ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 Справа № 917/1121/24

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ - 30859524)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ЄДРПОУ - 21870998)

про стягнення 39 394,30 грн.,

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про стягнення 39 394,30 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвала була надіслана в електронний кабінет відповідача. Згідно довідки про доставку електронного листа докуметн доставлено до електронної кабінету 15.07.24.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, відзив на позов не надав.

Суд враховує, що згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/1121/24.

Судом враховано, що за ч.13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

01.08.2023 року між ПАТ «СК «УСГ» (далі позивач, ПАТ «СК «УСГ») як Страховиком, та ТОВ «Перша лізингова компанія» був укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку № 28-0199-23-00262 та Бордеро № 15-2024 застрахованих ТЗ в період з 23.01.2024 по 25.01.2024, предметом якого є страхування транспортного засобу «Skoda Scala» державний реєстраційний № НОМЕР_1 .

17.02.2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Scala» державний реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний реєстраційний № НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до схеми місця ДТП, витягу довідки про дорожньо-транспортну пригоду, витягу постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2024 року по справі №369/3159/24, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

19.02.2024 року Страхувальник звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з повідомленням про страхову подію.

12.04.2024 року ПАТ «СК «УСГ на підставі акту виконаних робіт № АКК2400668 від 03.04.2024 року було складено страховий акт № ALD-9572 та розрахунок суми страхового відшкодування.

На підставі вищевказаних документів, ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 39 894,30 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 63337 від 12.04.2024 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний реєстраційний № НОМЕР_2 станом на 17.02.2024 року була застрахована у Відповідача згідно полісу № ЕР-216931383, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ.

Позивач у позові вказує, що оскільки, Відповідач є страховиком за вказаним полісом, то Позивач, у межах понесених ним фактичних витрат, набув право вимоги до ПрАТ «СК «Саламандра».

Згідно вищевказаного витягу з централізованої бази даних МТСБУ, поліс № ЕР- 216931383 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачає франшизу в розмірі 500,00 грн. та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну - 160 000,00 грн.

Позивач звернувся до Відповідача з Заявою на виплату (страхового) відшкодування № 51045, та яка була отримана Відповідачем року, що підтверджується електронним листом про її отримання.

За розрахунком позивача, сума страхового відшкодування, належного з Відповідача до сплати Позивачу складає 39 394,30 грн. (39 894,30 грн. - 500,00 грн. = 39 394,30 грн.)

У позові позивач вказує, що відповідач вказане страхове відшкодування не сплатив, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

ПАТ «СК «УСГ» на підставі заяви Страхувальника про страховий випадок від 19.02.2024 року та заяви про виплату страхового відшкодування від 11.04.2024 року, страхового акту № ALD-9572 та розрахунку суми страхового відшкодування, сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 39 894,30 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 63337 від 12.04.2024 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки наявний перехід права вимоги від страхувальника до страховика, що характеризується заміною кредитора: потерпілий, яким є страхувальник передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Особи, відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного) законодавства України.

Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Golf» державний реєстраційний № НОМЕР_2 станом на 17.02.2024 року була застрахована у Відповідача згідно полісу № ЕР-216931383, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ.

ПАТ «СК «УСГ» за заявою страхувальника сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 39 894,30 грн та набуло право вимоги до страхової компанії, яка застрахувала відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, - до ПрАТ «СК «Саламандра».

Відповідно до приписів п.22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик (в даному випадку відповідач) в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже ПрАТ «СК «Саламандра» (як страхова компанія, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність водія «Volkswagen Golf» державний реєстраційний № НОМЕР_2 ) має відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Аналогічну правову позицію зазначив Верховний суд у постанові від 12.03.2018 року , справі № 910/5001/17, а також у постанові від 06.02.2018 року по справі № 910/3867/16 тс постанові від 01.02.2018 року по справі № 910/22886/16.

Щодо розміру суми страхового відшкодування, належної з Відповідача, суд враховує, що позивач у позові вказав, що сума страхового відшкодування, належного з Відповідача до сплати Позивачу складає 39 394,30 грн.

В обгрунтування цього позивач зазначив, що згідно витягу з централізованої бази даних МТСБУ, поліс № ЕР- 216931383 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачає франшизу в розмірі 500,00 грн. та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну - 160 000,00 грн.

При цьому, ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 39 894,30 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 63337 від 12.04.2024 року.

З огляду на це, сума страхового відшкодування, належного з Відповідача до сплати Позивачу складає 39 394,30 грн. (39 894,30 грн. - 500,00 грн. = 39 394,30 грн.)

Відповідно до п. 9.4 cm. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до абз. 18 cm. 2 Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.12.1 cm. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч. 1 ст. 79ГПК України зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідач вказаний розрахунок не спростував, свого розрахунку до матеріалів справи не надав, відзив із запереченнями в цій частині не направив.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, в межах обов`язкового ліміту відповідальності страховика за вирахуванням франшизи, відповідач повинен виплатити позивачу 39 394,30 грн страхового відшкодування.

Згідно з п. 36.1 ст.36 Закону страховик (відповідач) керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пункт 36.2. ст.36 Закону зазначає, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження і розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 ці Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

При цьому слід зауважити, що відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-2/2002 від 2 липня 2002 року положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Така ж позиція викладена в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) № 23/279 від 28 серпня 2012 року та в рішенні Верховного суду України (судова палата в господарських справах) № 3-165 гс 14/17/16 від 4 листопада 2014 року.

Крім того, у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому, у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону не містять.

15.04.2024 року Позивач звернувся до Відповідача з Заявою на виплату (страхового) відшкодування № 51045, та яка була отримана Відповідачем 15.04.2024 року, що підтверджується електронним листом про її отримання. Однак, зазначена заява була залишена Відповідачем без задоволення.

Відповідач не надав до матеріалів справи відповідне рішення, прийняте ним за результатом розгляду вказаної заяви. Відповідач також не надав суду доказів направлення заявнику (позивачу) повідомлення про прийняте рішення.

З огляду на вищевикладене, наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, є більш вірогідними, а доказів на її спростування відповідач суду не надав.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач повинен відшкодувати позивачу 39 394,30 грн страхового відшкодування.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у даній справі в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 3028,00 грн.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне:

Як зазначено у частинах 1-3 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У позовній заяві позивач навів орієнтовний розрахунок судових витрат, згідно якого планував понести 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката до справи наданий договір про надання правової (правничої) допомоги № 2-12/2023-Ю від 08.12.2023, укладений між позивачем (Клієнтом) та Адвокатським бюро «Гедз» (Адвокатське бюро).

За п. 1.3 цього договору Адвокатське бюро призначило для надання правової (правничої) допомоги адвоката Гедз Юлію Володимирівну (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.12.2021), яка діє на підставі довіреності № 0124-13 від 05.01.2024.

За умовами п. 1.1 договору про надання правової допомоги № 2-12/2023-Ю від 08.12.2023 позивач доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

За п. 5.1 договору про надання правової допомоги № 2-12/2023-Ю від 08.12.2023 за надання правової (правничої) допомоги позивач перераховує на розрахунковий рахунок гонорар, розмір якого встановлюється залежно від ціни позову, а саме у справах, де ціна позову (первинна) перевищує 10 000,00 грн, але не більше 50 000,00 грн, гонорар становить 5 000,00 грн за кожну справу незалежно від переліку наданих послуг та часу, витраченого на них. Клієнт (позивач) перераховує гонорар Адвокатському бюро не пізніше п`яти робочих днів після надання Адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього.

Позивач долучив Акт виконаних робіт від 01.07.2024, в тому числі по підготовці позовної заяви в справі по стягненню страхового відшкодування в цій справі, в якому сторони підтвердили вартість правничих послуг, наданих адвокатом, у сумі 5000,00 грн.

Позивач сплатив Адвокату 5 000,00 грн платіжною інструкцією № 5576 від 02.07.2024 на загальну суму 27 000,00 грн із зазначенням призначення платежу «сплата за надання правової (правничої) допомоги згідно договору № 2-12/2023-Ю від 08.12.2023 та акту виконаних робіт від 01.07.2024».

Отже, у платіжному документі відповідно до п. 5.1 договору про надання правової допомоги № 2-12/2023-Ю від 08.12.2023 підтверджено надання правничих послуг на суму 5 000,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 5000,00 грн.

Вказані витрати на представництво адвоката в суді є пов`язаними з розглядом справи. Матеріалами справи підтверджується дії адвоката щодо підготовки та подачі позовної заяви у цій справі.

Заявлені позивачем судові витрати на оплату послуг адвоката є співрозмірними із складністю справи та наданими адвокатами послугами, з часом, витраченим адвокатом на надання послуг і їх обсягом, а також співрозмірні з ціною позову, що була первісно заявлена.

Положеннями ч. 6 ст. 126 ГПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач клопотання про зменшення вказаних витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не подав. Також позивач не заявляв суду про неспіврозмірність вказаних витрат.

З огляду на викладене та відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України вказані витрати покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ЄДРПОУ - 21870998) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ЄДРПОУ - 30859524) 39 394,30 грн. страхового відшкодування, 3028 грн 00 коп. - відшкодування витрат зі сплати судового збору, 5000 грн 00 коп. -відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.09.2024р.

Суддя Киричук О.А.