ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/610/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця Бобровського Євгенія Вікторовича

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про: зобов`язання здійснення перерахунку плати, зобов`язання скасування заборгованості

секретар судового засідання: С.Коваль

від позивача: Н.Гридіна

від відповідача: Р.Мицько

ОПИС СПОРУ

Фізична особа - підприємець Бобровський Євгеній Вікторович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про зобов`язання здійснення перерахунку плати, зобов`язання скасування заборгованості.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 1 грудня 2021 року по 1 квітня 2022 року позивачу як власнику нежитлового приміщення відповідачем неправомірно нараховано заборгованість в сумі 42 978,02 грн за не спожиті послуги на підставі публічного договору приєднання.

У зв`язку з чим позивач заявив позовні вимоги у яких просить:

- зобов`язати TOB "Рівнетеплоенерго" здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу централізованого опалення по приміщенню належному ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101) за період з 01.12.2021 по 01.04.2022 року;

- зобов`язати ТОВ "Рівнетеплоенерго" скасувати заборгованість по приміщенню належному ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101) за період з 01.12.2021 по 01.04.2022 року в сумі 42 578,02 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позов вимоги не визнав, зазначивши, що з усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та станом на 29 жовтня 2021 року не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважається укладеним публічний договір приєднання за формою, встановленою Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830.

Новими договорами, які вступили в дію 1 листопада 2021 року, змінено підхід до розподілу обсягів спожитих у будівлі послуг, а саме передбачено застосування "Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг", затвердженої Наказом Мінрегіонбуду № 315 від 22.11.2018 року. Відповідно до Методики загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних складових: обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення, визначений за показниками лічильника; обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання (середнє споживання із загального обсягу спожитого тепла у будинку для нежитлових приміщень (квартир) з індивідуальними лічильниками); обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Відповідач вказує, що розподіл обсягів спожитих у будинку послуг з постачання теплової енергії здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом). Співвласники будівлі повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі.

Акт обстеження теплової інспекції був складений 11 квітня 2022 року, проте позовні вимоги позивача відносяться до попереднього опалювального періоду, а саме грудень 2021 року - березень 2022 року, а отже вказаний позивачем акт обстеження не може бути врахований відповідачем щодо попереднього періоду.

Окрім того, відповідач здійснив нарахування за нежитловим приміщенням позивача в опалювальний період грудень 2021 року - березень 2022 року по місцям загального користування (далі - МЗК) та мінімальної частки використання теплової енергії.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 25 червня 2024 року позов залишено без руху, позичу встановлено 10 денний строк для усунення недоліків.

5 липня 2024 року заявник подав заяву про зміну позовних вимог та усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23 липня 2024 року.

22 липня 2024 року відповідач подав відзив на позов.

Ухвалою суду від 23 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 10 вересня 2024 року.

26 липня 2024 року позивач подав відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 01 жовтня 2024 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позову.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Господарський суд встановив наступне.

1 жовтня 2013 року ФОП Бобровська Любов Миколаївна та ТОВ "Рівнетеплоенерго" уклали договір на постачання теплової енергії № 1750, з подальшим укладенням додаткових угод.

Згідно з наявним у справі свідоцтвом про смерть, 13 липня 2019 року ОСОБА_2 померла.

Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 з 27.01.2020 року є власником, в порядку спадкування нежитлового приміщення, приміщення магазину промислової групи товарів площею 261,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з рахунком від 28 лютого 2022 року № 1750, ТОВ "Рівнетеплоенерго" виставило до сплати фізичній особі - підприємцю Бобровській Любові Миколаївні заборгованість з теплопостачання в сумі 35 734,07 грн (борг станом на 1 лютого 2022 року 23 895,54 грн).

Згідно з рахунком від 31 березня 2022 року 1750, ТОВ "Рівнетеплоенерго" виставило до сплати фізичній особі - підприємцю Бобровській Любові Миколаївні заборгованість з теплопостачання в сумі 42 978,02 грн (борг станом на 1 березня 2022 року 35 734,07 грн).

Згідно з актом огляду обліку теплової енергії у зв`язку із закінченням опалювального сезону від 07 липня 2021 року представниками ТОВ "Рівнетеплоенерго" при обстеженні приладів обліку по вул. Вербова 39, ПП Бобровська магазин, теплолічильник зав. 0114/0909, 07572186, 090821 зазначено, що покази приладів обліку становлять наступне: сумарна теплова енергія: 591,10 Гдж, об`єм теплового носія: 10 774,49 м3, час роботи/простою: 103634.

11 квітня 2022 року ТОВ "Рівнетеплоенерго" склало акт експлуатаційної перевірки приладів обліку теплової енергії при обстеженні приладів обліку по вул. Вербова 39, ПП Бобровська магазин, теплолічильник зав. 0114/0909, 07572186, 090821, у якому зазначено, що покази приладів обліку становлять наступне: сумарна теплова енергія: 591,10 Гдж, об`єм теплового носія: 10 774 м3, час роботи/простою: 110305.

Покази за попередній час повірки від 28 лютого 2022 року становлять 591,1 Гдж.

У вказаному акті зазначено, що на момент обстеження споживання не відбувається.

11 квітня 2022 року комісією в результаті обстеження встановлено, що магазин "Базилік", який знаходиться за адресою: вул. Вербова 39, трубопроводи холодні, прилади обліку теплової енергії запірна арматура подаючого і зворотного трубопроводів закрита. Даний об`єкт прибудований до житлового будинку за адресою Вербова 39 і має суміжну стіну. Теплоносій до даного об`єкту під`єднаний в 1-му під`їзді ж/б до приладів обліку ж/б.

Трубопроводи розподільчі ж/б по приміщенню магазину не проходять. По підвальному приміщенню будівлі розподільні трубопроводи опалення ж/б Вербова 39 не проходять.

Також у матеріалах справи наявний акт обстеження від 16 травня 2023 року, складений за участі позивача та відповідача в якому зазначено, що у приміщенні магазину по АДРЕСА_1 наявна централізована система теплопостачання з власним вузлом обліку теплової енергії, який підключений в тепловому вузлі ж/б перед загально - будинковим вузлом обліку. Розподільчі трубопроводи централізованої системи теплопостачання житлового будинку через приміщення ФОП Бобровського Є.В. не проходять, приміщення обігрівається кондиціонерами та тепловою енергією від обладнання холодильників.

24 квітня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перегляд нарахувань за спожиту теплову енергію, оскільки теплові мережі до приміщення позивача перекриті, послугою теплопостачання позивач не користується.

Листом від 11 липня 2023 року 04-05/1431 відповідач повідомив позивача, що перерахунок по приміщенню за адресою АДРЕСА_1 , магазин "Базилік" буде проведено з дня складання акту обстеження теплової інспекції від 11.04.2022 року. Коригування будуть проведені у наступному опалювальному сезоні 2023-2024 роках. Борг за попередні періоди становить 42 978,02 грн.

21 липня 2023 року позивач повторно звернувся до ТОВ "Рівнетеплоенерго" щодо перерахунку заборгованості обґрунтовуючи своє прохання тим, що послугою споживання теплової енергії позич не користується тривалий час, в тому числі в періоді з 1 грудня 2021 року по 1 квітня 2022 року.

Позивач вказує, що відповіді на це звернення не надано.

15 вересня 2023 року до відповідача було направлено адвокатський запит про результати розгляду звернення ОСОБА_1 .

На адвокатський запит відповідач надав відповідь щодо порядку проведення нарахувань від 25 вересня 2023 року № 04-05/1985, а також відповідь на попереднє звернення від 22 серпня 2023 року № 02-05/1744, у якому вказано, що зазначене нежитлове приміщення знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Система опалення централізована, з підключенням в тепловому вузлі 3-5 під`їздів житлового будинку по АДРЕСА_1 . Облік теплової енергії здійснюється власним приладом обліку теплової енергії та проводиться розподіл відповідно "Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг" затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018року 315 (зі змінами)".

Відповідач вказав, що згідно з пунктами 11-12 розділу VІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Також відповідач надав розрахунок нарахувань на ім`я ОСОБА_2 .

З урахуванням вищенаведеного позивач вказує, що з 1 листопада 2021 року відповідач почав нараховувати позивачу суми за спожиту теплову енергію по приміщеннях загального користування в житловому будинку по АДРЕСА_1 , на підставі публічного договору приєднання.

Таким чином, позивач не визнає існування заборгованості та стверджує, що у період з 1 грудня 2021 року по 1 квітня 2022 року йому як власнику нежитлового приміщення неправомірно нараховано заборгованість в сумі 42 978,02 грн за не спожиті послуги на підставі публічного договору приєднання.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими та стосуються надання послуг з постачання теплової енергії.

Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними, оскільки вважає, що відповідач неправомірно нарахував таку заборгованість.

Відповідач позовні вимоги заперечив вказавши, що нарахування здійснено відповідно до вимог чинного на момент виникнення заборгованості законодавства.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частини 1, 2 статті 714 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 7 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У силу вимог частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 277 ГК України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 визначено, що споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.

Відповідно до статті 525 ЦК України, частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У своєму позові позивач просить суд:

- зобов`язати TOB "Рівнетеплоенерго" здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу централізованого опалення по приміщенню належному ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101) за період з 01.12.2021 по 01.04.2022 року;

- зобов`язати ТОВ "Рівнетеплоенерго" скасувати заборгованість по приміщенню належному ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101) за період з 01.12.2021 по 01.04.2022 року в сумі 42 578,02 грн.

Суд установив, що позивач є власником нежитлового приміщення магазину промислової групи товарів площею 261,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . За цією ж адресою знаходиться житловий будинок ОСББ "Вербова 39". Приміщення належне позивачу прибудоване до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 і має суміжну стіну. Теплоносій до приміщення позивача під`єднаний в під`їзді житлового будинку. Під`єднання приміщення позивача до тепломережі просторово розміщене до приладів обліку житлового будинку. Розподільчі трубопроводи опалення житлового будинку по приміщенню позивача не проходять.

Разом з тим суд установив, що приміщення позивача не відноситься до ОСББ "Вербова 39". Позивач не споживав теплову енергію на опалення приміщення у спірний період, оскільки запірна арматура подаючого і зворотного трубопроводів на вході у приміщення позивача закрита.

Водночас, в обґрунтування позову позивач зазначає, що заборгованість за спірний період відсутня повністю, а послуга позивачу не надавалась. Вказує, що відсутні підстави для нарахування та покладення на нього плати за обсяги теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень житлового будинку ОСББ "Вербова 39", а також за обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення житлового будинку ОСББ "Вербова 39". Отже позивач заперечує існування боргу.

Окремо суд зауважує, що рахунки від 28 лютого 2022 року, від 31 березня 2022 року та розрахунок заборгованості до договору № 1750 здійснені та виставлені на ім`я фізичної особи - підприємця Бобровської Любові Миколаївни. У матеріалах справи відсутні докази пред`явлення рахунків на ім`я позивача рахунків на оплату заборгованості за спірний період та у вказаному розмірі.

Щодо вимог про зобов`язання здійснити перерахунок плати (нарахувань) за спірний період суд зазначає таке.

Перш за все суд звертає увагу позивача на зміст вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок нарахованої позивачу плати (заборгованості) за спірний період.

Такий спосіб захисту наведено зокрема у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року, справа № 759/15184/19.

Вимога про здійснення перерахунку (коригування) розміру боргу може бути спрямована на поновлення прав позивача, які порушено через неправильний розрахунок існуючої заборгованості, наприклад якщо позивач не погоджується з порядком проведених нарахувань за надані послуги з теплопостачання. По суті така вимога передбачає здійснення розрахунку заново, по-іншому.

Так, права позивача можуть бути захищені шляхом зобов`язання відповідача виконати перерахунок (коригування) відповідно до вимог Закону (йшлося про Закон України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання") та врахування такого коригування при обчисленні розміру заборгованості позивача за спожиті послуги з централізованого опалення (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2022 року справа № 759/15184/19).

У наведеній справі спір стосувався порядку нарахування вартості поставленої та спожитої позивачем теплової енергії за певний період (за показниками засобу обліку згідно з обсягом споживання за 1 кв.м. опалювальної площі квартири чи за установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку за 1 кв. м опалюваної площі квартири з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим). У тому спорі позивач не заперечував, що він споживає теплову енергію від відповідача, однак оспорював суму нарахованої заборгованості та не погоджувався з тим як саме відповідач обраховує вартість спожитої теплової енергії.

Спір у вказаній справі виник з тих підстав, що позивач вважав неправильним обчислений відповідачем розмір заборгованості позивача. Для захисту прав позивача такі вимоги потребували перерахунку плати та відповідних коригувань по його особовому рахунку.

Тому позивач просив суд зобов`язати відповідача виконати перерахунок розміру плати за період із лютого по квітень 2018 року.

Натомість у даній справі позивач стверджує про відсутність споживання теплової енергії та повну відсутність боргу за спірний період, а не про помилковий розрахунок розміру заборгованості.

Позивач вважає, що він взагалі не має боргу перед відповідачем, оскільки нарахування усієї суми плати за послуги є безпідставним. А отже у цьому випадку відсутня необхідність здійснення перерахунку, уточнення чи коригування розміру нарахованої заборгованості.

За таких обставин у цьому спорі не може бути ефективним такий спосіб захисту як зобов`язання відповідача здійснити перерахунок чи коригування плати (нарахувань) за послуги з централізованого опалення належного позивачу приміщення.

Судове рішення в такому випадку не досягне правової визначеності. Тому суд відмовляє у задоволенні цих вимог.

Щодо вимоги про скасування боргу суд зауважує наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України).

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі 916/1415/19 зауважила, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 вказала, що вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивача, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивача в юридичній визначеності у спірних правовідносинах.

Крім того, ефективним способом захисту прав позивача є і вимога зобов`язати відповідача списати з особового рахунку донараховану заборгованість. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі.

Задоволення вимоги про зобов`язання постачальника послуг списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу. Тоді як списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд не визнав цей борг безпідставним.

Натомість вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у випадку коли позивач вважає, що борг відсутній, вимога про скасування боргу, нарахованого позивачу, не може бути задоволена (п.26 постанови Великої палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18).

У цьому спорі позивач, стверджуючи про відсутність боргу, водночас заявляє вимогу про скасування боргу, що суперечить наведеній вище правовій позиції.

Отже вимога про скасування боргу у цьому спорі не може бути задоволена.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Пред`явлення позивачем вимог про коригування нарахованої відповідачем заборгованості не відновить прав позивача, які він вважає порушеними, оскільки перерахунок плати за послуги з теплопостачання не усуне юридичної невизначеності та не свідчитиме про безпідставність такого боргу.

Водночас вимога про скасування боргу також не поновить права позивача, оскільки така вимога можлива лише щодо існуючого боргу. Однак існування заборгованості позивач не визнає.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (пункти 5.6, 5,9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19).

Суд звертає увагу позивача, що належними та ефективними у цьому випадку будуть вимоги про визнання боргу безпідставним та про зобов`язання відповідача списати з особового рахунку нараховану за спірний період заборгованість.

Судове рішення щодо розгляду таких вимог, за умови обґрунтованості позову, забезпечить відновлення порушеного права за захистом якого позивач ініціював це провадження. У позивача не буде потреби ще раз звертатися до суду з іншими вимогами, що свідчитиме про виконання завдання судочинства.

Висновки суду

За результатами розгляду спору суд установив, що позивач обрав неправильний спосіб захисту, що зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд -ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 07 жовтня 2024 року.

Суддя Андрій КАЧУР