ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/5110/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Філінюка І.Г., Ярош А.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024

по справі № 916/5110/23

за позовом Керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 131080,35 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів,

(суддя першої інстанції: ОСОБА_2 , дата та місце ухвалення рішення: 01.07.2024, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, проспект Шевченка, 29)

Прокурор - керівник Березівської окружної прокуратури Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом в інтересах держави в особі позивача Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 131080,35 грн. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор, з посиланням на ст.1212 Цивільного кодексу України, зазначає про безпідставне збереження коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по даній справі позовні вимоги задоволено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області - безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0680, площею 0,1100 га в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі - 131080 (сто тридцять одна тисяча вісімдесят) грн. 35 коп., стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Одеської обласної прокуратури (, 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3) - 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

В обгрунтування рішення місцевий господарський суд зазначив, що відповідач не виконав обов`язку щодо належного та своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0680, допустив тривале неукладання договору оренди спірної земельної ділянки, а безоплатне використання відповідачем вказаної земельної ділянки без оформлення документа, що посвідчує право користування ділянкою на умовах оренди (Договору оренди землі), та його державної реєстрації, спричинило неодержання Знам`янською сільською радою доходу в формі орендної плати за час фактичного безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою.

Крім того, суд вказав, що сума безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, заявлена до стягнення з відповідача, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із застосуванням коефіцієнта індексації та з врахуванням площі земельної ділянки. Суд вважав обґрунтованим наведений у позові розрахунок заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів, у зв`язку з чим задовольнив позов у повному обсязі.

24.07.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по справі №916/5110/23.

Апелянт не погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх незаконними та необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на засадах верховенства права та що здійснені без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права. Крім того, вважає, щосуд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що прокурором не дотримано при зверненні із позовом вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього повідомлення позивача про намір звернутися до суду, оскільки ним здійснено повідомлення вже після звернення до суду з позовом, а бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду із відповідним позовом у розумний строк.

На переконання відповідача суд першої інстанції мав залишити позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідач зазначає, що місцевий господарський суд помилково дійшов висновку, що дана справа відноситься до юрисдикції господарського судочинства, оскільки справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Наявність у відповідача статусу підприємця, на його думку, не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема, у правовідносинах з користування земельною ділянкою. Без доведення фактичного використання земельної ділянки в господарській діяльності неможливо розглядати справу в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим суд відповідно до п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу повинен був закрити провадження у справі №916/5110/23.

Також апелянт зазначає, що судом невірно застосовано алгоритм визначення розміру безпідставно збережених коштів, оскільки за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних та фізичних осіб, плата за землю нараховується з уразуванням прибудинкової території кожному з таких осіб із застосуванням п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України за аналогією.

Крім того, судом проігноровано та жодним чином не надано оцінки тверджень відповідача про те, що позивачем не надано до суду Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за період 2021 2022 років для належного розрахунку розміру нібито безпідставно збережених грошових коштів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по справі №916/5110/23, встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по справі №916/5110/23 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

08.08.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без задоволення, а скаргу без задоволення.

У відзиві прокурор вказав, що ним виконано всі можливі та передбачені законодавством дії для спонукання компетентного органу пред`явити відповідний позов, однак Знам`янська сільська рада Березівського району Одеської області не виконала належним чином свої повноваження, у зв`язку з чим в окружної прокуратури наявні підставі для представництва інтересів держави у суді.

Крім того, прокурор наголошує, що ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:003:0680, на якій розташований об`єкт нерухомості («Готельїдальня»), що належить йому на праві приватної власності (в частині 77/100) здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець для здійснення торгівлі та надання послуг вартісного характеру, з урахуванням чого вказана справа підсудна господарському суду.

На думку прокурора, відповідач зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності зареєстрованого права власності чи права оренди земельної ділянки, тим самим збільшує вартість власного майна, а територіальна громада с. Знам`янка Березівського району Одеської області в особі представницького органу Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області - втрачає належне їй майно (недоотримані кошти від орендної плати). Безоплатне використання відповідачем вказаної земельної ділянки без оформлення документа, що посвідчує право користування ділянкою на умовах оренди (Договору оренди землі), та його державної реєстрації, спричинило неодержання Знам`янською сільською радою доходу в формі орендної плати, за час фактичного безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою. Сума безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, заявлена до стягнення з відповідача, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із застосуванням коефіцієнта індексації та з врахуванням площі земельної ділянки.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 (відповідач) набув право власності на нежитлову будівлю "Готель-їдальня", загальною площею 1114,3 м2, частка власності 77/100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, серія, номер САЕ-542330, виданого виконавчим комітетом Червонознам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області 09.12.2011, згідно рішення № 128 від 17.12.2010. Державну реєстрацію речових прав здійснено 15.12.2011, номер запису про право власності 11014677 (реєстраційний номер об`єкта майна - 5801284).

Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,1100 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0680).

Рішенням Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області від 26.06.2017 №314-УП ОСОБА_1 надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років з подальшим правом викупу, орієнтовною площею 0,1285 га, який складається з двох земельних ділянок площею 0,1100 га та 0,0185 га із земель громадської та житлової забудови, не наданих у власність та користування, для розміщення, експлуатації, будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області від 18.02.2019 № 17/420-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1100 га, кадастровий номер :02:003:0680 в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 в довгострокову оренду терміном на 49 років, з подальшим правом викупу, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Також, означеним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 укласти договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 03.02.2000 зареєстрований як фізична особа -підприємець, номер запису 0000943, з правом здійснення: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); виробництво інших готових металевих виробів; інші роботи з завершення будівництва; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Згідно інформації, наданої Знам`янською сільською радою Березівського району Одеської області у листі від 19.04.2023 № 118/08-03/23, приміщення будівлі "Готель-їдальня", розташованої за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (у частині власності 77/100), який зареєстрований як фізична особа-підприємець, використовується останнім для здійснення господарської (підприємницької) діяльності. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0680, на якій розташоване нерухоме майно "Готель-їдальня" за адресою АДРЕСА_1 , надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Відповідачем договір оренди з сільською радою не укладено та речові права щодо земельної ділянки, на якій належний відповідачу розташований об`єкт нерухомості: нежитлова будівля "Готель-їдальня", не зареєстровано.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з 15.12.2011, тобто з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю "Готель-їдальня", загальною площею 1114,3 м2, з часткою власності 77/100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , використовує земельну ділянку для будівництва та обслуговування цієї будівлі торгівлі без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а також без внесення плати за землю в передбаченому законодавством розмірі, що і зумовило звернення прокурора до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

На прокуратуру покладаються такі функції: зокрема, у випадках, визначених Законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та гл. 12 розд. III Цивільного процесуального кодексу України (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 4 цієї статті, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз. 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 року №3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності (п. "б" ч. 1 ст. 80 ЗК України).

Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України, державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб, (ст. 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно зі ст. 60 вказаного Закону, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, житловий і нежитловий фонд, тощо. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. При цьому, комунальне майно має використовуватися ефективно та сприяти наповненню бюджету, внаслідок чого територіальна громада буде спроможна реалізувати програму економічного та соціального розвитку населеного пункту.

Згідно зі ст.ст. 10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Знам`янської сільської ради Бсрезівського району Одеської області недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 , який зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Недоотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і, як наслідок, до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету.

Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.

Фактом неотримання коштів від орендної плати за спірну земельну ділянку місцевим бюджетом порушуються визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку.

Враховуючи, що Знам`янська сільська рада Березівського району Одеської області є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади жителів с. Знам`янка Березівського району Одеської області, здійснює відповідно до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі на землю, одночасно виконуючи повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, саме Знам`янська сільська рада Березівського району Одеської області є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Березівською окружною прокуратурою Одеської області в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" на адресу Знам`янської сільської ради Березівського району Одеської області направлялися листи від 07.02.2023 №54-345ВИХ-23, від 12.04.2023 №54-1034ВИХ-23 щодо виявлених порушень вимог земельного законодавства.

Разом з тим, листом від 19.04.2023 №118/08-03/23 Знам`янська сільська рада повідомила, що не зверталась до суду із відповідним позовом.

Окрім того, листом від 16.11.2022 за № 388/08-18/22 Знам`янська сільська рада Березівського району Одеської області повідомила Одеську обласну військову адміністрацію, Одеську обласну прокуратуру, Березівську РВА, ГУ ДПС в Одеській області та ГУ НП в Одеській області про порушення ОСОБА_1 чинного земельного законодавства в частині несплати останнім плати за землю (орендної плати) за користування земельною ділянкою.

Листами від 29.12.2022 за № 437/08-03/22 та від 29.03.2023 за № 99/08/-03/22 на запити обласної прокуратури Знам`янською сільською радою Березівського району Одеської області надано помісячний розрахунок недоотриманої орендної плати за землю, при цьому заходи представницького характеру сільською радою не вживались.

Листом від 19.04.2023 № 118/08-03/23 Знам`янська сільська рада Березівського району Одеської області повідомила, що сільська рада з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна та з інших питань не зверталась.

Отже, Знам`янська сільська рада Березівського району Одеської області мала всю наявну інформацію про несплату коштів за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , однак не вживала передбачених законом заходів представницького характеру з цього приводу.

Викладене свідчить, що Знам`янська сільська рада як компетентний орган на здійснення представництва в суді законних інтересів територіальної громади, які порушуються, захист цих інтересів не здійснила, що є достатнім аргументом для підтвердження підстав представництва інтересів територіальної громади у даному випадку Березівською окружною прокуратурою.

У постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених розмірах шляхом їх вірного правового (в тому числі договірного) врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Отже, оскільки Знам`янською сільською радою, як уповноваженим органом у спірних правовідносинах, протягом розумного строку не вжито ефективних заходів щодо захисту порушених інтересів територіальної громади за фактом користування ФОП ОСОБА_1 земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у даному випадку прокурор правомірно звернувся з позовом на захист прав та інтересів територіальної громади, а доводи апелянта в цій частин відхиляються як безпідставні.

Щодо доводів апеляційної скарги про закриття провадження у справі, у зв`язку з необхідністю розгляду справи в порядку цивільного судочинства, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а також інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до частини першої статті 42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За приписами частини першої статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "ФОП" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Вирішення питання про юрисдикційність даного спору залежить від того, який статус у спірних правовідносинах має відповідач. Співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу визначено Великою Палатою Верховного Суду у своїх постановах.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17 (провадження №14-42цс19), від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження №14-418цс19), від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (провадження №14-355цс19) вказувала, що для встановлення факту користування відповідачами земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема, підприємницької діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 03.02.2000 року із правом здійснення таких видів діяльності, як зокрема, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тощо.

В свою чергу, відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 0,1100 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки - :02:003:0680).

Означений об`єкт нерухомості є не житловою будівлею, а готелем-їдальнею, що унеможливлює його використання для особистих цілей.

При цьому, судова колегія враховує, що рішенням Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області від 26.06.2017 № 314-УП ОСОБА_1 надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років з подальшим правом викупу, орієнтовною площею 0,1285 га, який складається з двох земельних ділянок площею 0,1100 га та 0,0185 га із земель громадської та житлової забудови, не наданих у власність та користування, для розміщення, експлуатації, будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області від 18.02.2019 № 17/420-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1100 га, кадастровий номер :02:003:0680 в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 в довгострокову оренду терміном на 49 років з подальшим правом викупу для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

З урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини, які виникли між Знам`янською сільрадою та ФОП ОСОБА_1 , є господарсько-правовими, оскільки останній є суб`єктом господарювання, земельна ділянка йому надана для здійснення підприємницької діяльності, а отже цей спір пов`язаний зі здійсненням відповідачем підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, у зв`язку з чим доводи в цій частині до уваги не приймаються, а справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстав користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас, згідно зі статтями 122-124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20.09.2018 року у справі № 925/230/17 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 року у справі №922/2060/22.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове права на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Так, з моменту придбання у власність відповідачем об`єкту нерухомості, розташованого на спірній земельній ділянці, останній був зобов`язаний вжити заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні під нежитловою будівлею.

Як зазначалося раніше, рішенням Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області від 26.06.2017 №314-УП ОСОБА_1 надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років з подальшим правом викупу, орієнтовною площею 0,1285 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,1100 га та 0,0185 га із земель громадської та житлової забудови, не наданих у власність та користування, для розміщення, експлуатації, будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області від 18.02.2019 № 17/420-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1100 га, кадастровий номер :02:003:0680 в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , в довгострокову оренду терміном на 49 років з подальшим правом викупу для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Також, означеним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 укласти договір оренди земельної ділянки.

Разом з тим, до теперішнього часу відповідачем договір оренди земельної ділянки не укладено, доказів зворотнього матеріали справи не містять, а відповідачем доказів не надано.

Так, ОСОБА_1 є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, оскільки є власником нерухомого майна, розташованого на ній, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.06.2018 № НВ-018 (а.с.85-87), земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0680, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 сформовано та зареєстровано в Державному земельному кадастрі 07.06.2018.

Незважаючи на те, що обов`язок здійснювати оплату за користування земельною ділянкою комунальної форми власності за адресою: АДРЕСА_1 виник у відповідача з дати реєстрації за ним права власності на нежитлову будівлю "Готель-їдальню", розташованої в межах населеного пункту за вищевказаною адресою, а саме з 15.12.2011, стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,1100 га з кадастровим номером 51218 84200:02:003:0680 під об`єктами нерухомого майна обраховано прокурором з листопада 2020 року по листопад 2023 року включно.

Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача стосовно того, що при розрахунку безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки стороною позивача не було враховано, що двоповерхова кам`яна нежитлова будівля "Готель-їдальня", яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить відповідачу на праві приватної спільної часткової власності (частка власності: 77/100), а іншими власниками є також Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (розмір частки: 7/50) та держава в особі Міністерства інфраструктури України (розмір частки: 9/100), з огляду на наступне.

Так, при розрахунку безпідставно збережених коштів позивач виходив з розміру земельної ділянки 0,1100 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. При цьому, звертаючись до Знам`янської сільської ради 21.06.2017 із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду з правом викупу орієнтованою площею 0,1100 га та 0,0185 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та заявою від 08.02.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1100 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, відповідач самостійно визначив розмір такої земельної, необхідної для обслуговування належних йому па праві власності об`єкту нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці.

Так, площа земельної ділянки, врахована при обчисленні безпідставно збережених коштів, відповідає площі, визначеної в проекті землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0680.

Як слідує з матеріалів справи, розрахунок заборгованості щодо безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки проводився на підставі нормативної грошової оцінки сформованої земельної ділянки, коефіцієнтів індексації із врахуванням по роках та відповідно прийнятих ставок щодо сплати орендної плати - згідно рішень сесії Знам`янської сільської ради.

Згідно зі ст. ст. 152, 158 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, вирішуються виключно судом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині того, що в даному випадку відповідач не виконав обов`язку щодо належного та своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0680, допустив тривале неукладання договору оренди спірної земельної ділянки. При цьому, позивач неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_1 із вимогами щодо укладення договору оренди земельної ділянки та сплати за її використання (а.с.53-58), які були залишені останнім без належного реагування.

З урахуванням положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, неоформлення відповідачем документів на право оренди земельної ділянки призвело до неотримання сільською радою доходу від орендної плати за земельну ділянку, що є підставою для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів (орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, без належних на те правових підстав).

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Відповідно до інформації Головного управління ДПС в Одеській області від 20.01.2023, наданої на запит Одеської обласної прокуратури, встановлено, що в період з 2020 по 2022 роки до контролюючого органу не надходила інформація від органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки площею 0,11 га в оренду ОСОБА_1 , відповідно орендна плата не нараховувалась та не сплачувалась.

Відтак, відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а Знам`янська сільська рада (потерпіла сторона) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати).

Таким чином, безоплатне використання відповідачем вказаної земельної ділянки без оформлення документа, що посвідчує право користування ділянкою на умовах оренди (Договору оренди землі), та його державної реєстрації, спричинило неодержання Знам`янською сільською радою доходу в формі орендної плати, за час фактичного безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою.

Сума безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, заявлена до стягнення з відповідача, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із застосуванням коефіцієнта індексації та з врахуванням площі земельної ділянки. Судова колегія погоджується з обгрунтвоаністю розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів, у зв`язку з чим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог є правильним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства України та обставинам справи, а доводи апелянта не спростовують викладеного.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по справі № 916/5110/23 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по справі № 916/5110/23 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по справі № 916/5110/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 по справі № 916/5110/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: І.Г. Філінюк

А.І. Ярош