження включення відповідача до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» матеріали справи містять копію відповіді на адвокатський запит представника позивача до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» щодо інформації про фактичний обсяг споживання природного газу за період з 01.01.2022 по 28.02.2022, зокрема за споживачем АТ «Київоблгаз».

Так, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у відповідь на адвокатський запит листом від №ТОВВИХ-22-5944 від 08.06.2022 повідомив, що в інформаційній платформі у період з 01.01.2022 по 28.02.2022 споживач з ЕІС-кодом 56Х1Y (АТ «Київоблгаз») був закріплений за постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Крім того, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» повідомив, що обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56Х1Y у спірний період та внесений в алокацію постачальника «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» становить:

з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 15 767 381,03 м.куб.

з 01.02.2022 по 28.02.2022 - 18 611 545,92 м.куб.

В силу положень п. 2 гл. 7 розділу XIІ Кодексу газотранспортної системи позивач як постачальник «останньої надії» проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії», щоденно розраховується за формулою, наведеною в п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 р. № 809 в редакції постанови КМУ № 1102.

Таким чином, у спірний період позивачем було надано, а відповідачем спожито природний газ вартістю 1 428 442 588,02 грн., про що складено та долучено до матеріалів справи акти приймання-передачі природного газу, а саме:

1) акт №2132 від 31.01.2022 на суму 672 436 513,91 грн., відповідно до якого у січні 2022 відповідачу було передано 15 767,38103 тис. м. куб. природного газу. Для здійснення оплати за вказаним актом позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №6517 від 11.02.2022;

2) акт №4176 від 28.02.2022 на суму 756 006 074,11 грн., відповідно до якого у лютому 2022 відповідачу було передано 18 611,54592 тис. м. куб природного газу. Для здійснення оплати за вказаним актом позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №10111 від 12.03.2022, до якого також було включено борг за неоплачений спожитий природний газ у січні 2022 року.

Відповідно до п. 4.4 Договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

За таких обставин, суд встановив, що відповідач мав обов`язок оплатити виставлений позивачем

відповідно до акту №2132 від 31.01.2022 рахунок №6517 від 11.02.2022 до 28.02.2022, а з 01.03.2022 настало прострочення;

відповідно до акту №4176 від 28.02.2022 рахунок №10111 від 12.03.2022 до 31.03.2022, а з 01.04.2022 настало прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги визначені статтею 193 Господарського кодексу України.

Суд перевірив дійсність цін у спірний період, за якими нараховувалася відповідачу сума до оплати за природний газ, та встановив, що ціни, зазначені в актах приймання-передачі, відповідають опублікованим цінам на офіційному веб-сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідач доказів оплати за спожитий природний газ поставлений позивачем як постачальником «останньої надії» у період з 01.02.2022 по 31.01.2022 та з 01.02.2022 по 28.02.2022 або докази отримання та оплати природного газу у спірний період від іншого постачальника суду не подав, у тому числі на вимогу пункту 4 ухвали суду від 24.05.2024 про відкриття провадження, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 428 442 588,02 грн. строк оплати якого настав, є обґрунтованою, доведеною належними письмовими доказами та підлягає задоволенню повністю.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 267 910 933,00 грн., нараховану за сукупний період з 01.03.2022 - 30.09.2022.

Щодо вказаних вимог суд встановив таке.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше договором не встановлено. Відтак, пеня має розраховуватися з дати, наступної за останнім днем строку оплати, та до переддня фактичної оплати, або до відповідної дати через шість місяців після спливу строку оплати за спірним рахунком на оплату із врахування положень частини 3 ст. 254 України.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за спірними актами, не виходячи при цьому за межі заявленого періоду, встановив, що останній здійснено відповідно до закону та арифметично вірно, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 267 910 933,00 грн. пені підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних в сумі 83 878 451,52 грн., нараховані за сукупний період 01.03.2022 - 29.02.2024, та інфляційні втрати в сумі 388 588 968,09 грн., нараховані за сукупний період березень 2022 року - лютий 2024 року. Щодо вказаних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, відтак, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України до процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, перевіривши правильність розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем, встановив, що такі здійснено відповідно до закону та арифметично вірно, у зв`язку вимогу про стягнення трьох процентів річних у сумі 83 878 451,52 грн. та інфляційних втрат у сумі 388 588 968,09 грн. має бути задоволено повністю у заявлених сумах.

Суд розглянув клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 90%, та встановив таке.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України загалом не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі - вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, котрі водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 Господарського кодексу України і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України (наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №916/2779/23, від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22).

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач зазначає, що у нього наявна заборгованість через дефіцит коштів, пов`язаний із систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб, які знаходяться під захистом критичної інфраструктури під час воєнного стану. При цьому, єдиним джерелом надходження коштів на рахунки відповідача є оплата споживачами заборгованості за послугу розподілу природного газу, яка на сьогодні є надзвичайно низькою та стягується товариством в судовому порядку.

Окрім того, у відповідача утворилась кредиторська заборгованість через затвердження Регулятором тарифів на розподіл природного газу на економічно необґрунтованому рівні, який не дозволяв підприємству покривати обґрунтовані витрати протягом 2014-2023 років, що призвело до збитковості відповідної діяльності та накопичення боргів перед кредиторами. Станом на сьогодні всі фінансові надходження направляються відповідачем на погашення кредиторської заборгованості та виплату заробітної плати, сплату податків та зборів. Разом з тим, платоспроможність відповідача зменшується, надходження коштів на рахунки підприємства знаходяться на низькому рівні, що призводить до великих труднощів у розрахунках з працівниками підприємства (фонд оплати праці), а також у здійсненні закупівлі енергоносіїв, паливно-мастильних матеріалів, придбанні необхідних матеріалів та обладнання, тощо, без чого неможливо забезпечити проведення аварійно-відновлювальних робіт, а також належне та безперервне надання послуг з розподілу природного газу, на які розраховує Уряд в умовах воєнного стану.

Відповідач просить суд врахувати лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким було визнано форс-мажорними обставинами військову агресію російської федерації проти України.

Відповідач зазначає, що АТ «Київоблгаз» було підприємством критичної інфраструктури, яке забезпечувало енергетичну незалежність Київської області, особливо в період опалювального сезону 2022-2023. Відповідно до Постанови НКРЕКП №1594 від 31.08.2023 відповідач втратив право здійснювати ліцензовану діяльність з розподілу природного газу, що призвело до фактичної втрати товариством єдиного джерела прибутку.

Підсумовуючи, відповідач вказує на те, що скрутний фінансовий стан боржника сам по собі не є надзвичайною та невідворотною обставиною, що звільняє боржника від відповідальності, однак, беручи до уваги цей факт у сукупності із: зупиненням дії ліцензії з розподілу природного газу з 30.09.2023; введенням воєнного стану; належністю підприємства до критичної інфраструктури і надання ним життєво важливих послуг енергозабезпечення (послуг розподілу природного газу), а відтак виконання ним особливих завдань перед державою в умовах воєнного стану; необхідністю безперебійного функціонування газорозподільної системи; враховуючи законодавчі обмеження на стягнення заборгованості із споживачів за спожиті послуги під час дії воєнного стану, що негативно впливає на фінансовий стан боржника; враховуючи залучення потужностей підприємства на потреби ЗСУ; враховуючи підтримку економіки боржником, на переконання відповідача, наявними є підстави вважати, що штрафні санкції можуть бути зменшені судом на 90%.

Заперечуючи проти клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 90%, позивач зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, в тому числі форс-мажорних.

Позивач вказує на те, що сума неустойки є співмірною із сумую основного боргу. Позивач зазначає, що у зв`язку із відсутності доказів, що підтверджували б обставини, на які посилається відповідача, не можна стверджувати, що стягнення неустойки з відповідача є надмірним чи значним у порівнянні до вартості переданого природного газу.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не доведено настання форс-мажорних обставин, лист ТТП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не є доказом настання форс-мажорних обставин в силу сталої позиції Верховного Суду.

Розглянувши подані сторонами аргументи та докази на їх підтвердження, суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій не належить до задоволення, позаяк відповідач на підтвердження своїх доводів жодних доказів не подав.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 09.11.2021 у справі №913/20/21, від 14.06.2022 у справі №922/2394/21)

Відкритий лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач, адресований всім кого це стосується. Це означає, що кожному, кого це стосується, слід доводити причинний зв`язок між війною і неможливістю виконати свої (в т.ч. й грошові) зобов`язання. Адже обставини для суб`єктів господарювання суттєво різняться в залежності від того де знаходиться їх виробництво: на лінії фронту, на тимчасово окупованих територіях, чи в тилу.

Будь-яких інших матеріалів та доказів на підтвердження доводів клопотання про зменшення штрафних санкцій матеріали справи не містять.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням установлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 27.02.2024 у справі №911/858/22).

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов ТОВ «ГК «Нафтогаз України» повністю та ухвалює рішення про стягнення з АТ «Київоблгаз» 1 428 442 588,02 грн. основного боргу, 83 878 451,52 грн. процентів річних, 388 588 968,09 грн. інфляційних втрат та 267 910 933,00 грн. пені.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 ГПК України, суд покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у сумі 847 840,00 грн. повністю.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська обл., Фастівський район, м. Боярка, вул. Т.Шевченка, буд. 178, ідентифікаційний код 20578072)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452)

1 428 442 588,02 грн. (один мільярд чотириста двадцять вісім мільйонів чотириста сорок дві тисячі п`ятсот вісімдесят вісім гривень дві копійки) основного боргу,

83 878 451,52 грн. (вісімдесят три мільйони вісімсот сімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят одну гривню п`ятдесят дві копійки) процентів річних,

388 588 968,09 грн. (триста вісімдесят вісім мільйонів п`ятсот вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`ять копійок) інфляційних втрат,

267 910 933,00 грн. (двісті шістдесят сім мільйонів дев`ятсот десять тисяч дев`ятсот тридцять три гривні нуль копійок) пені,

847 840,00 грн. (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 07.10.2024.

Суддя О.В. Конюх