ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2024 р. Справа№ 910/15001/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гринчук О.Ю. (довіреність від 03.11.2023 б/н)

від відповідача: Андрійко Є.Л. (довіреність від 12.12.2023 №14-295)

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.05.2024 про відмову у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

за заявою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі №910/15001/22 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль"

до акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 6 712 525, 09 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 20.05.2024 №910/15001/22, апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 №910/15001/22 скасувати, винести постанову, якою задовольнити заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду міста Києва від 22.03.2024 №910/15001/22.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що: суд першої інстанції залишив поза увагою існування підстав для проведення зустрічного зарахування, зокрема те, що: заяву про зарахування основної заборгованості підписано КЕП уповноваженої на вчинення таких дій особи, наявність спору не спростовує твердження про безспірність такої заборгованості; на етапі зустрічного зарахування не розглядається порядок виконання договорів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 апеляційну скаргу у справі №910/15001/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15001/22. Відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділуГосподарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/15001/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

24.06.2024 через канцелярію суд від представника акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання про долучення до апеляційної скарги доказів сплати судового збору.

04.07.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15001/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2024 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/15001/22, відкрито апеляційне провадження у справі №910/15001/22, справу №910/15001/22 призначено до розгляду на 03.09.2024 .

19.07.2024 від представника ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що:

1) сторони умовами договору №5184/1920-ЕЕ-17 передбачили, що оплата здійснюється виключно грошовими коштами, при цьому рішення суду про стягнення заборгованості за цим договором не змінює природи такої заборгованості;

2) правовідносини сторін не передбачають можливість використання ЕЦП;

3) з усіх отриманих від відповідача заяв про зарахування тільки заява про зарахування судового збору містила ЕЦП, натомість така вимога не є однорідною з вимогою про сплату боргу за договором.

У судовому засіданні, 03.09.2024 було оголошено перерву до 24.09.2024.

У судовому засіданні, 24.09.2024 представник відповідача, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовільнити, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Представник позивача, у судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/15001/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" грошові кошти в сумі 6 712 525,09 грн. та судовий збір в розмірі 100 687,88 грн. Вказане рішення набрало законної сили 10.10.2023.

22.03.2024 Господарським судом міста Києва видано наказ на примусове виконання рішення суду від 17.04.2023 у справі №910/15001/22.

26.10.2023 електронною поштою та засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" скерувало на адресу стягувача заяви № 39/9-2001-23 та №39/9-2002-23 про зарахування зустрічних однорідних вимог. Вказані заяви не містять фізичного підпису, але містять qr-код з деталізацією власника кеп та строку дії сертифіката (а.с. 150-155зворот т.1).

Вказані заяви обґрунтовані тим, що стягувач має грошове зобов`язання перед боржником в межах господарських справ № 911/1216/21, 911/2385/22, 911/1592/21, у зв`язку з чим представник боржника мав намір здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 ЦК України.

25.04.2024 через систему "Електронний суд" від представника боржника надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (а.с.184-199 т.1).

Заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню мотивовано тим, що ним здійснено зустрічне зарахування заборгованості, яку було присуджено до стягнення в межах розгляду даної справи, внаслідок чого обов`язок боржника за наказом, виданим на виконання рішення у даній справі - є припиненим.

За наслідками розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, з такими висновками суду колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.

Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішення від 15.10.2009 року Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його корись, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено ст.1 Першого протоколу.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Згідно з приписами ч. 1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, вказаною статтею визначено підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, зокрема: якщо його видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Згідно правової позиції, вкладеної в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №755/15479/15-ц, наведені підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання.

Тобто, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, в т.ч. і розміру боргу боржника, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Враховуючи імперативні приписи ст.129-1 Конституції України та ст. 326 ГПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, норма ч. 2 ст. 328 ГПК України визначає можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення, втім не встановлює процесуального механізму вирішення судом спору про право на цій стадії господарського процесу.

Обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобов`язань боржника, адже в іншому випадку між сторонами з цього приводу виникає спір про право, який не можливо вирішити лише шляхом застосування процесуальної норми.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України ).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК України ).

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав. Ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог необхідною умовою є фактична та правова визначеність відносин між сторонами, що стосуються встановлення та виконання взаємних зустрічних прав та обов`язків.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому).

Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №910/7804/19, від 26.05.2020 у справі №910/7807/19, від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша, друга статті 202 ЦК України).

До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном; заява про здійснення зарахування. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 761/33621/18 (провадження № 61-5484св20)).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:

суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;

такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування. Адже, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання. Необхідним і достатнім є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін. Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 761/33621/18 (провадження № 61-5484св20)).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 квітня 2019 року в справі № 918/539/18 вказано, що: «спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку».

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (постанова від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18; постанова від 16.04.2019 у справі №911/483/18; постанова від 21.11.2018 у справі №755/9929/15-ц)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 квітня 2024 року у справі № 922/3850/23 зазначено, що:«потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 зазначив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

ПрАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" заперечує проти заяви АТ "НАК "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог та зазначає про неправомірність проведення заліку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобов`язань боржника.

Зміст наявних у матеріалах справи заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог свідчить про те, що АТ «НАК «Нафтогаз України» заявив про:

- Припинення зобов`язань АТ «НАК «Нафтогаз України» на суму 6712525,09 грн. зі стягнутих грошових коштів відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/15001/22 та часткове припинення зобов`язання ПрАТ «Білецерківська ТЕЦ» в частині основного боргу на суму 6712525,09 грн., який виник за договором від 27.09.2019 №5184/1920-ЕЕ-17 та стягнутий рішенням Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/1216/21 (№39/9-2001-23);

- Припинення зобов`язань АТ «НАК «Нафтогаз України» на суму 2684,00 грн. зі стягнутого судового збору відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 у справі №911/2385/22 (договір від 02.10.2020 №20/21-1258-ЕЕ-17) та зобов`язання на суму 100687, 88 грн. зі стягнення судового збору відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 у справі №910/15001/22 та часткове припинення зобов`язання ПрАТ «Білецерківська ТЕЦ» в частині основного боргу на суму 103371,88 грн., який виник за договором від 01.10.2018 №1003/1819-ЕЕ та стягнутий рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2021 у справі №911/1592/21 (№39/9-2002-23).

Вказані заяви не місять фізичного підпису, але містять інформацію про те, що їх підписано ЕЦП начальником департаменту роботи з проблемною заборгованістю М. Бабенко.

Разом з цим, договір, заборгованість за яким присуджено до стягнення в межах даної справи зі сторони АТ «НАК «Нафтогаз України» підписано начальником відділу договірної роботи з ПСО Департаменту операційної діяльності Осипенко А.А., який діяв на підставі довіреності.

Натомість вказані заяви не містять інформації про направленні разом з ними будь-яких додатків. В т.ч. і довіреностей, які б підтверджували підписання таких заяв уповноваженою на вчинення таких дій особою.

До матеріалів справи заявником також не надано доказів наявності у Бабенка М. на момент вчинення заяв №39/9-2002-23 та №39/9-2001-23 повноважень на вчинення таких односторонніх правочинів, що виключає можливість вважати такі односторонні правочини вчиненими зі сторони відповідача та відповідно такими, що створюють правові наслідки для інших сторін.

Таким чином заявником не надано безспірних доказів припинення зобов`язань, шляхом взаємозаліку однорідних вимог, як вважає заявник.

Крім того, вимоги про зарахування яких зазначено в заяві №39/9-2002-23 не є однорідними, оскільки виникли за різних правових підстав (зобов`язання з відшкодування судового збору проти зобов`язання про стягнення заборгованості за договором).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали наявні у справі, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дав належну оцінку доказам у справі та виніс законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищезазначене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надано, а тому погоджується із ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/15001/22, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 271, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/15001/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/15001/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/15001/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 30.09.2024

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко