ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Справа №918/1007/21(918/588/24)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Тимошенко О.М. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" на рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2024 у справі №918/1007/21(918/588/24) (суддя Політика Н.А.)

за позовом Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп"

про стягнення заборгованості в сумі 953491 грн 77 коп.,

у межах справи №918/1007/21 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України",

за участю представників:

Арбітражний керуючий - Чепелюк О.О. (в залі суду);

ДП "Рівненський облавтодор" - Гаєнков І.О. (в залі суду);

ТОВ "Будівельна компанія "Будальянс Груп" - Мельник І.А. (в залі суду);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.07.2024 у справі №918/1007/21(918/588/24) задоволено позов Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп". Стягнуто з відповідача на користь позивача 757548 грн 00 коп. - основного боргу, 30826 грн 61 коп. - інфляційних втрат, 165117 грн 16 коп. - пені та 14302 грн 38 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що станом як на 24 липня 2023 року (дату укладання договору) так і на сьогоднішній день у відповідача відсутній примірник Договору, що викликає сумніви, що він дійсно Товариством укладався з позивачем. Вказане підтверджується і тим, що по аналізу наданого примірника Договору зі сторони позивача в складі самої позовної заяви виявлено недоліки, які є свідченням того, що підписати даний договір 24 липня 2023 року Товариство не могло так як фактично Войтко І.В. є директором згідно до установчих документів, а не генеральним директором, як вказано в договорів. Крім даного станом на дату його укладання юридична та фактична адреса Товариства була в м.Рівному по вул.Савура Клима, буд.14-а, а не ті адреси, що зазначені позивачам в Розділі 10 Договору.

Відповідач також зазначає, що не може погодиться з фактом тощо, що дійсно відбувалися господарські операції щодо надання послуги згідно до Договору від 24 липня 2023 року, оскільки, надані позивачем документи (Договір, Акт форми КБ-2В, довідка про вартість виконаних будівельних робіт), що мають відповідно до вимог чинного законодавства України бути підписані уповноваженою особою від Замовника, не підписані уповноваженою особою відповідача, так як при візуальному огляді наданих в складі позовної заяви доказів вбачається, що ні підпис на договорі, ні підпис на акті форми КБ-2В, ні на довідці про вартість виконаних будівельних робіт не належать директору Товариства Войтку І.В., тоді як в даних документах Позивач як їх підписанта вказано саме дану особу в якості директора.

Відповідно до умов Договору - обов`язок оплатити у Товариства, як замовника послуги, виникає лише при умові підписання уповноваженою стороною від Товариства акту ф.КБ 2-В, в якому саме і визначається розмір винагороди Виконавця за надану послугу.

Зазначає, що жоден з наданих первинних документів, які мали б підтвердити реальність господарської операції, та відповідно наявність обов`язку оплатити надані послуги, не підписано директором Товариства Войтком І.В.

Звертає увагу суду, що в період з 01.09.2023 по 21.08.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна на суму 126258 грн 00 коп. Виконавцем не була зареєстрована, як того вимагає Податковий кодекс України, що є також свідченням про те, що послуга за договором не надавалась.

Щодо обставин того, що Товариство не брало участі в судових засідання в суді першої інстанції, повідомляє, що відповідачу не було відомо про існування спору так як ухвал суду те отримував (надає скрін з електронного суду про відсутність будь-яких повідомлень щодо даної справи). Дане перешкодило взяти участь в розгляді справи та наданні відповідно відзиву на позовну заяву. Також про факт існування даного рішення відповідачу стало відомо лише 16 серпня 2024 року, так як банк відмовив у наданні банківської гарантії з підстав наявності винесеного рішення по даній справі.

На підставі викладеного просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості за договором надання послуг відмовити.

Також просив зобов`язати позивача, Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, що долучалися до позовної заяви.

22.08.2024 матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

27.08.2024 матеріали справи №918/1007/21(918/588/24) надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2024 у справі №918/1007/21(918/588/24), відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги призначити на 30.09.2024 об 15:30год. Запропоновано позивачу у строк до 20.09.2024 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

23.09.2024 до суду від керуючого санацією Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Чепелюка О.О. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (лист від 20.09.2024).

У відзиві позивач зазначає, що видаткові накладні, сертифікати якості, звіти про випробування, товаро-транспортні накладні, журнал виконання робіт та подорожні листи, підтверджують факти виконання ДП «Рівненський облавтодор» робіт із влаштування горизонтальної дорожньої розмітки на автодорозі Н-25 на замовлення ТОВ «Будівельна компанія «Будальянс Груп» згідно Договору №40 від 24.07.2023.

Зазначає, що позивачем було надано до суду визначений чинним законодавством України перелік документів (Договір, Акт ф.КБ-2в та Акт ф.КБ-3), які є достатніми для встановлення факту виконання робіт та підставою для здійснення розрахунків або ж стягнення заборгованості в судовому порядку.

Однак, зважаючи на позицію відповідача, який заперечує здійснення будь-яких робіт зі сторони позивача, виникла необхідність у доведенні факту виконання робіт іншими достовірними доказами, якими в даному випадку можуть виступати долучені документи.

Тому, враховуючи відсутність потреби, такі документи не надавалися суду першої інстанції, проте надаються позивачем у невідкладному порядку з моменту виникнення заперечень зі сторони відповідача.

Також посилається на долучені до відзиву скріншоти месенджера «WhatsApp» як підтвердження того, що електронне листування здійснювалося саме із керівником ТОВ «Будівельна компанія «Будальянс Груп».

Позивач також зазначає, що відповідачу було відомо про звернення ДП «Рівненський облавтодор» до господарського суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із ТОВ «Будівельна компанія «Будальянс Груп», адже 19.06.2024 позивачем направлено примірник позовної заяви на офіційну адресу відповідача: 54055. Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Слобідська сьома, будинок 70/8.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2024 у справі №918/1007/21(918/588/24) залишити без змін, а скаргу ТОВ «Будівельна компанія «Будальянс Груп» без задоволення. Також, просить долучити до матеріалів справи та врахувати під час розгляду справи докази, які не були подані до суду першої інстанції, однак є визначальними для належного розгляду апеляційної скарги, а саме: опис наданих документів по виконанню робіт, видаткові накладні, сертифікати якості фарби, звіти про випробування, журнал виконання робіт, атестат виробництва дорожньої розмітки, товарно-транспортні накладні, дорожні листи, скріншоти електронного листування.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 30.09.2024 представниця відповідача підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, надала пояснення по справі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості за договором надання послуг відмовити.

Арбітражний керуючий Чепелюк О.О. та представник ДП "Рівненський облавтодор" заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги. Просили суд рішення залишити без змін, а скаргу ТОВ «Будівельна компанія «Будальянс Груп» - без задоволення.

Щодо клопотання апелянта про зобов`язання позивача надати оригінали доказів, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.

Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно частини третьої статті 169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 5 ст.91 ГПК України визначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, витребування оригіналів документів для огляду є правом суду, яким він може скористатись за наявності у нього будь-яких сумнівів.

Колегія суддів звертає увагу, що всі документи додані до позовної заяви завірені представником позивача відповідно до вимог законодавства.

При цьому, до суду першої інстанції з клопотанням про зобов`язання позивача надати оригінали документів відповідач не звертався.

Твердження апелянта, що він не брав участі в судових засідання в суді першої інстанції, оскільки йому не було відомо про існування такого спору, так як ухвал суду не отримував, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп": Україна, 54055, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Слобідська сьома, будинок 70/8.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем було долучено оригінали фіскального чеку, накладної (№903), опису вкладення у цінному листі, як докази направлення копії позовної заяви відповідачу на офіційну юридичну адресу: 54055, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Слобідська сьома, будинок 70/8.

Згідно відомостей з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за трек номером №903, представнику відповідача копію позовної заяви було вручено особисто 25.06.2024.

Також, в матеріалах справи наявні докази доставлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" до електронного кабінету у системі «Електронний суд» 25.06.2024 о 00:34 год. ухвали Господарського суду Рівненської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 24.06.2024 (довідка про доставку - а.с.74).

Відомостями з Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вказані вище факти щодо доставлення відповідачу до електронного кабінету у системі «Електронний суд» ухвали суду підтверджуються.

Наданий апелянтом скріншот з електронного суду про відсутність повідомлень щодо даної справи колегія суддів не приймає до уваги оскільки, як вбачається з останнього, це електронний кабінет Войтка Ігоря Валерійовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а процесуальні документи у справі направлялися до електронного кабінету саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" ().

Також, колегія суддів приймає до уваги, що користувач може видалити повідомлення зі свого електронного кабінету.

Наведеним вище спростовуються доводи апелянта про перешкоди взяти участь в розгляді справи, подачі відзиву на позовну заяву та подачі до суду першої інстанції клопотання про витребування оригіналів доказів.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що представниця апелянта у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 30.09.2024 жодним чином не обґрунтовувала апеляційні вимоги твердженнями про не укладення Договору надання послуг №49 від 24.07.2023, оригінали документів не просила витребувати.

Слід прийняти до уваги, що доказів звернення до правоохоронних органів щодо факту підробки документів заявником не надано; клопотання про проведення почеркознавчої експертизи апелянт також не подає.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів не ставить під сумнів відповідність поданих позивачем до позовної заяви копій письмових доказів та залишає без задоволення клопотання апелянта про зобов`язання позивача надати оригінали доказів.

Щодо клопотання позивача про долучення доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (постанова Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 918/237/20).

Разом із тим надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до апеляційної скарги) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України.

Наведені положення ГПК України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів. Подібні висновки викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 01.07.2021 у справі №46/603 (на які послався скаржник у касаційній скарзі).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №873/228/23, від 05.07.2023 у справі №910/19369/15, від 18.07.2023 у справі №914/3143/21, від 11.05.2023 у справі №910/17285/21.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність (постанова Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №910/18264/20).

Отже, оскільки скаржником не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції доказів, які позивач хоче долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, як не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду долучені позивачем до відзиву документи.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

24.07.2023 між Філією "Рівненська ДЕД" Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" (далі - Замовник) укладено Договір надання послуг №49 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Виконавець за дорученням Замовника зобов`язується на власний ризик надати послуги по влаштуванню горизонтальної дорожньої розмітки за допомогою дорожньо-розміточної машини ДРМ ШМЕЛЬ 11А на автодорогах державного значення (далі - послуги), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги.

Ціна Договору складається із сукупної вартості послуг, наданих Виконавцем під час його дії (пункт 2.1. Договору).

Ціна Договору з врахуванням податку на додану вартість визначається на підставі фактично наданих послуг/виконаних робіт, згідно оформлених підписами і печатками обох сторін довідки про вартість виконаних робіт по формі №КБ-3 та актів приймання виконаних робіт по формі №КБ-2в до неї (пункт 2.2. Договору).

Згідно до пунктів 3.1.-3.3. Договору, за надання передбачених Договором послуг Замовник сплачує Виконавцю плату в розмірі, зазначеному у Акті прийому-передачі наданих послуг або Акті приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в, шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 5-ти днів після підписання актів ф.№КБ2-В. Оплата здійснюється в національній валюті України - гривні. Оплата коштів за фактично надані послуги здійснюється Замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами актів.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що строк (термін) надання послуг за Договором: Виконавець здійснює надання послуг у строк після підписання цього Договору. Виконавець здійснює надання послуг на умовах, що передбачені Договором та/або відповідною додатковою угодою до Договору, протягом двох днів з моменту підписання такої додаткової угоди.

Місце надання послуг за Договором: вказується Замовником (пункт 4.2. Договору).

Після надання послуг між сторонами оформлюється відповідний Акт про надання послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін (пункт 4.3. Договору).

Датою передачі наданих послуг від Виконавця Замовнику вважається дата підписання Акту про надання послуг (пункт 4.4. Договору).

У відповідності до підпункту 5.1.1. пункту 5.1. Договору, Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

У випадку порушення Договору сторони несуть відповідальність, визначену Договором та (або) чинним законодавством України (пункт 6.1. Договору).

У разі прострочення оплати послуг, наданих Виконавцем, Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період прострочення, за кожний день прострочення (пункт 6.3. Договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пункт 8.1. Договору).

Як погоджено пунктом 8.2. строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1 Договору та закінчується 31 грудня 2023 року.

Закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (пункт 8.3. Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їхні підписи скріплені печатками.

Як вбачається з Акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень №1, позивачем на виконання умов Договору були надані послуги (роботи) на загальну суму 757548 грн 00 коп., які в подальшому були неоплачені відповідачем.

Зазначений вище Акт приймання виконаних робіт підписаний сторонами 22.09.2023, їхні підписи скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Також між позивачем та відповідачем складено та підписано Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2023 року на суму 757548 грн 00 коп.

05.12.2023 Підприємством надіслано Товариству вимогу від 5 грудня 2023 року № 6/805 про сплату заборгованості за Договором в сумі 757548 грн 00 коп (а.с.57-60, докази надіслання - а.с.61-62).

Крім того 07.05.2024 Підприємством надіслано Товариству вимогу від 7 травня 2024 року №6/236 про сплату заборгованості за Договором (а.с.63-64, докази надіслання - а.с.65-66).

Звертаючись з позовною заявою позивач стверджував, що на виконання умов Договору ним було надано послуги (роботи) згідно Акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень № 1 на суму 757548 грн 00 коп., однак відповідач оплату наданих послуг не здійснив. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача борг у розмірі 757548 грн 00 коп., а також пеню у розмірі 165117 грн 16 коп. та інфляційні втрати у розмірі 30826 грн 61 коп.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Відповідно до пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Як встановлено частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положенням статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до наданого позивачем Акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень №1 позивачем на виконання умов Договору були надані послуги (роботи) на загальну суму 757548 грн 00 коп.

Зазначений вище акт приймання виконаних робіт підписаний сторонами, їхні підписи скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Доказів сплати вказаної суми або відсутності у відповідача зобов`язань з її сплати до матеріалів справи сторонами не надано.

З огляду на наведене вбачається, що відповідачем, у порушення умов Договору, зобов`язання з оплати наданих послуг (робіт) не виконувались, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 757548 грн 00 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у розмірі 165117 грн 16 коп. та інфляційних втрат у розмірі 30826 грн 61 коп, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

У частині 4 статті 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктами 6.1. та 6.3. Договору передбачено наступне, у випадку порушення Договору сторони несуть відповідальність, визначену Договором та (або) чинним законодавством України. У разі прострочення оплати послуг, наданих Виконавцем, Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період прострочення, за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати за надані послуги (роботи) за Договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 165117 грн 16 коп. та інфляційні втрати в розмірі 30826 грн 61 коп.

Перевіривши в апеляційному провадженні заявлений позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній є арифметично вірним, а вимоги в цій частині обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тлумачення змісту вказаних статей свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, загальних засад, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" про стягнення 757548 грн 00 коп. основного боргу, 30826 грн 61 коп. інфляційних втрат та 165117 грн 16 коп. пені.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" на рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2024 у справі №918/1007/21(918/588/24) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складений 07.10.2024.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.