ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2024 р. Справа №910/2557/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники учасників справи:

Кириченко А.В. (особисто)

від прокуратури: Рудяк А.М.

від Адміністрації Державної прикордонної служби України: Рибак І.І.

від НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ): Шевченко В.В.

від Фізичної особи-підприємця Кириченка Антона Володимировича: Щербина А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кириченка Антона Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 (повний текст складено 22.07.2024)

у справі №910/2557/24 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

до Фізичної особи-підприємця Кириченка Антона Володимировича

про стягнення 386 206,80 грн

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Кириченка Антона Володимировича

до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

про зобов`язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи в суді першої інстанції

Керівник Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (далі - прокурор) в інтересах держави, в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - Адміністрація Держприкордонслужби) в особі НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - НОМЕР_2) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кириченка Антона Володимировича штрафних санкцій у розмірі 386 206,80 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на порушення ФОП Кириченком А.В. умов договору про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2023 №449-23, в частині прострочення поставки товару, у зв`язку з чим, на підставі пункту 7.3 договору, здійснив нарахування пені у сумі 92 353,80 грн та штрафу в розмірі 293 853,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2024 відкрито провадження у справі №910/2557/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

15.03.2024, через систему "Електронний суд", ФОП Кириченком А.В. подано зустрічну позовну заяву про зобов`язання НОМЕР_2 виконати умови договору від 04.09.2023 №449-23, а саме прийняти і оплатити товар відповідача за первісним позовом.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ФОП Кириченко А.В. посилається на те, що він виконав умови укладеного договору та поставив передбачений договором товар, а замовник без належних на то підстав його не отримав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2024 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ФОП Кириченка А.В. до НОМЕР_2 про зобов`язання виконати умови договору від 04.09.2023 №449-23 та об`єднано в одне провадження з первісним позовом прокурора в інтересах держави, в особі Адміністрації Держприкордонслужби в особі НОМЕР_2 до ФОП Кириченка А.В. про стягнення на користь НОМЕР_2 штрафних санкцій в сумі 386 206,80 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24 позов прокурора в інтересах держави в особі Адміністрації Держприкордонслужби в особі НОМЕР_2 задоволено.

Стягнуто з ФОП Кириченка А.В. на користь НОМЕР_2 пеню в розмірі 92 353,80 грн та штраф у розмірі 293 853,00 грн.

Стягнуто з ФОП Кириченка А.В. на користь прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 793,10 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом прокурором дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", та подано позову заяву до суду в інтересах держави у зв`язку з невжиттям компетентним органом заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави. Також, місцевий господарський суд дійшов висновку про доведення прокуратурою факту порушення інтересів держави, прострочення строків виконання договору, що в свою чергу є підставою для стягнення з ФОП Кириченка А.В. пені в розмірі 92 353,80 грн та штрафу в розмірі 386 206,80 грн та задоволення первісних позовних вимог. У той же час, за результатами розгляду зустрічного позову суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог ФОП Кириченка А.В. та про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Кириченко А.В. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24 та ухвалити нове рішення, яким залишити позов прокурора в інтересах держави в особі ДПСУ в особі НОМЕР_2 без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. При розгляді справи нез`ясовані всі обставини, що мають значення, рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, скаржник вважає, що виконав умови укладеного договору та поставив передбачений ним товар, але замовник (НОМЕР_2) без належних на то підстав його не отримав та не оплатив.

Також, ФОП Кириченко А.В. зазначає, що при поданні позову у справі №910/2557/24 та під час проведення судових засідань, прокурор не обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора що є наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2024 апеляційну скаргу ФОП Кириченка А.В. у справі №910/2557/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

07.08.2024, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Кириченка А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.09.2024. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2557/24. Учасникам справи встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 27.08.2024.

19.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/2557/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 задоволено заяву представника НОМЕР_2 ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

21.08.2024, через систему "Електронний суд", НОМЕР_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить суд апеляційну скаргу ФОП Кириченка А.В. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Так, у відзиві НОМЕР_2 вказує, що у своєму рішенні від 11.07.2024 Господарський суд міста Києва цілком обґрунтовано вирішив, що при зверненні до суду з вказаним позовом прокурором дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", та подано позовну заяву до суду в інтересах держави у зв`язку з невжиттям компетентним органом заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Також, НОМЕР_2 зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за договором №449-23, ФОП Кириченку А.В. обґрунтовано нараховано пеню та штраф на загальну суму 386 206,80 грн. З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору НОМЕР_2 надіслала на адресу ФОП Кириченка А.В. претензію з вимогою сплати коштів. Разом із тим кошти в добровільному порядку не сплачені.

27.08.2024, через систему "Електронний суд", Адміністрацією Держприкордонслужби подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ФОП Кириченка А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У своєму відзиві Адміністрація Держприкордонслужби повністю підтримує позицію прокуратури та НОМЕР_2.

Узагальнені доводи, заперечення та пояснення учасників справи

22.08.2024, через систему "Електронний суд", ФОП Кириченком А.В. подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній надає письмові пояснення по суті спору.

Слід зазначити, що нормами ГПК України не передбачено подання такої процесуальної заяви, однак, колегія суддів враховує те, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 18.09.2024 з`явились прокурор та представники сторін.

Відповідач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, з викладених у ній підстав та просили її задовольнити.

Прокурор та представники позивачів у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.09.2023 між ФОП Кириченком А.В. (постачальник) та НОМЕР_2 (замовник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №449-23, за умовами якого постачальник зобов`язався у визначений цим договором строк передати у власність замовника товар, а саме: зовнішні ІР-камери відеоспостереження, згідно з Національним класифікатором України "Єдиний закупівельний словник" за кодом ДК 021:20-4 Апаратура для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм, зазначені в специфікації (додаток 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Загальна сума цього договору становить 4 599 900,00 грн без ПДВ (пункт 3.1 договору).

За умовами пункту 4.1 договору оплата товару здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару на підставі видаткової накладної. Оплата здійснюється відповідно до статті 49 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 5.1 договору строк поставки: з дати підписання цього договору - до 30.10.2023. Допускається дострокова поставка товару за погодженням сторонами на умовах DDP (відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс у редакції 2010) за кінцевим місцем призначення, що знаходиться за адресою: м. Суми. Конкретна адреса місця поставки товару зазначається в заявці, яка подається в письмовому вигляді або на електронну пошту. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання сторонами видаткової накладної.

На момент поставки товару постачальник надає видаткову накладну, сертифікат та/або декларацію відповідності на товар (пункт 5.4 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2023, а в частині оплати за товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за договором (пункт 10.1 договору).

У пункті 2 додаткової угоди №2-23 від 25.10.2023 до договору, сторони погодили внести зміни до пункту 5.1 договору та викласти його в наступній редакції: "5.1. Строк поставки: з дати підписання цього договору - до 30.11.2023".

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор стверджує, що відповідач за первісним позовом неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором та пропустив строки поставки товару, внаслідок чого стягненню підлягають штрафні санкції на загальну суму 386 206,80 грн. При цьому, починаючи з 22.12.2023 позивач-2 відповідний позов не подав, що зумовило необхідність звернення прокурора до суду з позовом про захист інтересів держави.

У свою чергу, ФОП Кириченком А.В. заявлено зустрічні позовні вимоги про зобов`язання НОМЕР_2 виконати умови договору від 04.09.2023 №449-23, а саме прийняти і оплатити товар відповідача за первісним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення прокурора, відповідача за первісним позовом та представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ФОП Кириченка А.В. не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до пункту 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 25.10.2023 до договору №449-23 укладено додаткову угоду №2-23, у якій сторони змінили строк поставки товару та виклали пункт 5.1 договору у наступній редакції: "Строк поставки: з дати підписання цього договору - до 30.11.2023". Відповідно останнім днем поставки товару постачальником, згідно з умовами договору, є 30.11.2023.

У той же час, матеріалами справи підтверджується, що постачальником у строк до 01.12.2023, товар - камери у кількості 9 штук, загальною вартістю 4 197 899,97 грн, поставлено не було.

Так, заперечуючи проти первісного позову та обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги ФОП Кириченко А.В. наголошував, що вчинив всі залежні від нього дії з метою виконання своїх зобов`язань за договором.

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що 24.11.2023 постачальником поставлено частину товару, а саме 9 камер на суму 402 000,03 грн, що підтверджується видатковою накладною від 24.11.2023 №449-23.

Наведений вище товар повністю оплачений замовником, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.11.2023 №6367.

За умовами пункту 1.2 договору товар повинен відповідати Технічній специфікації (додаток 2) до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Додатком №2 погоджені технічні параметри товару.

22.12.2023 кур`єром компанії "Нова Пошта" доставлено товар в кількості 5 камер. Однак, як стверджував позивач-2 за первісним позовом, протягом 22-23 грудня 2023 року встановлено ряд порушень договірних зобов`язань зі сторони постачальника, зокрема, щодо кількості товару (замовлено 9 одиниць, а поставлено 5 одиниць товару), а також щодо якості поставленого товару, який не відповідав обумовленим договором технічним характеристикам, а саме встановлено:

1) Невідповідність технічних характеристик, заявлених у технічній специфікації (технічних вимогах), згідно з додатком 2 до договору технічним характеристикам поставлених камер:

- не відповідає назва отриманих камер, відсутнє відповідне маркування, що не дає можливості ідентифікувати товар;

- оптичне та цифрове збільшення камери становить 30х, заявлено 38х;

- в режимі "День/Ніч" ІЧ-фільтра з автоматичним перемикачем (ICR), фактично відсутня функція відключення ІЧ підсвічування, що є критично важливим при використанні камери в нічний час;

- стандарт стиснення відео Ultra 265, H.265, H.264, MJPEG, фактично Ultra 265 - відсутнє;

- частота кадрів основного потоку: 2 МП (1920*1080), 60 кадрів за секунду, додаткового потоку: 2 МП (1920*1080) 60 кадрів за секунду, третього потоку D1 (720*576), 60 кадрів за секунду - фактично частота кадрів в основному потоці 25 кадрів в секунду, додатковому потоці розширення (640*480) 25 кадрів в секунду, третьому потоці 20 кадрів в секунду;

- виявлення тепловізійною камерою 1716 метрів, фактично - до 300 метрів;

- розпізнавання тепловізійною камерою 343 метри, фактично до 50 метрів.

Також встановлено некоректну роботу відеокамер, що суттєво впливає на можливість їх експлуатації оператором (періодичні перезавантаження, неможливість програмно зменшити чутливість керування, процес керування тепловізійною та оптичною камерою відбувається розсинхронізовано).

Про дані обставини щодо невідповідності якості/характеристик та кількості товару повідомлено постачальника листом НОМЕР_2 від 25.12.2023 №28/14827/23, а товар повернуто постачальнику.

У пункті 5.6 договору сторони погодили, що якщо поставлений товар не відповідає умовам цього договору, замовник має право не приймати такий товар.

Згідно з пунктом 6.2.5 договору замовник має право відмовитися від прийняття товару у разі їх невідповідності якості Технічній специфікації, умовам поставки.

За приписами статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Статтею 675 ЦК України встановлено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

За змістом частин 1, 2 статті 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Листом від 28.12.2023 №28/12.23 ФОП Кириченко А.В. повідомив, що через кур`єра компанії "Нова Пошта" відправлено 4 (чотири) одиниці товару "зовнішня ІР-камера відеоспостереження IP-EYE серії Prime X1-5MP-25MM-2023" (експрес-накладна 8071 від 27.12.2023) та окремо відправлено 5 (п`ять) одиниць товару "зовнішня ІР-камера відеоспостереження IP-EYE серії Prime X1-5MP-25MM-2023" (експрес-накладна 8979 від 28.12.2023).

У відповідь на даний лист, НОМЕР_2 повідомила, що станом на 09 год 00 хв 28.12.2023 компанією "Нова пошта" товар не доставлений до НОМЕР_2, згідно з наданими експрес-накладними.

Також зазначено про необхідність повідомити про час прибуття представника постачальника, для оприлюднення технічних характеристик відповідно до технічної специфікації до договору.

Однак, як стверджує позивач-2 та не спростовано належними та допустимими доказами відповідачем за первісним позовом, постачальником не забезпечено поставки товару замовнику та не забезпечено присутності його представника для передачі товару та представлення його технічних характеристик.

Наведене підтверджують лист ФОП Кириченка А.В. від 25.12.2023 №25.12/23, листи НОМЕР_2 від 25.12.2023 №28/14897, від 27.12.2023 №02.8.6/15049-23, від 29.12.2023 №02.8.6/15145, від 31.12.2023 №02.8.6./15202-23.

Оскільки спірним договором визначені конкретні технічні вимоги до товару, з огляду на недотримання таких вимог, НОМЕР_2 за наявності законних підстав не прийняла партію товару.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки ФОП Кириченко А.В. своєчасно не виконав свої зобов`язання щодо поставки визначеного договором та специфікацією товару в обумовлені строки, останній є боржником, який прострочив виконання зобов`язань.

Згідно зі статтею 230 ГК України учасник господарських відносин, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

За приписами статті 231 ГК України, у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

За умовами пункту 7.3 договору за порушення строків поставки товару або недопоставку товарів постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день прострочення, а за прострочення поставки товарів понад 10 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% вартості товарів, поставку яких прострочено.

Колегія суддів здійснивши перерахунок штрафних санкцій, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 92 353,80 грн та штрафу в сумі 386 206,80 грн є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про доведення прокуратурою факту порушення інтересів держави, прострочення строків виконання договору, що в свою чергу є підставою для стягнення з ФОП Кириченка А.В. пені в розмірі 92 353,80 грн та штрафу в розмірі 386 206,80 грн та задоволення первісних позовних вимог.

У той же час, за результатами розгляду зустрічного позову суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог ФОП Кириченка А.В. та про відсутність підстав для задоволенні зустрічного позову. Матеріалами справи підтверджується, що строки поставки товару за договором пропущені саме з вини ФОП Кириченка А.В. Доводи про безпідставність не прийняття частини товару НОМЕР_2 є необґрунтованими та не доведеними.

НОМЕР_2 належним чином та керуючись умовами договору відмовила ФОП Кириченку А.В. у прийнятті частини товару, оскільки такий товар не відповідав технічним характеристикам.

Також, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами наявність форс-мажорних обставин та підстав для звільнення від відповідальності за несвоєчасне та неповне виконання зобов`язань за договором.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про задоволення первісних позовних вимог та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі зазначених ним позивачів колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 3 статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.16) і №922/1830/19 (підпункт 7.1)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.17) і №922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.18) і №922/1830/19 (підпункт 7.3)).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015. Частина 1 цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21.

Відповідно до частини 3 вищенаведеної норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність захисту" може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позицію викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 у справі №47/66-08, від 31.10.2019 у справі №923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18.

Крім того, необхідно враховувати рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді №3-рп/99 від 08.04.1999).

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Доведення цих підстав здійснюється відповідно до вимог статей 74, 76, 77, 79 ГПК України шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази, відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17, від 31.10.2018 у справі №910/6814/17 та від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратурою під час здійснення моніторингу електронної платформи публічних закупівель "Prozorro" у лютому 2024 року встановлено, що за результатами відкритих торгів за лотом https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-08-15-015327-a між НОМЕР_2 та ФОП Кириченком А.В. 04.09.2023 укладено договір №449-23 про закупівлю апаратури для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм (зовнішня ІР-камера відеоспостереження TIC6831ER-F50- 4X38P - 9 штук та зовнішня ІР-камера відеоспостереження IPC6252SR-X22UG - 9 штук, або їх аналоги) загальною вартістю 4 599 900,00 грн (з ПДВ).

У звіті про виконання вказаного договору зазначена сума оплати за договором про закупівлю у розмірі 402 000,03 грн (в тому числі ПДВ 67 000,00 грн), що свідчить про неповне виконання зазначеного договору або його виконання з порушеннями вимог законодавства.

12.02.2024 прокурор звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом про надання інформації за договором від 04.09.2023 №449-23 з метою встановлення підстав для представництва.

У листі від 16.02.2024 №02.8.6/1759-24-Вих начальник НОМЕР_2 зазначив, що вказаний договір виконаний з порушеннями, а саме не здійснено поставку частини камер.

Крім того, начальник НОМЕР_2 акцентував увагу на тому, що його підрозділ задіяний до виконання бойових (спеціальних) завдань в умовах воєнного стану з відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/22 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжувалася у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" визначено, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно зі статтею 1 Положення про Адміністрацію Держприкордонслужби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №533, Адміністрація Держприкордонслужби є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Адміністрація Держприкордонслужби відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює управління органами та підрозділами служби, забезпечує їх бойову та мобілізаційну готовність;

- забезпечує оснащення органів Держприкордонслужби озброєнням і технікою;

- організовує забезпечення органів служби матеріальними та іншими ресурсами.

Адміністрація Держприкордонслужби з метою організації своєї діяльності забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів (пункт 5 статті 5 Положення).

Отже, хоча Адміністрація Держприкордонслужби і не є стороною в договорі про закупівлю товарів за державні кошти від 04.09.2024 №449-23, однак згідно з вищезазначеними нормами законодавства, вона є органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, органом військового управління органами і підрозділами, які в умовах режиму воєнного стану у взаємодії зі Збройними Силами України беруть участь у відсічі збройної агресії проти України шляхом безпосереднього ведення бойових дій (їх забезпечення).

Як стверджує прокурор, предметом спору є спільні права і обов`язки Адміністрації Держприкордонслужби та НОМЕР_2 і рішення у справі впливатиме на ці обов`язки та права.

Невиконання, порушення строків виконання суб`єктами підприємницької діяльності умов договорів, укладених з підрозділами ДПСУ, впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію вказаного Міністерства, як центрального органу виконавчої влади і військового управління.

Враховуючи вищевикладене, неналежне виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти, укладеного між НОМЕР_2 та ФОП Кириченком А.В., насамперед впливає на рівень матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності вказаного підрозділу, внаслідок чого порушуються інтереси держави щодо забезпечення національної безпеки України.

Крім того, в порушення вказаних вимог законодавства позивачі, усвідомлюючи порушення економічних інтересів держави, неналежним чином здійснили захист інтересів держави, що також є законною підставою для представництва інтересів держави у даній справі прокурором.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при зверненні до суду з вказаним позовом прокурором дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", та подано позову заяву до суду в інтересах держави у зв`язку з невжиттям компетентним органом заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Кириченка А.В. задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на ФОП Кириченка А.В.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кириченка Антона Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №910/2557/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Кириченка Антона Володимировича.

4. Матеріали справи №910/2557/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 30.09.2024.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран