ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа № 915/688/23

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БОККО до Товариства з обмеженою відповідальністю Сервісний центр Металург про стягнення заборгованості в сумі 32125,53 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю БОККО звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Сервісний центр Металург про стягнення заборгованості за договором поставки товару №8310Р4243 від 27.06.2021 в загальній сумі 32125,53 грн., у т.ч. основного боргу в сумі 21725,33 грн., інфляційних збитків в сумі 5808,34 грн., 3% річних в сумі 760,69 грн., пені в сумі 3831,17 грн., посилаючись на наступне.

27.06.2021 р. між ТОВ БОККО (постачальник) та ТОВ Сервісний центр Металург (покупець) укладено договір №8310Р4243, відповідно до п. 1.1 якого постачальник на умовах, визначених цим договором і специфікаціями до нього, зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити електротехнічне обладнання, запасні частини до нього, в подальшому іменується товар.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору загальна ціна договору складається з суми всіх специфікацій до нього. Оплата товару з ПДВ у розмірі 100% його вартості здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів з дня поставки товару, якщо на дату сплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових надходжень. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових надходжень вартість товару оплачується без ПДВ.

Згідно з п.п. 2.3, 2.4 договору днем здійснення платежу вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Інший порядок, терміни та умови оплати можуть бути обговорені сторонами в специфікаціях.

Пунктом 3.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах СРТ склад перевізника, м. Миколаїв (у відповідності з Інкотермс 2020р.). Сторони можуть передбачити інші умови поставки, про що вказується в специфікаціях.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору постачальник зобов`язаний поставити товар в термін, вказаний в специфікаціях. Виконання постачальником зобов`язань по поставці вважається дата поставки товару на склад перевізника.

Згідно з п. 3.4 договору разом з товаром постачальник зобов`язаний передати оригінали наступних товарно-транспортних документів (на українській мові): рахунок; видаткову накладну; документи, що підтверджують якість товару, за умови наявності (для імпортного товару на мові країни виробника); товарно-транспортну накладну.

Як стверджує позивач, сторонами погоджено специфікацію № 1 від 27.07.2021, згідно з якою покупець замовив товар на загальну суму 95663,02 грн. Відповідно до п. 3 специфікації № 1 оплата товару з ПДВ здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника, по курсу НБУ на дату відвантаження товару, підписаної видаткової накладної та зареєстрованої в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на суму зобов`язань з ПДВ постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару. Згідно з п. 4 специфікації № 1 строк поставки товару 56 календарних днів з дати підписання специфікації, дострокова поставка товару дозволена.

Наразі позивач зазначає, що поставка товару замовленого згідно зі специфікацією № 1 здійснювалась із залученням експедитора ТОВ Нова пошта шляхом передачі товару на відділення експедитора (перевізника) та надання йому інформації, необхідної для перевезення вантажу за місцем його призначення. Так, поставка товару згідно з специфікацією № 1 здійснювалась двома партіями згідно видаткових накладних: № 4408 від 05.10.2021 на суму 82866,41 грн. та № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн.

Як вказує позивач, на товар, поставка якого здійснювалась згідно видаткової накладної № 4408 від 05.10.2021 р. на суму 82866,41 грн., постачальником було складено та передано експедитору експрес-накладну за № 3047 з інформацією про відправника та одержувача, а також з інформацією про товар, наданий для організації перевезення (відправлення). На товар, поставка якого здійснювалась згідно видаткової накладної № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн. постачальником було складено та передано експедитору експрес накладну за № 9548 з інформацією про відправника та одержувача, а також з інформацією про товар, наданий для організації перевезення (відправлення).

Також позивач зазначає, що на виконання умов п. 3.4 договору та п. 3 специфікації № 1 на вказані партії поставки товару позивачем експедитору було надано (для передачі покупцю (одержувачу) рахунок на оплату по замовленню № 2730 від 28.07.2021 р. на загальну суму 95663,03 грн.; по два примірники видаткових накладних № 4408 від 05.10.2021 р. на загальну суму 82866,41 грн. і № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн., підписаних та скріплених печаткою постачальника, товарно-транспортну накладну, документи про якість.

Крім того, за ствердженнями позивача, з метою оперативного врегулювання питання щодо своєчасної оплати покупцем товару та відстеження своєчасності його направлення постачальником та отримання покупцем, позивачем на електронну адресу відповідача на партію товару було направлено видаткову накладну та дані про товарно-транспортну накладну, що підтверджували відправку замовленого товару.

До того ж позивач зазначає, що з метою виконання вимог податкового законодавства щодо своєчасної реєстрації податкових накладних позивачем на вказані партії товару було зареєстровано податкові накладні: № 118 від 05.10.2021 р. на суму 82866,41 грн. (в т. ч. ПДВ 13811,07 грн.) і № 120 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн. (в т.ч. ПДВ 1462,70 грн.). Вказані податкові накладні прийняті відповідачем без будь-яких коригувань чи зауважень, що, на думку позивача, додатково підтверджує факт поставки постачальником та прийняття покупцем товару згідно видаткових накладних, за якими здійснювалась реєстрація таких податкових накладних.

Як вказує позивач, товар, замовлений згідно специфікації № 1 від 27.07.2021 р. та поставлений згідно видаткової накладної № 4408 від 05.10.2021 р. на загальну суму 82866,41 грн., був оплачений відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.11.2021 р. № 07642.

За ствердженнями позивача, товар за видатковою накладною № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн. поставлений із залученням експедитора ТОВ Нова пошта, що підтверджується експрес-накладною № 9548, та отриманий відповідачем 14.01.2022 р. без будь-яких зауважень, тому строк оплати товару згідно специфікації № 1 та видаткової накладної від 11.01.2022 № 108 на суму 8776,20 грн. настав.

Крім того, позивач зазначає, що сторонами погоджено специфікацію № 3 від 07.10.2021, згідно з якою покупець замовив товар на загальну суму 28304,75 грн. Відповідно до п. 3 специфікації № 3 оплата товару з ПДВ здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника, по курсу НБУ на дату відвантаження товару, підписаної видаткової накладної та зареєстрованої в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на суму зобов`язань з ПДВ постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару. Згідно з п. 4 специфікації № 3 строк поставки товару 56 календарних днів з дати підписання специфікації, дострокова поставка товару дозволена.

Позивач вказує, що поставка товару, замовленого згідно зі специфікацією № 3, здійснювалась із залученням експедитора ТОВ Нова пошта шляхом передачі товару на відділення експедитора (перевізника) та надання йому інформації, необхідної для перевезення вантажу за місцем його призначення, про що була складена експрес-накладна № 5194.

Також позивач зазначає, що на виконання умов п. 3.4 договору та п. 3 специфікації № 3 на вказану партію товару позивачем експедитору було надано (для передачі покупцю (одержувачу) рахунок на оплату по замовленню № 3834 від 05.10.2021 р. на загальну суму 2804,75 грн.; два примірники видаткової накладної № 610 від 11.02.2022 р. на загальну суму 12949,13 грн., підписаної та скріпленої печаткою постачальника, товарно-транспортну накладну, документи про якість, податкову накладну № 209 від 11.02.2022р. на суму 12949,13 грн., в т.ч. ПДВ 2158,19 грн. Вказана податкова накладна прийнята відповідачем без будь-яких коригувань чи зауважень, що, на думку позивача, додатково підтверджує факт поставки постачальником та прийняття покупцем товару згідно видаткових накладних, за якими здійснювалась реєстрація такої накладної.

Як вказує позивач, товар, замовлений згідно специфікації № 3 від 07.10.2021 р. та поставлений згідно видаткової накладної № 610 від 11.02.2022 р. на загальну суму 12949,13 грн., поставлений із залученням експедитора ТОВ Нова пошта, що підтверджується експрес-накладною № 5194, отриманий відповідачем 16.02.2022 р. без будь-яких зауважень, тому строк оплати товару згідно специфікації № 3 та видаткової накладної від 11.02.2022 № 209 на суму 12949,13 грн. настав.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування заборгованості позивачем на адресу відповідача направлялась претензія від 09.02.2023 р. № 032/23, відповідь на яку отримано не було.

Відтак, позивач стверджує, що загальна сума заборгованості відповідача за договором складає 21725,33 грн. Також, за невиконання умов договору та несвоєчасну сплату за поставлений товар позивачем нараховано пеню в сумі 3831,17 грн., 3% річних в сумі 760,69 грн. та інфляційні втрати в сумі 5808,34 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2023 р. (суддя ТкаченкоО.В.) позовну заяву ТОВ БОККО прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/688/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, при цьому встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

07.06.2023 через підсистему Електронний суд ЄСІТС від відповідача - ТОВ Сервісний центр Металург надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7388/23), відповідно до якого відповідач зазначає про визнання позовних вимог в частині заборгованості за поставлений товар в сумі 21725,33 грн.; просить відстрочити виконання рішення щодо погашення заборгованості за договором на шість місяців; в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити з огляду на таке.

Так, відповідач із посиланням на п. 3.7 договору стверджує, що постачальником на підтвердження виконання умов специфікації №1 про постачання товару партіями не надано до позовної заяви узгоджену заявку покупця, яка є невід`ємною частиною специфікації, тобто згоду покупця на постачання товару за специфікацією №1 та № 3 партіями.

Також відповідач зазначає, що позивачем були порушені умови специфікацій №1 та № 3, щодо умов та строків поставки товару.

Посилаючись на п.п. 3.6, 6.2, 6.6 договору, відповідач вказує, що датою поставки вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної. В разі порушення строків виконання зобов`язань щодо поставки, допоставки, заміни товару з вини постачальника, останній сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості непоставленого в строк товару, за кожний день прострочення, але не більше вартості товару не поставленого в строк, або на розсуд покупця, покупець має право затримати оплату товару на кількість днів затримки поставки, допоставки, заміни товару з вини постачальника. В разі порушення постачальником строку зобов`язання щодо поставки, строку надання оригіналів товаросупровідних документів, строку реєстрації ПН, порядку заповнення ПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити суму оплати за отриманий товар на суму штрафних санкцій, розрахованих згідно п. 6.2. і п.6.8. договору, або врахувати при оплаті наступних поставок. Розрахунок штрафних санкцій, вказаний в даному пункті, буде відправлений постачальнику факсом та/або електронною поштою.

За ствердженнями відповідача, згідно умов п.4 специфікації №1 строк поставки товару до 13.09.2021 р., тоді як товар був поставлений 14.01.2022 р., що підтверджується видатковою накладною №108 від 11.01.2022, тобто з порушенням строку на 123 календарних дні. Згідно умов п.4 специфікації № 3 строк поставки товару до 02.12.2021, а товар був поставлений постачальником 16.02.2022, що підтверджується видатковою накладною №610 від 11.02.2022р., тобто з порушенням строку на 76 календарних днів.

При цьому відповідач зауважує, що з наданих до позову копій видаткової накладної №108 від 11.01.2022р. на суму 8776,20 грн. та видаткової накладної №610 від 11.02.2022р. вбачається, що в останніх не міститься ані підпису представника, ані дати поставки.

Разом з тим, відповідач зазначає, що в його бухгалтерському обліку наявні первинні документи (видаткові накладні), в яких зазначена дата поставки, що підтверджується датою підписання представником покупця видаткової накладної та засвідчена печаткою відповідача, однак через активні бойові дії в Миколаївській області відповідач не мав змоги повернути другий екземпляр позивачу вчасно, відтак, дата поставки товару згідно видаткової накладної №108 від 11.01.2022р. на суму 8776,20 грн. є 14.01.2022, а згідно видаткової накладної №610 від 11.02.2022р. на суму 12 949,13 грн. - 16.02.2022.

Поряд з цим відповідач вказує зазначає, що скористався своїм правом, передбаченим п. 6.2 договору, та затримав оплату товару на кількість днів затримки поставки, а саме:

- згідно видаткової накладної №108 від 11.01.2022р. на суму 8776,20 грн. на 133 дні (10 днів - за умовами оплати товару згідно п.3 специфікації №1, та 123 дні кількість днів затримки поставки товару), тобто строк оплати партії товару для покупця настав 20.05.2022 р.;

- згідно видаткової накладної №610 від 11.02.2022р. на суму 12949,13 грн. на 86 днів (10 днів - за умовами оплати товару згідно п.3 специфікації №3, та 76 днів кількість днів затримки поставки товару), тобто строк оплати партії товару для покупця настав 13.05.2022р.

Враховуючи викладене, відповідач стверджує про безпідставне та помилкове нарахування позивачем сум штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних з дати початку нарахування 25.01.2022 (перший розрахунковий період), та з дати початку нарахування 27.02.2022 (другий розрахунковий період) на суму заборгованості, оскільки датою початку виникнення зобов`язання покупця, щодо оплати товару на суму 8776,20 грн. є 20.05.2022, на суму 12949,13 грн. - 13.05.2022.

ТОВ «СЦ «Металург» зазначає про те, що мало і має намір виконати свої зобов`язання щодо оплати вартості товару, передбачені умовами договору, у повному обсязі, проте через ситуацію, що склалася в Україні з 24.02.2022, яка триває досі, відповідач наразі не має можливості виконувати свої договірні грошові зобов`язання.

Відповідач зазначає, що його місцезнаходження - це промисловий майданчик підприємства ТОВ Миколаївський глиноземний завод (далі - ТОВ МГЗ) за адресою: 57286, Миколаївська область, Вітовський район, с. Галицинове, вул. Набережна, 64. Основний вид господарської діяльності ТОВ СЦ «Металург це ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення на об`єктах ТОВ МГЗ, закупка необхідного обладнання та товарів для виконання робіт за основним договором підряду, між ТОВ МГЗ та ТОВ СЦ «Металург, за умовами якого ТОВ СЦ «Металург - Генпідрядник зобов`язується виконати ремонти та надати послуги по сервісному обслуговуванню обладнання на об`єктах Замовника -ТОВ МГЗ в 2022 році, згідно додатків до договору, а замовник зобов`язується прийняти результати виконаних генпідрядником робіт, та оплатити їх на умовах цього Договору.

Територія промислового майданчика за місцем знаходження ТОВ «МГЗ» і ТОВ «СЦ «Металург» з початку війни опинилася під багаторазовими обстрілами та зазнала значних ушкоджень, що підтверджується витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, ТОВ «МГЗ» не має можливості відвантажувати готову продукцію, у зв`язку з чим завод стає на рециркуляцію з можливістю відновлення нормальної роботи, та наразі перебуває в стані зупиненого виробничого циклу, про що зазначено в сумісному наказі підприємств проммайданчику.

На підставі вищезазначеного наказу ТОВ «СЦ «Металург» не мало можливості виконувати звої зобов`язання за основним договором підряду з ТОВ «МГЗ» в повному обсязі, та відповідно до сумісного наказу підприємств проммайданчику «Про організацію робіт після зупинки виробничих процесів», мало зобов`язання забезпечити виконання ремонтних робіт обладнання Замовника тільки у відповідності до заявок та за умови наявності відповідних матеріалів, для забезпечення усунення аварійних ситуацій.

Крім того, відповідач вказує, що на виконання п. 15 Постанови НБУ № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за всіма рахунками ТОВ «СЦ «Металург». Листом № СЦМ-01-01-160-22 від 25.03.2022 ТОВ «СЦ «Металург» повідомило всіх своїх контрагентів за укладеними договорами, про настання для нього форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливлюють виконання взятих ТОВ «СЦ «Металург» зобов`язань за договорами, та припинило дію договорів до завершення бойових дій, які є обставинами непереборної сили (форс-мажор).

Також відповідач зазначає, що на офіційному сайті Торгово-промислової палати України (https://ucci.org.ua/) 28.02.2022 року розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Згідно з зазначеним листом ТПП України на підставі ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Отже, на думку відповідача, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договорам, виконання яких настало згідно з умовами договорів, контрактів, угод, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідач вказує, що згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, Галицинівська сільська територіальна громада (місце розташування відповідача) була включена до переліку територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). На сьогодні, територія місця знаходження ТОВ «СЦ «Металург» Галицинівська сільська територіальна громада досі належить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією згідно наказу Мінреінтеграції про затвердження нового переліку території України, на яких ведуться (велися) бойові дії від 22.12.2022 № 309, де зазначена дата виникнення можливості бойових дій 11.11.2022 без визначення дати припинення можливості бойових дій.

Як вказує відповідач, під час ведення активних бойових дії у Миколаївській області, що відбувалися безпосередньо за місцем розташування відповідача, ТОВ «СЦ «Металург» зазнало ушкоджень, велика частина територія підприємства ще досі не досліджена піротехніками ДСНС, велика кількість працівників підприємства звільнилась. Наразі за ствердженнями відповідача, ТОВ «СЦ «Металург» не може здійснювати свою господарську діяльність в повному обсязі та отримувати дохід для виконання своїх зобов`язань щодо розрахунків за поставлену продукції за договором № 8310Р4243 від 27.06.2021.

Так, відповідач зауважує, що у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин він звертався до позивача з листом № СЦМ-01-01-085- 23 від 20.03.2023, керуючись умовами п. 7.4 договору (якщо обставини непереборної сили продовжуються 30 днів поспіль, сторони зобов`язані протягом 10 днів обговорити та узгодити заходи, які необхідно прийняти по виконанню ними своїх зобов`язань або припинити дію договору), з проханням узгодити відстрочення оплати за поставлений товар по договору, на термін 60 банківських днів після припинення дії обставин непереборної сили чи скасування воєнного стану в Україні. Однак обставини, зазначені в звернені ТОВ «СЦ «Металург», позивач не взяв до уваги.

До того ж відповідач стверджує, що протягом всього періоду дії форс-мажорних обставин неодноразово звертався до обслуговуючого банку та органів державної влади, з проханням сприяти розблокуванню банківських рахунків ТОВ «СЦ «Металург», але позитивного результату не досяг.

Так, відповідач, посилаючись на ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України та п. 7.1, 7.3 , 7.4, 7.5 договору, зазначає, що сторони звільняються від відповідальності, передбаченої цим договором, якщо доведуть, що таке порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, при умові, що їх настання та тривалість були підтверджені торгово-промисловою палатою України; під обставинами непереборної сили розуміються надзвичайні події зовнішнього характеру, які виникли без вини та бажання сторін, які сторона не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, окрім іншого, воєнні дії та прийняття забороняючих та обмежуючих нормативних актів органів державної влади або інших законних чи незаконних заборон зазначених органів; виконання сторонами зобов`язань за договором будуть призупинені на період дії зазначених обставин, при умові, що стороною були прийняті всі розумні міри щодо належного виконання договору; якщо обставини непереборної сили продовжуються 30 днів поспіль, сторони зобов`язані протягом 10 днів обговорити та узгодити заходи, які необхідно прийняти по виконанню ними своїх зобов`язань або припинити дію договору; сторона, що зазнала дії обставин непереборної сили, в підтвердження їх настання та строку зобов`язана надати відповідний документ ТПП України, а також документі, що підтверджують свій намір своєчасно виконати договірні зобов`язання та інші документи, які мають доказове значення.

Відтак відповідач зазначає, що неможливість здійснення платежу за договором у сумі 21725,33 грн. зумовлена настанням форс-мажорних обставин, а саме: військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та прийняття обмежуючих нормативних актів органів державної влади, зокрема прийняття Національним банком України постанови Правління Національного Банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

Посилаючись на п. 2 та 15 Постанови НБУ № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», відповідач зазначає, що забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню, а також зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками ТОВ «СЦ «Металург». Наразі на рахунку ТОВ «СЦ «Металург» не достатньо коштів для розрахунку за Договором № 8310Р4243 від 27.06.2021 в сумі 21725,33грн., що підтверджується відповідною банківською випискою. Відтак, у відповідача виник податковий борг з податку на додану вартість в сумі 43688034,52 грн., та відповідно до ст.59 Податкового Кодексу України (ПКУ) підприємству сформовано податкову вимогу від 27.03.2023 року № 0-3400, на підставі чого відповідно до ст. 89 р.II ПКУ, державною податковою службою України винесене рішення № 1367/6/34-00-13 від 27.03.2023 про опис майна ТОВ «СЦ «Металург» у податкову заставу.

Відповідач зазначає, що Вищим Антикорупційним судом від 16.02.2023 по адміністративній справі № 991/265/23 за позовом Міністерства юстиції України до Міжнародної компанії ПАТ «Об`єднана компанія «РУСАЛ», де зазначена та третя особа-6: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург», яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, прийнято рішення про стягнення у дохід держави активів відповідача. Наразі ухвалою Апеляційної палати Вищого Антикорупційного Суду від 13.03.2023 відкрито апеляційне провадження з розгляду зазначеної справи № 991/265/23. Відповідач вважає, що після прийняття Апеляційною палатою Вищого Антикорупційного суду рішення по справі, рахунки ТОВ «СЦ «Металург» не будуть підпадати під вимоги п. 15 Постанови НБУ № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», та на підставі чого ТОВ «СЦ «Металург» зможе виконати свої грошові зобов`язання перед позивачем, тому, з посиланням на ст. 331 ГПК України, відповідач просить відстрочити виконання рішення у справі № 915/688/23 строком на шість місяців.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 73 від 18.06.2024 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 915/688/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2024 справу № 915/688/23 передано на розгляд судді Алексєєву А.П.

У зв`язку з перебуванням судді Алексєєва А.П. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 94 від 19.07.2024 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 915/688/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 справу № 915/688/23 передано на розгляд судді Ільєвій Л.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.07.2024 р. справу №915/688/23 прийнято до провадження судді Ільєвої Л.М., розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.08.2024 р. об 11:30.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2024 р. у справі № 915/688/23 відкладено розгляд справи на 30.08.2024 р. з огляду на неявку у судове засідання позивача та відсутність відповіді на відзив.

28.08.2024 р. від позивача до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (вх. № 10319/24 та № 10321/24), в яких позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розгляд даної справи здійснювати без позивача з огляду на неможливість прибуття в судове засідання представника.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.08.2024 р. у справі № 915/688/23 відкладено розгляд справи на 12.09.2024 р.

Так, у судовому засіданні господарського суду 12 вересня 2024 року по справі №915/688/23 було протокольно оголошено перерву до 23 вересня 2024 року о 13 год. 30 хв., про що під розписку повідомлено представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2024 р. у справі № 915/688/23 повідомлено позивача про оголошення перерви у судовому засіданні до 23.09.2024р.

В судове засідання, призначене на 23.09.2024, представники сторін не з`явились.

Так, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо належного повідомлення сторін щодо дати розгляду справи, суд вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

27 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю БОККО (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сервісний центр Металург (покупець) був укладений договір поставки № 8310Р4243, відповідно до п. 1.1 якого позивач як постачальник на умовах, визначених цим договором і специфікаціями до нього, зобов`язується поставити, а відповідач як покупець зобов`язується прийняти та оплатити електротехнічне обладнання, запасні частини до нього (в подальшому іменується товар).

Згідно з п. 1.2 договору номенклатура товару, одиниця вимірювання, кількість, ціна одиниці товару, загальна вартість, а також технічні умови, які встановлюють вимоги до якості товару, вказані в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору загальна ціна договору складається з суми всіх специфікацій до нього. Оплата товару з ПДВ у розмірі 100% його вартості здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів з дня поставки товару, якщо на дату сплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових надходжень. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових надходжень вартість товару оплачується без ПДВ.

Згідно з п. 2.3 договору днем здійснення платежу вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що інший порядок, строки та умови оплати можуть бути обговорені сторонами в специфікації.

Відповідно до п. 2.5 договору покупець має право затримати оплату товару у випадку затримки надання постачальником товаросупроводжувальних документів, вказаних в п. 3.4 договору на кількість днів затримки надання постачальником оригіналів усіх товаросупровідних документів.

Згідно з п. 2.9 договору постачальник зобов`язаний забезпечити складання податкової накладної у електронному вигляді в день виникнення податкових зобов`язань постачальника згідно п. 201.1 Податкового кодексу України та реєстрацію податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних в законодавчо встановлений строк.

Пунктом 3.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах СРТ склад перевізника, м. Миколаїв (відповідно до Інкотермс 2020р.). Сторони можуть передбачити інші умови поставки, про що вказується в специфікаціях.

За умовами п. 3.2 договору виконанням постачальником зобов`язань по поставці вважається дата поставки товару на склад перевізника.

Відповідно до п. 3.3 договору постачальник зобов`язується поставити товар в строк, вказаний в специфікаціях.

Згідно з п. 3.4 договору разом з товаром постачальник зобов`язаний передати оригінали наступних товаросупровідних документів (на українській мові): рахунок; видаткову накладну; документи, що підтверджують якість товару, за умови наявності (для імпортного товару на мові країни виробника); товарно-транспортну накладну.

Відповідно до п. 3.6 договору датою поставки вважається дата підписання покупцем видаткової накладної.

Пунктом 3.7. договору встановлено, що поставка товару в межах однієї специфікації може здійснюватися кількома партіями, що вказується в специфікації. Замовлення покупця направляється на електронну пошту за підписом на погодження комерційного директора (начальника ОСМ/ОСО) та є невід`ємною частиною специфікації.

Згідно з п.п. 3.9, 3.10 договору постачальник протягом одного дня з дня передачі товару перевізнику зобов`язаний направити повідомлення (факсимільне або по електронній пошті) покупцю про передачу товару перевізнику. Постачальник зобов`язаний надати перевізнику всі необхідні контактні дані покупця для обов`язкового повідомлення перевізником (повідомлення по телефону, електронній пошті і т.д.) покупця про дату поставки товару на склад перевізника.

Відповідно до п. 6.1 договору у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором і діючим законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, передбачених цим договором.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 та 9.3 договору, даний договір вважається укладеним та вступає в силу з дати його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін. Строк дії даного договору закінчується 31.12.2022. Закінчення строку договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, а також відповідальності за його порушення.

Вказаний договір та додатки до нього підписані та узгоджені сторонами.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, вищевказаний договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами була оформлена та підписана специфікація № 1 від 27.07.2021 до вказаного договору поставки, згідно з якою відповідач як покупець замовив товар на загальну суму 95663,02 грн. Відповідно до п. 3 специфікації № 1 оплата товару з ПДВ здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника, по курсу НБУ на дату відвантаження товару, підписаної видаткової накладної та зареєстрованої в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на суму зобов`язань з ПДВ постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару. Згідно з п. 4 специфікації № 1 строк поставки товару 56 календарних днів з дати підписання специфікації, дострокова поставка товару дозволена.

Крім того, сторонами також було погоджено специфікацію № 3 від 07.10.2021 до вказаного договору поставки, згідно з якою покупець замовив товар на загальну суму 28304,75 грн. Відповідно до п. 3 специфікації № 3 оплата товару з ПДВ здійснюється покупцем на підставі рахунку постачальника, по курсу НБУ на дату відвантаження товару, підписаної видаткової накладної та зареєстрованої в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на суму зобов`язань з ПДВ постачальника протягом 10 календарних днів з дати поставки товару. Згідно з п. 4 специфікації № 3 строк поставки товару 56 календарних днів з дати підписання специфікації, дострокова поставка товару дозволена.

При цьому відповідно до умов договору та вказаної специфікації № 1 позивач був зобов`язаний в обумовлений контрактами та додатковими угодами строк поставити товар на умовах СРТ, що згідно Інкотермс вказаний термін CPT "фрахт/перевезення оплачено до..." означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Також вказаний термін CPT зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

Як з`ясовано судом, поставка товару замовленого згідно зі специфікацією № 1 здійснювалась із залученням експедитора ТОВ Нова пошта шляхом передачі товару на відділення експедитора (перевізника) та надання йому інформації, необхідної для перевезення вантажу за місцем його призначення.

Так, поставка товару згідно з специфікацією № 1 здійснювалась двома партіями згідно видаткових накладних: № 4408 від 05.10.2021 на суму 82866,41 грн. та № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн. Зокрема, на товар, поставка якого здійснювалась згідно видаткової накладної № 4408 від 05.10.2021 р. на суму 82866,41 грн., постачальником було складено та передано експедитору експрес-накладну за № 3047 з інформацією про відправника та одержувача, а також з інформацією про товар, наданий для організації перевезення (відправлення). На товар, поставка якого здійснювалась згідно видаткової накладної № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн. постачальником було складено та передано експедитору експрес накладну за № 9548 з інформацією про відправника та одержувача, а також з інформацією про товар, наданий для організації перевезення (відправлення).

Також на виконання умов п. 3.4 договору та п. 3 специфікації № 1 на вказані партії поставки товару позивачем експедитору було надано (для передачі покупцю (одержувачу) рахунок на оплату по замовленню № 2730 від 28.07.2021 р. на загальну суму 95663,03 грн.; по два примірники видаткових накладних № 4408 від 05.10.2021 р. на загальну суму 82866,41 грн. і № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн., підписаних та скріплених печаткою постачальника, товарно-транспортну накладну, документи про якість.

До того ж з метою виконання вимог податкового законодавства щодо своєчасної реєстрації податкових накладних позивачем на вказані партії товару було зареєстровано податкові накладні: № 118 від 05.10.2021 р. на суму 82866,41 грн. (в т. ч. ПДВ 13811,07 грн.) і № 120 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн. (в т.ч. ПДВ 1462,70 грн.). Вказані податкові накладні прийняті відповідачем без будь-яких коригувань чи зауважень, що додатково підтверджує факт поставки постачальником та прийняття покупцем товару згідно видаткових накладних, за якими здійснювалась реєстрація таких податкових накладних.

Також судом встановлено, що товар, замовлений згідно специфікації № 1 від 27.07.2021 р. та поставлений згідно видаткової накладної № 4408 від 05.10.2021 р. на загальну суму 82866,41 грн., був оплачений відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.11.2021 р. № 07642. Наразі сума за вказаною поставкою не є предметом спору.

Пунктом 4.2 договору сторони встановили, що приймання товару за кількістю, номенклатурою і якістю здійснюється покупцем самостійно на складі покупця, не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дати поставки товару на склад перевізника.

Як свідчать матеріали справи, товар за іншою видатковою накладною № 108 від 11.01.2022 на суму 8776,20 грн., що поставлений із залученням експедитора ТОВ Нова пошта згідно з експрес-накладною № 9548, був отриманий відповідачем 14.01.2022 р. без будь-яких зауважень, однак не був оплачений відповідачем.

При цьому про факт отримання відповідачем поставленого позивачем товару також свідчить відмітка уповноваженої особи відповідача із проставленням дати та підпису на вказаній видатковій накладній № 108 від 11.01.2022, копію якої було надано відповідачем до суду.

Також судом з`ясовано, що поставка товару, замовленого згідно зі специфікацією № 3, аналогічно здійснювалась із залученням експедитора ТОВ Нова пошта шляхом передачі товару на відділення експедитора (перевізника) та надання йому інформації, необхідної для перевезення вантажу за місцем його призначення, про що була складена експрес-накладна № 5194.

Так, на виконання умов п. 3.4 договору та п. 3 специфікації № 3 на вказану партію товару позивачем експедитору було надано (для передачі покупцю (одержувачу) рахунок на оплату по замовленню № 3834 від 05.10.2021 р. на загальну суму 2804,75 грн.; два примірники видаткової накладної № 610 від 11.02.2022 р. на загальну суму 12949,13 грн., підписаної та скріпленої печаткою постачальника, товарно-транспортну накладну, документи про якість, податкову накладну № 209 від 11.02.2022р. на суму 12949,13 грн., в т.ч. ПДВ 2158,19 грн. Вказана податкова накладна прийнята відповідачем без будь-яких коригувань чи зауважень.

Товар, замовлений згідно специфікації № 3 від 07.10.2021 р. та поставлений згідно видаткової накладної № 610 від 11.02.2022 р. на загальну суму 12949,13 грн., що було здійснено із залученням експедитора ТОВ Нова пошта, про що свідчить експрес-накладна № 5194, був отриманий відповідачем 16.02.2022 р. без будь-яких зауважень. Про отримання відповідачем вказаного товару свідчить також відмітка уповноваженої особи відповідача із проставленням дати та підпису на вказаній видатковій накладній № 610 від 11.02.2022 р., копію якої було надано відповідачем до суду.

Таким чином, на виконання умов договору поставки № 8310Р4243 позивач у період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року поставив відповідачу товар на загальну суму 104591,74 грн. згідно видаткових накладних:

- № 4408 від 05.10.2021 р., згідно якої позивачем було поставлено покупцю товар на загальну суму 82866,41 грн. (в т.ч. ПДВ на суму 13811,07 грн.);

- № 108 від 11.01.2022 р., згідно якої позивачем було поставлено покупцю товар на загальну суму 8776,20 грн. (в т.ч. ПДВ на суму 1462,70 грн.);

- № 610 від 11.02.2022 р., згідно якої позивачем було поставлено покупцю товар на загальну суму 12949,13 грн. (в т.ч. ПДВ на суму 2158,19 грн.).

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за спірним договором щодо поставки товару згідно вищевказаних видаткових накладних.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки позивачем неналежної якості покупець був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявні підписи уповноваженої особи відповідача на вказаних видаткових накладних.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

В свою чергу отримання покупцем поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

За умовами п. 2.2. договору оплата товару з ПДВ у розмірі 100% його вартості здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів з дня поставки товару, якщо на дату сплати податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових надходжень. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових надходжень вартість товару оплачується без ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що за загальним правилом відрахування 10 календарних днів на оплату, протягом яких повинна здійснитися оплата, розпочинається з дати підписання покупцем видаткової накладної, а саме по видатковій накладній №108 від 11.01.2022 з 14.01.2022, по видатковій накладній № 610 від 11.02.2022 з 16.02.2022.

Однак, як з`ясовано судом, відповідач скористався правом, передбаченим в п. 6.2 договору, щодо затримки оплати товару на кількість днів затримки поставки з вини постачальника. За умовами п. 6.2 договору в разі порушення строків виконання зобов`язань щодо поставки, допоставки, заміни товару з вини постачальника, останній сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості непоставленого в строк товару за кожний день прострочення, але не більше вартості товару не поставленого в строк, або на розсуд покупця, покупець має право затримати оплату товару на кількість днів затримки поставки, допоставки, заміни товару з вини постачальника.

Так, судом встановлено, що згідно з умовами п. 4 специфікації №1 від 27.07.2021 строк поставки товару становив 56 (п`ятдесят шість) календарних днів, тобто до 13.09.2021 року, тоді як фактично товар був поставлений позивачем 14.01.2022 року (видаткова накладна №108 від 11.01.2022), тобто з порушенням строку на 123 календарних днів, що підтверджується датою підписання представником покупця видаткової накладної № 108.

Також за умовами п. 4 специфікації №3 від 07.10.2021 строк поставки товару становив 56 (п`ятдесят шість) календарних днів, тобто до 02.12.2021 року, тоді як фактично товар був поставлений позивачем 16.02.2022 року (видаткова накладна №610 від 11.02.2022), тобто з порушенням строку на 76 календарних днів, що підтверджується датою підписання представником покупця видаткової накладної № 610.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що з огляду на затримку позивачем поставки товару за специфікацією № 1 на 123 календарних днів, відповідно, з урахуванням передбаченого п. 6.2 договору права покупця на затримку оплати товару, строк оплати партії товару за вказаною специфікацією становив загалом 133 дні (10 днів за умовами оплати товару згідно п.3 специфікації № 1 та 123 дні кількість днів затримки поставки товару), який сплинув 27.05.2022 року.

Аналогічно з огляду на затримку позивачем поставки товару за специфікацією № 3 на 76 календарних днів, відповідно, з урахуванням передбаченого п. 6.2 договору права покупця на затримку оплати товару, строк оплати партії товару за вказаною специфікацією становив загалом 86 днів (10 днів за умовами оплати товару згідно п.3 специфікації № 3 та 76 дні кількість днів затримки поставки товару), який сплинув 13.05.2022 року.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної або часткової сплати покупцем отриманого товару за видатковими накладними №108 від 11.01.2022 р. та № 610 від 11.02.2022р. згідно умов договору постачання товару № 8310Р4243, в матеріалах справи відсутні. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи відповідача стосовно неможливості виконання зобов`язань по договору № 8310Р4243 від 27.06.2021 р. через настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військову агресію РФ проти України, про що позивачу було направлено відповідний лист № СЦМ-01-01-160-22 від 25.03.2022 р., судом оцінюються критично.

Так, в п. 7.1 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності, передбаченої цим договором за повне або часткове порушення договору, якщо доведуть, що таке порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, при умові, що їх настання та тривалість були підтверджені регіональною торгово-промисловою палатою України. Під обставинами непереборної сили розуміються надзвичайні події зовнішнього характеру, які виникли без вини сторін, без волі та бажання сторін, які сторони не могли ні передбачити, ні попередити, включаючи, стихійні явища природного характеру, (землетруси, урагани і т. д.), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, епідемії і т.д.), обставини громадського характеру (воєнні дії, блокади, антитерорестичні операції, громадські заворушення і т. д.) а також прийняття забороняючих та обмежуючих нормативних актів органів державної влади або місцевого самоврядування, або інші законні чи незаконні заборони зазначених органів, які перешкоджатимуть виконанню сторонами цього договору.

Відповідно до п. 7.2 договору сторона, що зазнала дію обставин непереборної сили зобов`язана не пізніше 5 днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону. Повідомлення повинно містити відомості про настання та характер обставин непереборної сили і можливих наслідках. У випадку неповідомлення або несвоєчасного повідомлення сторона втрачає право посилатись на такі обставини в якості підстав, що звільняють її від відповідальності по договору.

За умовами п. 7.3 договору виконання сторонами зобов`язань за договором, що підпадають під дію обставин непереборної сили, будуть призупинені на період дії зазначених обставин, при умові, що стороною були прийняті всі розумні міри щодо належного виконання договору.

Згідно з п.п. 7.4, 7.5 договору, якщо обставини непереборної сили продовжуються 30 днів поспіль, сторони зобов`язані протягом 10 днів обговорити та узгодити заходи, які необхідно прийняти по виконанню ними своїх зобов`язань або припинити дію договору. В цьому випадку сторона, що зазнала дії обставин непереборної сили, в підтвердження їх настання та строку зобов`язана надати відповідний документ ТПП України, а також документі, що підтверджують свій намір своєчасно виконати договірні зобов`язання та інші документи, які мають доказове значення.

Щодо обставин форс-мажору судом враховано, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України N 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (п. 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64 "Про введення воєнного стану в Україні").

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований "Всім кого це стосується", згідно якого на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2).

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Також суд враховує висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.01.2022 у справі N 904/3886/21, згідно з яким форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 в справі N 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено окрім факту їх настання, саме їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язань.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1, де засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, не є безумовною підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за укладеним з позивачем договором. Адже відповідач не довів належними та допустимими доказами саме вплив вказаних обставин на реальну можливість виконання/невиконання зобов`язань з оплати поставленого товару за договором № 8310Р4243 від 27.06.2021 р.

Ті обставини, що за видатковою накладною № 108 від 11.01.2022 р. на загальну суму 8776,20 грн. граничний термін оплати припадає на 27.05.2022 р., а за видатковою накладною № 610 від 11.02.2022 р. на загальну суму 12949,13 грн. на 13.05.2022 р., не звільняє відповідача від виконання зобов`язань по договору, адже зобов`язання відповідача з оплати вказаного товару по договору виникло до настання вказаних обставин, на які відповідач посилається як на форс-мажор. При цьому відповідачем не доведено неможливість виконання зобов`язання з оплати товару на протязі періоду до настання вказаних обставин.

З огляду на вказані вище положення договору, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування положень про форс-мажорні обставини у даному випадку задля звільнення відповідача від виконання зобов`язань з оплати товару за спірним договором.

Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаними накладними в межах спірного договору № 8310Р4243 від 27.06.2021 р. відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача простроченої заборгованості за поставлений товар в сумі 21725,33 грн., яка визнана відповідачем.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені у розмірі 3831,17 грн. господарський суд зазначає наступне.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 6.3 договору сторонами визначено, що у випадку порушення строків оплати товару з вини покупця, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше несплаченої суми.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за договором № 8310Р4243 від 27.06.2021 р., суд вважає, що позивач має право на нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, проте позивачем було невірно визначено дату початку нарахування пені. Так, після поставки позивачем товару за видатковою накладною №108 від 11.01.2022 р. на суму 8776,20 грн. відповідач скористався своїм правом, передбаченим п. 6.2 договору відстрочити платіж за поставлений товар на кількість днів затримки поставки товару; отже датою, з якої позивач має нараховувати пеню, є 28.05.2022 р. Після поставки позивачем товару за видатковою накладною № 610 від 11.02.2022 р. на суму 12949,13 грн., відповідач скористався своїм правом, передбаченим п. 6.2 договору відстрочити платіж за поставлений товар на кількість днів затримки поставки товару, отже датою, з якої позивач має нараховувати пеню, є 14.05.2022 р.

Таким чином, виходячи з наведеного, судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснено самостійний перерахунок пені на існуючу суму боргу по кожній видатковій накладній, враховуючи встановлений судом період початку прострочення і вказаний позивачем граничний строк нарахування пені, виходячи з облікової ставки НБУ, що діяла у встановленому періоді прострочення, а саме:

Сума боргуПеріод заборгованостіКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
8 776,2028.05.2022 - 02.06.2022610,000.05528,85
8 776,2003.06.2022 - 26.08.20228525,000.1371 021,89
12 949,1314.05.2022 - 02.06.20222010,000.055141,91
12 949,1303.06.2022 - 26.08.20228525,000.1371 507,78
Отже, за вказаним розрахунком сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 2700,43 грн.

Наразі відповідач в обґрунтування своїх заперечень щодо вимог про нарахування штрафних санкцій посилається на положення ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України, за якими особа (суб`єкт господарювання) звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо вона доведе, що таке порушення виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як вже було зазначено судом вище, відповідачем не доведено факту неможливості виконання ним своїх зобов`язань у встановлений договором строк внаслідок форс-мажору задля звільнення відповідача від відповідальності за порушення такого зобов`язання.

У той же час, на переконання господарського суду, з урахуванням наведених відповідачем обставин ведення господарської діяльності в умовах воєнного стану, стягнення пені у вказаному розмірі буде несправедливим тягарем для відповідача.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статті 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під іншими учасниками господарських відносин слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України та ст. 230 ГК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам справи.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, які регулюють можливість зменшення судом нарахованих штрафних санкцій, а саме: статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладені, зокрема, такі висновки:

- розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків;

- отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання;

- у силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;

- категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;

- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);

- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;

- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Отже, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Також чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наразі судом враховано, що позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Поряд з цим слід зазначити, що місцезнаходженням відповідача є Галицинівська сільська територіальна громада, що є тимчасово окупованою територією відповідно до Переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій, який затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309. Вказані обставини, у т.ч. обставини воєнного стану в Україні, згідно з ч. 3 ст. 75 ГПК України є загальновідомими і не потребують доказування.

Таким чином, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, а також приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки, господарський суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, вважає справедливим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, можливе зменшення розміру пені на 70% до суми 810,13 грн. (2700,43 грн. х 30%). Між тим, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На думку суду, стягнення з відповідача такої суми пені компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строку оплати за поставлений товар. Адже, компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивачем забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з відповідача також 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування вказаних положень Кодексу не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини 1 цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Отже, враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленого позивачем товару за спірним договором, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 760,69 грн., який наведено у позовній заяві, суд вважає, що вказаний розрахунок позивачем здійснено невірно з огляду на невірно встановлений початок періоду прострочення оплати, про що зазначалось вище.

Таким чином, виходячи з наведеного, судом самостійно здійснено перерахунок 3% річних з урахуванням встановленого судом початку періоду прострочення та вказаного позивачем кінцевого строку нарахування, виходячи з існуючої суми боргу у відповідний період прострочення оплати товару за відповідною накладною, а саме:

- за прострочення оплати товару по видатковій накладній №108 від 11.01.2022 р. на суму 8776,20 грн. розмір 3% за період з 28.05.2022 року по 28.04.2023 року (336 дн.) складає 242,37 грн. (8776,20 грн. x 3% x 336 дн. / 365дн./100%);

- за прострочення оплати товару по видатковій накладній №610 від 11.02.2022 р. на суму 12949,13 грн. розмір 3% за період з 14.05.2022 року по 28.04.2023 року (350 дн.) складає 372,51 грн. (12949,13 грн. x 3% x 350 дн. / 365дн./100%).

Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних за порушення строків оплати поставленого товару в загальній сумі 614,88 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в розмірі 5808,34 грн. та встановлено, що вказані інфляційні нарахування були здійснені позивачем невірно, з огляду на неправильно визначений позивачем початок періоду прострочення оплати, про що зазначалось вище.

Таким чином, виходячи з наведеного, судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" самостійно здійснено перерахунок інфляційних втрат з урахуванням встановленого судом початку періоду прострочення та вказаного позивачем кінцевого строку нарахування, виходячи з існуючої суми боргу у відповідний період прострочення оплати товару за відповідною накладною та встановленого судом сукупного індексу інфляції у визначеному періоді, а саме:

- за прострочення оплати товару по видатковій накладній №108 від 11.01.2022 р. на суму 8776,20 грн. сума інфляційного збільшення за період з 28.05.2022 року по 31.03.2023 року складає 1 275,95 грн. (8 776,20 x 1.14538720 - 8 776,20);

- за прострочення оплати товару по видатковій накладній №610 від 11.02.2022 р. на суму 12949,13 грн. сума інфляційного збільшення за період з 28.05.2022 року по 31.03.2023 року складає 2 283,10 грн. (12949,13 x 1.17631266 - 12949,13).

Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 3559,05 грн. відповідно.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Так, у постанові від 29.06.2021 р. у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю БОККО обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, однак підлягають частковому задоволенню у зв`язку зі зменшенням суми пені, а також невірним визначенням суми 3% річних та інфляційних втрат.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення частково відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам без урахування зменшеної судом суми пені, що складають 2389,43 грн. (28599,69 х 2684/ 32125,53).

Щодо заявленого відповідачем у відзиві на позов клопотання про відстрочення виконання рішення суду строком на 6 місяців суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Як вбачається з вищезазначеної норми ГПК, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.99).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлення та підтвердження факту наявності обставин, на які посилається заявник, можливо лише внаслідок сукупного аналізу відповідних доказів щодо наявності зазначених обставин, що безпосередньо ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у момент звернення рішення до виконання.

Між тим до заявленого клопотання про відстрочку виконання рішення відповідачем не додано жодного доказу на підтвердження того, що боржник спроможний виконати рішення суду після спливу 6-місячного строку у разі, якщо така заява буде задоволена.

Окрім зазначеного, обставини, наведені відповідачем в клопотання про відстрочення виконання судового рішення, носять загальний характер з посиланням на військовий стан.

Водночас, суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

Разом з тим суд зазначає, що фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. На думку суду, наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідача, що не є обставинами, з яким закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення. До того ж заявник не надав доказів скрутного фінансового стану, неможливості ведення або зупинення господарської діяльності внаслідок введення в країні військового стану.

Поряд з цим необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, повинні досліджуватися та оцінюватися не тільки доводи боржника, а й заперечення кредитора. Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Сервісний центр Металург про відстрочення виконання рішення суду в порядку ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю БОККО до Товариства з обмеженою відповідальністю Сервісний центр Металург про стягнення заборгованості в загальному розмірі 32125,53 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю Сервісний центр Металург (57286, Миколаївська область, Вітовський район, с. Галицинове, вул. Набережна, 64; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БОККО (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 62; ) основний борг за поставлений товар в сумі 21725/двадцять одна тисяча сімсот двадцять п`ять/грн. 33 коп.; пеню в сумі 810/вісімсот десять/грн. 13 коп.; 3% річних в сумі 614/шістсот чотирнадцять/грн. 88 коп.; інфляційні втрати в сумі 3559/три тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять/ грн. 05 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 2389/дві тисячі триста вісімдесят дев`ять/грн. 43 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

4. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Сервісний центр Металург про відстрочення виконання рішення суду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.10.2024 року.

Суддя Л.М. Ільєва