ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

30.09.2024 Справа № 925/805/24

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош, розглянувши матеріали позову

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ Транс Логістік", вул. В`ячеслава Чорновола,164-А, м. Черкаси, 18028

до Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімекс", вул. Івана Мазепи, 59, оф. 102, м. Кременчук, Полтавська область, 39601

про стягнення суми основного боргу,

УСТАНОВИВ:

24.06.2024 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ Транс Логістик" з вимогою стягнути з Приватного підприємства "Торгова компанія Молімекс" заборгованість за Договорами-заявками на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1303 від 13.03.2024 та № 2603 від 26.03.2024 в розмірі 6 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами-заявками в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.06.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ Транс Логістик" передано за підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 925/805/24. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

05.08.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому вказано, що відповідачем визнаються позовні вимоги та 30.07.2024 ним добровільно сплачено заборгованість за договорами-заявками в розмірі 6 000,00 грн.

У відзиві на позов відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, посилаючись на те, що справа є малозначною, витрати на правничу допомогу не співмірні з ціною позову, визнання відповідачем позову та добровільну сплату відповідачем заборгованості в розмірі 6 000,00 грн.

08.08.2024 від позивача надійшла заява про відмову від позову у зв`язку із задоволенням відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову (вх. № 10740), в якій просить:

- прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» від позову у зв`язку із задоволенням відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову;

- стягнути з Приватного підприємства «Торгова компанія «Молімекс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» (18028, м. Черкаси, вул. В`ячеслава Чорновола, 164 А, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1514,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн;

- повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 514,00 грн.

Позивача вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесені у цій справі, обґрунтованим та таким, що не підлягає зменшенню.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) набудь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 8 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно з частиною 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Пунктом 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

За таких обставин, враховуючи, що подана позивачем заява не суперечить законодавству та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає відмову позивача від позову та закриває провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо судових витрат, понесених відповідачем, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з частиною 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні докази: Ордер СА № 1088522 від 19.06.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правничої допомоги від 10.06.2024; копію Додатку 1 від 19.06.2024 до договору про надання правничої допомоги від 10.06.2024; копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 19.06.2024; детальний опис наданих послуг адвокатом; копію квитанції про сплату послуг за надання правничої допомоги від 26.07.2024.

Твердження представника відповідача про те, що розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із ціною позову, не є безумовною підставою для зменшення розміру таких витрат.

Так, позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, зокрема, і шляхом направлення претензії, яка відповідачем була проігнорована. У зв`язку із цим позивач був змушений звертатись до суду з позовом та нести витрати на правничу допомогу.

Оскільки відповідач сплатив суму заборгованості за договорами лише після пред`явлення позивачем позову та відкриття провадження у справі, відповідач повинен відшкодувати позивачу понесені останнім судові витрати.

Суд вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у цій справі, обґрунтованим та таким, що не підлягає зменшенню.

Крім того, відповідач не довів та не надав належних доказів, у зв`язку із чим розмір витрат на правничу допомогу слід зменшити, крім порівняння його з ціною позову.

У разі, якщо відповідач вважає розмір витрат на правничу допомогу завищеним, він повинен був надати належні докази та обґрунтування, які в матеріалах справи відсутні.

Водночас позивач надав належні докази фактичного понесення таких витрат.

З огляду на викладене, до стягнення з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Також, суд застосувує положення частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» та частину 1 статті 130 Господарського кодексу України та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (1 514,00 грн), сплаченого при поданні позову, у зв`язку із визнанням відповідачем позову.

Водночас суд застосовує положення частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якою якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 514,00 грн та повернути позивачу з державного бюджету України 1 514,00 грн судового збору.

Керуючись статтею 7 Закону України "Про судовий збір", статтями 46, 123 130, пунктом 4 частини 1 статті 231, 234 та 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» від позову у зв`язку із задоволенням відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову.

Стягнути з Приватного підприємства «Торгова компанія «Молімекс» (39601, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Івана Мазепи, 59, оф. 102, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» (18028, м. Черкаси, вул. В`ячеслава Чорновола, 164 А, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 514,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Видати наказ після набрання ухвалою законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ВМ Транс Логістик» (18028, м. Черкаси, вул. В`ячеслава Чорновола, 164 А, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 514,00 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією № 686 від 13.06.2024.

Ухвалу надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 30.09.2024.

Суддя Дмитро СІРОШ