ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/672/24

Суддя Господарського суду Закарпатської області Худенко А.А.,

за участю секретаря судового засідання Іваниш Д.П.

За позовом: Керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, м. Тячів, Закарпатської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Піцур Марії Юріївни, смт. Дубове Тячівського району Закарпатської області

про стягнення 50 340,27 грн,

Представники:

Прокуратури без виклику

Позивача без виклику

Відповідача без виклику

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, м. Тячів, Закарпатської області звернувся в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Піцур Марії Юріївни, смт. Дубове Тячівського району Закарпатської області про про стягнення суми 50 340,27 грн, з яких 33 080,44 грн сума основного боргу, 13 951,79 грн пені та 3308,04 грн штрафу.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/672/24 визначено головуючого суддю Худенка А.А., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2024 відкрито провадження у справі №907/672/24 в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого прокурору та позивачу, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачам строк для надання суду письмово висловленої позиції щодо заявленого позову протягом 15-ти днів з дня одержання даної ухвали. Встановлено прокурору та позивачу строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.

Приписами ч. 3, 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справи, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом приписів ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення в даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи (виклику), є дата складення повного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція прокурора та позивача

Прокурор у позовній заяві просить задоволити позов, покликаючись на недобросовісне виконання відповідачем умов Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №6/09/19 від 16.09.2019 зі змінами внесеними Додатковими угодами №2 від 01.07.2021 та №3 ід 16.09.2021, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Піцур Марією Юріївною та Державним підприємством Закарпатське вертолітне виробниче об`єднання.

За твердженням прокурора, оскільки Договір оренди майна №6/09/19 від 16.09.2019 продовжено, майно за актом приймання-передачі Орендарем не повернуто, у Орендаря залишилися зобов`язання перед Орендодавцем щодо сплати орендної плати згідно Договору до 19.07.2023. Однак, Орендарем зобов`язання щодо сплати в повному обсязі орендних платежів до Державного бюджету України не виконані належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.08.2022 по 19.07.2023 в сумі 33 080,44 грн.

Водночас, прокурор просить стягнути 13 951,79 грн пені та 3 308,04 грн штрафу, як штрафні санкції внаслідок неналежного виконання зобов`язання.

Позивачем подані пояснення у справі №14-11-03439 від 30.08.2024 (вх. №02.3.1-02/6905/24 від 06.09.2024) відповідно до яких, позивач повністю підтримує позицію прокурора та вказує, що 16.09.2019 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатські та Волинській областях та Фізичною особою-підприємцем Піцур Марією Юріївною укладено договір оренди від №6/09/19 із змінами, внесеними додатковими угодами від 01.07.2021 та від 16.09.2021.

Позивач вказує, що заборгованість по орендній платі за період з 01.08.2622 по 19.07.2023 становить 33 080,44 грн. У зв`язку з несвоєчасною сплатою орендної плати, нарахована пеня в сумі 13 951,79 гривень та у зв`язку з тим, що заборгованість по сплаті орендної плати становить більше як три місяці, нарахований штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, що становить 3 308,04 гривень.

Крім того, позивач, звертає увагу суду, що посилаючись на форс-мажорні обставини відповідач повинен довести вплив відповідних обставин на виконання ним своїх зобов`язань у встановленому законом порядку, а не самим лише покликанням на існування таких на думку боржника.

Покликаючись на ч. 4 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна, останній відмічає, що за користування об`єктом оренди відповідач повинен вносити орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Враховуючи викладене, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях просить суд задоволити позов в повному обсязі.

Позиція відповідача

Фізична особа-підприємець Піцур Марія Юріївна про розгляд справи була повідомлена своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на її офіційну юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ; повідомлення про вручення ухвали суду міститься в матеріалах справи), однак не скористалася своїм процесуальним правом на подання суду відзиву на позов у порядку ст. 165 ГПК України

Водночас, в інтересах відповідача через засоби поштового зв`язку відзив б/н від 14.08.2024 (вх. №02.3.1-02/6532/24 від 21.08.2024) та заперечення на пояснення у справі б/н від 09.09.2024 (вх. №02.3.1-02/7217/24 від 17.09.2024) подано гр. ОСОБА_1 , як довірчим керуючим майном Піцур М.Ю. та її довірчим власником майна на підставі ст. 59 КУ.

У поданих відзиві та запереченні на пояснення у справі Іван Піцур просить відмовити в задоволені позову. Також зазначає, що до 24.02.2022, оплата за оренду орендованого майна здійснювалась на постійній основі і претензій зі сторони Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях не надходило, однак після початку збройної агресії російської федерації проти України відповідач втратив фінансову змогу оплачувати оренду згідно Договору та просить взяти до уваги останнє, як форс-мажорні обставини, які стали підставою для неможливості виконання зобов`язань.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Між Державним підприємством Закарпатське вертолітне виробниче об`єднання (Орендодавець), в особі директора Лазорика Віталія Михайловича та Фізичною особою - підприємцем Піцур Марією Юріївною, (далі - Орендар) укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №6/09/19 від 16.09.2019.

За умовами Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: будівля основного корпусу літ. Ч1 площею 1256,1 кв.м, інвентарний номер 11095, розташована за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Дубове, вул. Заводська, 8, яка перебуває на балансі ДП Закарпатського вертолітного виробничого об`єднання, вартість якої визначена згідно зі Звітом про оцінку (висновком про вартість майна) від 31.03.2019, виконаний оцінювачем ФОП Шастун. С.Г. та становить 439 635 грн (чотириста тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень) без ПДВ (п. 1.1 Договору).

Майно передається в оренду з метою: складування (склад) будівельних матеріалів (п. 1.2 Договору).

У відповідності до п. 3.1 Договору орендна плата перераховується Орендарем щомісячно у строк не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - липень 2019 року: 5 527,93 (П`ять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень 93 коп.) (п. 3.2 Договору).

Орендар зобов`язаний протягом 10-ти календарних днів після підписання Договору внести завдаток у розмірі подвійної орендної плати, вказаної в пункті 3.2 Договору, який буде зарахований в рахунок сплати орендної плати за перший та останній місяці оренди. Завдаток стягується до державного бюджету і Орендодавцю у співвідношенні, визначеному у пункті 3.1 цього Договору. Після закінчення основного строку Договору здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць з урахуванням внесеного Орендарем завдатку (п. 3.3 Договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органами статистики індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.5 Договору).

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Орендодавцю у визначеному пунктом 3.1 Договору співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.8 Договору).

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. Зайва сума орендної плати, що надійшла до державного бюджету та Орендодавцю, підлягає заліку в рахунок подальших платежів (п. 3.9 Договору).

У разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Орендодавцю (п. 3.10 Договору).

Пунктом 5.2. Договору визначено обов`язком орендаря своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Також обов`язком орендаря за умовами п. 5.8 Договору у разі припинення або розірвання Договору є повернення Орендодавцю орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендаря.

Правом орендодавця у відповідності до п. 8.2 Договору є виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього Договору або його розірвання у разі погіршення стану орендованого Майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього Договору.

Згідно п. 10.1 Договір укладено на строк 35 місяців, що діє з 16 вересня 2019 року по 16 серпня 2022 року включно.

Зміни до умов цього Договору допускаються за взаємної згоди Сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх письмового подання до розгляду іншою Стороною. Договір може бути розірвано Орендодавцем в односторонньому порядку у разі невиконання Орендарем своїх зобов`язань (п. 10.3 Договору).

У разі відсутності заяви однієї зі Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов протягом одного місяця після закінчення строку його чинності Договір продовжується за згодою Сторін на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору, при обов`язковій наявності дозволу суб`єкта, уповноваженого управляти майном (п. 10.4 Договору).

Чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого Майна; достроково за взаємною згодою Сторін, за рішенням суду або у передбачених Договором випадках одностороннього розірвання Договору управненою Стороною; смерті Орендаря (якщо Орендарем є фізична особа) (п. 10.7 Договору).

У разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю на підставі Акту приймання-передавання. Майно вважається поверненим Орендодавцю/Балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря (п. 10. 9 Договору).

Якщо Орендар не виконує обов`язки щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування Майном за час прострочення (п. 10.10 Договору).

Відповідно до акту прийому-передачі майна від 16.09.2019 Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: будівлю основного корпусу літ. ЧІ площею 1256,1 кв.м, інвентарний номер 11095, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Дубове, вул. Заводська, 8 та яка перебуває на балансі ДП Закарпатського вертолітного виробничого об`єднання.

Відповідно до розрахунку плати за перший базовий місяць вартість об`єкта оренди за незалежною оцінкою на 31.03.2019 становить 43 9635 грн, орендна плата за базовий місяць оренди (липень 2019 року) без ПДВ становить 5527,93 грн.

В подальшому були укладені Додатковий договір №2 від 01.07.2021 та Додатковий договір №3 від 16.09.2021 до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна №6/09/19 від 16.09.2019.

Згідно Додаткового договору №2 від 01.07.2021 до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна №6/09/19 від 16.09.2019 сторони дійшли згоди, де Орендодавцем виступає Державне підприємство Закарпатське вертолітне виробниче об`єднання, а Орендарем Фізична особа - підприємець Піцур Марія Юріївна, що орендна плата перераховується Орендарем щомісячно у строк не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, і спрямовується 70 відсотків від суми орендної плати до Державного бюджету, а 30 відсотків - на рахунок Орендодавця.

Відповідно до Додаткового договору №3 від 16.09.2021 до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна №6/09/19 від 16.09.2019 Орендодавцем є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, що діє на підставі Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, затвердженого наказом Фонду державного майна України, а Балансоутримувачем є Державне підприємство Закарпатське вертолітне виробниче об`єднання. Орендна плата перераховується Орендарем щомісячно у строк не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, і спрямовується 70 відсотків від суми орендної плати до Державного бюджету, а 30 відсотків - на рахунок Балансоутримувача.

Актом приймання-передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства Закарпатське вертолітне виробниче об`єднання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, як продавець передає покупцю - Товариству з обмеженою відповідальністю Кварцсолют єдиний майновий комплекс Державного підприємства Закарпатське вертолітне виробниче об`єднання (Об`єкт приватизації) та вказано перелік нерухомого майна, що передається у власність.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.08.2023 у справі №907/336/23 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до відповідача Фізичної особи підприємця Піцур Марії Юріївни про стягнення 109 519,33 грн та зобов`язання вчинити дії, позов задоволено частково, присуджено до стягнення 16 932,05 грн суми основного боргу, 1539,28 грн штрафу та 414,95 грн суми у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Суд покликаючись на постанову КМУ №634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану від 27.05.2022, дійшов висновку, що Договір оренди №6/09/19 від 16.09.2019 вважається таким, що продовжує свою дію.

В свою чергу, Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області, звернулась з запитом №07.52-104-1630ВИХ-24 від 15.03.2024 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про надання останнім інформації щодо виконання ФОП Піцур М.Ю. спірного Договору оренди №6/09/19 від 16.09.2019 та витребування інформації щодо надходження орендної плати з серпня 2023 з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави.

Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Листом №10-20-02421 від 21.06.2024 проінформував прокуратуру про необхідність вжиття заходів щодо стягнення орендної плати до державного бюджету із ФОП Піцур М.Ю. згідно із договором оренди в судовому порядку та неможливість самостійного звернення до суду з відповідним позовом у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору.

Запитом №07.52-104-3490ВИХ-24 від 30.05.2024 Тячівською окружною прокуратурою Закарпатської області витребувано у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях інформацію з метою встановлення підстав для вжиття заходів представництва інтересів держави та повідомлено, що у разі бездіяльності, прокуратурою будуть вживатися заходи для звернення до суду з метою захисту інтересів держави.

Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Листом №10-20-02421 від 12.06.2024 повідомив Тячівську окружну прокуратуру Закарпатської області що фондом не вживались заходи щодо стягнення орендної плати до державного бюджету із ФОП Піцур М.Ю. згідно Договору оренди №6/09/19 від 16.09.2019 в судовому порядку.

Повідомленням №07.52-104-653ВИХ-24 від 16.07.2024 в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру від 16.07.2024 Тячівською окружною прокуратурою Закарпатської області повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про намір звернення до суду з метою захисту інтересів держави.

Відповідно до розрахунку заборгованості із орендної плати до державного бюджету та штрафу за період з 01.08.2022 по 19.07.2023 у ФОП Піцур М.Ю. виникла та рахується заборгованість 33 080,44 грн, а також нараховано штраф у розмірі 3308,04 грн.

Відповідно до розрахунку пені по договору оренди за період з 01.08.2022 по 19.07.2023 з ФОП Піцур М.Ю. підлягає стягненню пеня у розмірі 13 951,79 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору №6/09/19 від 16.09.2019, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна, що належить до державної власності.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново - господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Така правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 №916/1684/18.

Цей Договір укладено на строк 35 місяців, що діє з 16 вересня 2019 року по 16 серпня 2022 року включно (п. 10.1 Договору).

Водночас, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався. Указом Президента України від 07.11.2022 №758/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 16.11.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 19.02.2023.

Пунктом 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про оренду державного та комунального майна №157-IX від 03.10.2019 визначено, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо продовження договору оренди, щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідну постанову №634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану прийнято Кабінетом Міністрів України 27.05.2022 (далі - Постанова КМУ №634) та вона набрала законної сили 01.06.2022.

Згідно із п. 5 Постанови КМУ №634 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Пунктом 16 Постанови КМУ №634 визначено орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Отже, положеннями Постанови КМУ №634 встановлено автоматичний порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна з початку ведення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, за наступних умов:

- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;

- відсутність повідомлення балансоутримувачем орендаря з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Оскільки, строк дії договору оренди №6/09/19 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 16.09.2019 р. мав закінчуватися 16 серпня 2022 року, тобто в період дії воєнного стану, в предмет доказування по даній справі входять обставини повідомлення відповідача за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди про його не продовження з підстав, визначених статтею 19 Закону Про оренду державного та комунального майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Договір вважається автоматично продовженим в силу положень постанови Кабінету Міністрів України №634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану від 27.05.2022 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану в силу прямої норми закону, що не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у Договір.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір оренди №6/09/19 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 16.09.2019 вважається таким, що продовжує свою дію.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно із ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 3.1 Договору (з урахуванням внесених змін) орендна плата перераховується Орендарем щомісячно у строк не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, і спрямовується: 70 відсотків від суми орендної плати до Державного бюджету а 30 відсотків від суми орендної плати на рахунок Орендодавця. До 15 числа Орендар зобов`язаний надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України). На вимогу орендодавця Орендар зобов`язаний проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи умови Договору, строк виконання грошового зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов`язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об`єктом оренди за Договором, відповідачем вказані обставини передбаченим законодавством способом не спростовано та не заперечене.

Таким чином, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд здійснивши перевірку нарахування орендної плати в розмірі 33 080,44 грн прийшов до висновку про задоволення цієї позовної вимоги в повному обсязі.

З огляду на прострочення відповідачем строку оплати, позивачем, крім основної суми боргу заявлено також позовні вимоги про стягнення 3308,04 грн (тритисячі вісім грн 04 коп) штрафу та пені у розмірі 13 951,79 грн.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Орендодавцю у визначеному пунктом 3.1 Договору співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.8 Договору).

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. Зайва сума орендної плати, що надійшла до державного бюджету та Орендодавцю, підлягає заліку в рахунок подальших платежів (3.9 Договору).

Суд, перевіривши правильність нарахування заявленої до стягнення суми штрафу прийшов до висновку, що така розрахована вірно, а відтак позовна вимога про стягнення суми 3 308,04 грн штрафу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України Про прокуратуру, діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При зверненні з даним позовом до суду прокурором визначено позивачем Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

При цьому, за позицією прокурора, бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях щодо невжиття заходів щодо стягнення орендної плати з ФОП Піцур М.Ю. порушує економічні інтереси держави не відповідає суспільному інтересу, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.16) і №922/1830/19 (підпункт 7.1)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.17) і №922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.18) і №922/1830/19 (підпункт 7.3)).

Здійснивши аналіз абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття компетентний орган у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (див. пункт 27 зазначеної постанови).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Разом із цим відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону №1697-VII, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 в справі №903/129/18 зазначала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Тому суд доходить висновків про наявність обгрунтованих підстав для представництва інтересів Керівником Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях у вказаних спірних правовідносинах.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати виходячи із задоволених позовних вимог підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 3028 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Піцур Марії Юріївни, АДРЕСА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, вулиця Коперника, будинок 4, м. Львів, Львівська область, 79005 () суму 33 080,44 грн (Тридцять три тисячі вісімдесят гривень 44 коп.) основного боргу, 3308,04 грн (Три тисячі триста вісім гривень 4 коп.) штрафу та 13 951,79 грн (Тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 79 коп.) пені.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Піцур Марії Юріївни, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Закарпатської обласної прокуратури, вул. Коцюбинського, будинок 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 () суму 3028 грн (Три тисячі двадцять вісім гривень) на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 09.10.2024.

Суддя А.А. Худенко