ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2024 р. Справа№ 910/19084/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Муковоз В.І.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Стернюк В.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024

у справі №910/19084/23 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

про стягнення 253 371,42 грн та про розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Йе Енергія" про стягнення 253371,42 грн переплати та про розірвання договору постачання природного газу №КС-02-2019-28 від 04.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № КС-02-2019-28 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 04.12.2018 в частині порушення зобов`язань щодо повернення суми переплати відповідно умов договору, оскільки відповідач більше не поставляє природний газ позивачу, а здійснена поставка менше по кількості ніж було оплачено позивачем, у зв`язку з чим переплата підлягає поверненню позивачу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі №910/19084/23 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Йе Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" 253 371,42 грн переплати, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 040,46 грн, в іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування судового рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки Договір в частині постачання природного газу є припиненим з 31.08.2022, сплачена позивачем переплата за договором у сумі 253 371,43 грн підлягала поверненню на поточний рахунок позивача на його письмову вимогу.

Відмовляючи у задоволені решти вимог, суд вказав, що на час звернення позивача до суду договір від 04.12.2018 припинив свою за згодою сторін.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі № 910/19084/23 заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви позивача про розподіл судових витрат відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення суд зазначив, що оскільки рішенням суду у справі №910/19084/23 позов задоволено частково, то витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" 253 371,42 грн. та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлені позовні вимоги є передчасними, оскільки на момент подання позову жодної письмової вимоги, як це передбачено п. 4.8. договору, на адресу відповідача не надходило.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/19084/23 від 30.04.2024 і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення скаржник зазначає про те, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн (з яких судом стягнуто 20 000,00 грн) є неспівмірним із ціною позову, складністю справи та обсягом виконаних робіт.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/19084/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою суду від 13.05.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19084/23.

Ухвалою суду від 04.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 та призначено справу до розгляду на 02.07.2024.

Ухвалою суду від 01.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/19084/23 та призначено справу до розгляду на 23.07.2024.

Засідання суду, призначене на 02.07.2024, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 03.07.2024 апеляційне провадження за апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 об`єднано із апеляційним провадженням на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі № 910/19084/23 та призначенню на 23.07.2024.

Ухвалою суду 22.07.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" про участь у судовому засіданні 23.07.2024 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 23.07.2024 судове засідання відкладено до 17.09.2024.

Ухвалою суду від 11.09.2024 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" про розгляд справи в режимі відеоконференції 17.09.2024.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/19084/23 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 17.09.2024 прийнято до свого провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/19084/23.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

23.07.2024 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" надійшло клопотання про закриття провадження у справі через відсутність предмету спору та клопотання про повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Вказане клопотання обґрунтоване відсутністю предмета спору у зв`язку з направленням відповідачем листа про припинення своїх зобов`язань перед позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було прийнято останнім шляхом підписання акту звіряння взаємних розрахунків 30.04.2024.

Колегія суддів, дослідивши дане клопотання, дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Явка представників сторін

Представник позивача у судове засідання 17.09.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи всі учасники провадження повідомлялись належним чином шляхом направлення процесуальних документів до електронного кабінету в системі ЄСІТС.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (із подальшими змінами), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача у судовому засіданні 17.09.2024.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.12.2018 між ТОВ "РГК Трейдінг", який змінив свою назву на ТОВ "ЙЕ Енергія" (далі - Постачальник) та ТОВ "МК "Галичина" (далі - Споживач) було укладено Договір № КС-02-2019-28 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2019 році (в 2019-2020 роках згідно Додаткової угоди № 9 від 21.12.2019; в 2018-2021 роках згідно Додаткової угоди № 24 від 16.12.2020; в 2018-2022 роках згідно Додаткової угоди № 37 від 28.12.2021) природний газ (далі - газ), а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Умовами п. 3.1. Договору передбачено, що розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору (п. 3.3. Договору).

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пункту 3.2. цього Договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором (п. 3.4. Договору).

Умовами п. 3.2. Договору, визначена ціна на газ.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць.

Згідно з п. 4.2. Договору, оплата газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% (сто відсотків) за фактично здійснюється Споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки.

Умовами Додаткової угоди № 2 від 20.02.2019, укладеної між сторонами, було погоджено, що оплата в розмірі 100% (сто відсотків) за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до п`ятого числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 4.8. Договору, у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок Споживача на його письмову вимогу.

Згідно з п. 5.1. Договору, сторони підтверджують, що ознайомлені з правами та обов`язками для Постачальника та Споживача, визначеними Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.15 № 2493; Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.15 № 2494; Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.15 № 2496, та гарантують їх безумовне дотримання.

Постачальник зобов`язується складати та підписувати акт приймання-передачі газу у порядку, визначеному Договором (пп. 5.3.2. п. 5.3. Договору).

Умовами пп. 5.4.1. п. 5.4. Договору передбачено, що Споживач має право отримувати природний газ в обсягах та на умовах, визначених цим Договором. Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором (пп. 5.5.2. п. 5.5. Договору).

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року (з 01.01.2019 до грудня 2020 року згідно Додаткової угоди № 9 від 21.12.2019; з 01.01.2019 до 31.12.2021 згідно Додаткової угоди № 24 від 16.12.2020; з 01.01.2019 до 31.12.2022 згідно Додаткової угоди № 37 від 28.12.2021), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 9.1. Договору).

Умовами Додаткової угоди № 44 від 26.08.2022, укладеної між сторонами, п. 9.1. Договору викладений в наступній редакції: "Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "ЙЕ Енергія" в інформаційний платформі оператора ГТС до 31.08.2022 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Припинення чи розірвання Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору або за рішенням суду на вимогу однієї із Сторін на підставі та в порядку, встановлених чинним законодавством України та Договором (п. 9.2. Договору).

Згідно з п. 9.3. Договору, усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріплюються їх печатками.

Пунктом 9.5. Договору передбачено, що Сторони забовтуються повідомляти одна одну, зокрема, про зміну місцезнаходження, у 5-денний строк з дня виникнення таких змін. Інформацію про виникнення відповідних змін Сторони направляють рекомендованим листом з повідомленням за підписом керівника та скріпляють печаткою.

Між сторонами були укладені Додаткові угоди № 1 від 25.01.2019, № 2 від 20.02.2019, № 3 від 19.03.2019, № 5 від 19.04.2019, № 6 від 20.05.2019, № 7 від 19.06.2019, № 8 від 25.07.2019, № 10 від 26.12.2019, № 11 від 24.01.2020, № 12 від 25.02.2020, № 14 від 26.03.2020, № 15 від 28.04.2020, № 16 від 22.05.2020, № 17 від 24.06.2020, № 19 від 25.08.2020, № 20 від 25.09.2020, № 22 від 27.10.2020, № 23 від 25.11.2020, № 25 від 29.12.2020, 27 від 26.02.2021, № 28 від 24.03.2021, № 29 від 29.04.2021, № 30 від 24.05.2021, № 31 від 30.06.2021, № 32 від 28.07.2021, № 33 від 31.08.2021, № 34 від 30.09.2021, № 35 від 29.10.2021, № 36 від 30.11.2021, № 38 від 28.12.2021, № 39 від 31.01.2022, № б/н від 28.02.2022, № 41 від 09.03.2022, № 42 від 31.03.2022, № б/н від 31.03.2022, № 43 від 28.04.2022, № 43 від 30.04.2022 до Договору, якими, зокрема, узгоджувалась та змінювалась ціна на газ.

Також між сторонами були укладені Додаткові угоди № 4 від 15.04.2019 щодо обсягів газу, № 18 від 01.07.2020 щодо системи електронного документообігу.

26.08.2022 між ТОВ "ЙЕ Енергія" та ТОВ "МК "Галичина" було укладено Додаткову угоду № 44 до Договору № КС-02-2019-28 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 04.12.2018, згідно п. 1 та п. 2 якої, сторони домовились припинити дію Договору № КС-02-2019-28 від 04.12.2018 та викласти п. 9.1. Договору в наступній редакції: "Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "ЙЕ Енергія" в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.08.2022, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

На викання умов Договору відповідач поставив позивачу природний газ на загальну суму 28 663 451,97 грн, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх підписів печатками актами приймання-передачі природного газу.

На виконання умов Договору позивачем було сплачено відповідачу за поставлений ним газ 28 916 823,40 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та інструкціями.

25.10.2023 ТОВ "МК "Галичина" звернулось до ТОВ "ЙЕ Енергія" з письмовою вимогою № 19/10-01 від 19.10.2023 про повернення коштів, в якій, у зв`язку з припиненням договірних відносин згідно Додаткової угоди № 44 від 26.08.2022, просило повернути переплату у сумі 253 371,42 грн.

Однак, письмова вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та належного виконання, сума переплати відповідачем повернута не була, що і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки Договір в частині постачання природного газу є припиненим з 31.08.2022, сплачена позивачем переплата за Договором у сумі 253 371,43 грн підлягала поверненню на поточний рахунок позивача на його письмову вимогу.

Відмовляючи у задоволені решти вимог суд вказав, що на час звернення позивача до суду Договір від 04.12.2018 припинив свою за згодою сторін.

Як вбачається з вимог та доводів апеляційної скарги, відповідач не погоджується із рішенням суду першої інстанції від 12.04.2024 в частині стягнення з останнього 253 371,42 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частинами 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою ст. 278 ГК України передбачено, що правові умови організації та здійснення купівлі-продажу природного газу, у тому числі проведення розрахунків, встановлюються Законом України "Про ринок природного газу".

Відповідно до абз. 1 частини першої Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом (частина друга Закону України "Про ринок природного газу").

Згідно з частиною третьою Закону України "Про ринок природного газу", права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Положеннями абз. першого п. 3 розділу I Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором (п. 2 розділу IІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем позивачу було поставлено природній газ на загальну суму 28 663 451,97 грн, що підтверджується вищезазначеними актами приймання-передачі природного газу, тоді як позивачем здійснено оплату даного газу на загальну суму 28 916 823,40 грн.

Додатковою угодою № 44 від 26.08.2022 сторони домовились припинити дію Договору № КС-02-2019-28 від 04.12.2018 та встановити його дію до 31.08.2022, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Водночас, станом на 31.08.2022, за позивачем обраховувалась переплата вартості природного газу у сумі 253 371,43 грн (28 916 823,40 грн - 28 663 451,97 грн).

Заперечень щодо розміру переплати відповідачем надано не було.

Так, абз. 2 п. 12 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 встановлено, що у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Відповідно до п. 4.8. Договору, у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок Споживача на його письмову вимогу.

Отже, зважаючи на те, що Договір в частині постачання природного газу є припиненим з 31.08.2022, сплачена позивачем переплата за Договором у сумі 253 371,43 грн підлягала поверненню на поточний рахунок позивача на його письмову вимогу.

25.10.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою № 19/10-01 від 19.10.2023 про повернення коштів, в якій, у зв`язку з припиненням договірних відносин згідно Додаткової угоди № 44 від 26.08.2022, просив повернути переплату у сумі 253 371,42 грн.

В якості доказів надсилання та отримання відповідачем вказаної письмової вимоги були надані копії опису вкладення у цінний лист 419 від 25.10.2023, накладної Укрпошта № 419 від 25.10.2023 та роздруківку відстеження трекінгу № 419 з офіціального сайту "Укрпошта, відповідно до якої відправлення вручено 30.10.2023: за довіреністю.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що жодної письмової вимоги на адресу ТОВ "ЙЕ Енергія" не надходило, а посилання позивача про отримання відповідачем 30.10.2023 вимоги про повернення коштів не відповідає дійсності, оскільки з долученої роздруківки незрозуміло хто отримав таку вимогу.

Відповідно до ст. 93 ЦК України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно частини четвертої ст. 89 ЦК України, відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до частини першої ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (частина друга ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Частина перша ст. 10 вказаного Закону встановлює презумпцію достовірності відомостей з Єдиного державного реєстру, якщо ця презумпція не спростована у встановленому порядку.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ТОВ "ЙЕ Енергія" є: 01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2, 18 поверх, приміщення 33.

Оскільки на момент направлення (25.10.2023) письмової вимоги від 19.10.2023 № 19/10-01 у Єдиному державному реєстрі місцезнаходженням ТОВ "ЙЕ Енергія" було: 01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2, 18 поверх, приміщення 33, то вказані відомості щодо місцезнаходження відповідача були достовірними і позивач правомірно направив вказану письмову вимогу на адресу місцезнаходження відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулювання відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).

Пунктом 8 Правила надання послуг поштового зв`язку перебачено, що оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю. До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, реєстровані з оголошеною цінністю.

Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку. Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей (п. 17 Правила надання послуг поштового зв`язку).

Згідно опису вкладення у цінний лист 419 від 25.10.2023, який містить підпис працівника зв`язку та відбиток штемпеля, ТОВ "МК "Галичина" (відправник) було надіслано ТОВ "ЙЕ Енергія" (одержувач) за адресою: 01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 32/2, 18 поверх, приміщення 33, письмову вимогу від 19.10.2023 № 19/10-01 в кількості речей - 1.

Опис вкладення до цінного листа, який містить необхідну інформацію для встановлення факту існування певних обставин, є належним доказом поштового відправлення. (Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 910/12126/21).

Згідно з даними роздруківки з офіціального сайту "Укрпошта" щодо відстеження відправлення за трекінг номером № 419, відправлення вручено 30.10.2023: за довіреністю.

А тому, роздруківкою трекінгу про відстеження поштових повідомлень, здійсненого з офіційного сайту АТ "Укрпошта", підтверджується, серед іншого, отримання адресатом відповідних документів (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 24.11.2022 у справі № 870/9/22).

З цих підстав, є вірним висновок суду першої інстанції про доведення належними та допустимими доказами направлення позивачем відповідачу вказаного у описі документа (письмової вимоги) та отримання його 30.10.2023 представником відповідача за довіреністю.

Проте, вимога позивача про повернення переплати за Договором у сумі 253 371,43 грн залишена відповідачем без виконання.

Як вже було зазначено вище, відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що на підставі укладеного між ТОВ «Твій Газзбуд» та ТОВ «ЙЕ Енергія» договору відступлення права вимоги № 56А200-1404-23 від 01.05.2023 ТОВ «Твій Газззбуд» відступило відповідачу право вимоги оплати заборгованості у розмірі 253 371,43 грн., що є предметом спору у даній справі.

Заявник вказує, що після направлення листа № 167-СЛ-34-1-0424 від 12.04.2024 про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог було підписано 30.04.2024 акт звіряння взаємних розрахунків, що є погодженням позивачем відповідного зарахування.

На підтвердження відповідних обставин відповідач долучив до клопотання копію договору відступлення права вимоги № 56А200-1404-23 від 01.05.2023, листа № 167-СЛ-34-1-0424 від 12.04.2024 та акту звірки взаємних розрахунків від 30.04.2024.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку є можливим лише у разі наявності об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

При цьому приписи ч. 3 ст. 269 ГПК передбачають наявність критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

При поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Вказаний висновок щодо застосування норми ст.269 ГПК викладений у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі 912/2294/20, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17.

Водночас, заявник взагалі не обґрунтував неможливості подачі відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Більше того, частина доказів, долучених до клопотання про закриття провадження у справі датована після ухвалення оскаржуваного рішення (тобто після 12.04.2024).

Згідно зі статтею 13 вказаного Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, з огляду на основні засади господарського судочинства, саме на відповідача покладався обов`язок доводити обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме щодо часткової сплати суми основної заборгованості.

Відповідачем не наведено причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з яких він не міг подати відповідні докази до суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

У зв`язку з чим колегія суддів дійшла до висновку, що долучені відповідачем до клопотання про закриття провадження у справі нові докази (які були відсутні у суду першої інстанції на час винесення оскаржуваного рішення) до розгляду колегією суддів не приймаються.

Стосовно самої суті клопотання, а саме відсутності предмета спору, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 231 ГПК України визначено підстави для закриття провадження у справі. Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).

З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

При цьому протилежне, зокрема скасування рішення суду з тих підстав, що сторона спору на стадії апеляційного перегляду рішення вчинила дії, які направлені, по суті, на вирішення питання шляхом фактично позапримусового виконання зобов`язання, хоча і за наслідками встановлення судом першої інстанції обставин та ухвалення рішення про зобов`язання вчинення дій на користь позивача, означало б скасування законного та обґрунтованого рішення, яке ухвалене за результатами встановлення фактичних обставин справи, надання оцінки доказам, правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23 дійшла до висновку, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Об`єднання палата Касаційного господарського суду Верховного Суду виснувала, що у випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.

А тому, оскільки відповідні обставини для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору виникли лише на стаді апеляційного провадження у справі, у колегії суддів відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування законного та обґрунтованого рішення судового рішення по суті спору, що повністю узгоджується із правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що ГПК України передбачають спеціальні процесуальні механізми та процедуру для випадку припинення існування предмета спору, які виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Так, у разі, коли боржник добровільно виконав рішення суду (повністю чи частково), яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа (наказу), то останній відповідно до частини другої статті 328 ГПК України наділений правом звернутися до суду із відповідною заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою).

З цих підстав, подане клопотання відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

За положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

А тому, оскільки позивач належними доказами довів факт здійснення переплати за договором, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у сумі 253 371,42 грн (в межах заявлених позовних вимог).

Як вже було зазначено вище, рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору № КС-02-2019-28 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 04.12.2018 позивачем не оскаржувалось.

Також, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі № 910/19084/23 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір №1 про надання правничої допомоги від 04.01.2022, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Гал-Юрзахист", додаткову угоду від 30.12.2022 до цього договору, додаткову угоду від 29.12.2023 до цього договору, додаток №32/П від 15.11.2023 до цього договору.

При цьому, у додатку №32/П від 15.11.2023 до договору №1 про надання правничої допомоги від 04.01.2022 погоджено фіксовану вартість правничої допомоги з підготовки, подання та розгляду Господарським судом міста Києва позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Йе Енергія" про стягнення переплати та про розірвання договору у розмірі 40 000,00 грн.

Також в матеріалах справи міститься акт №32/П про надані послуги від 15.04.2024 на суму 40000,00 грн, відповідно до якого адвокатське об`єднання надано клієнту правову допомогу у зв`язку із розглядом справи № 910/19084/23 у Господарському суду міста Києва.

Так, відповідач посилається на те, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн є необґрунтованими, непропорційними предмету спору, неспівмірними із ціною позову, складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (надання послуг).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Як уже наголошувалось вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Водночас, відповідних заперечень проти заявлених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції відповідач не заявив.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Колегією суддів враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Колегія суддів відзначає, що з огляду на погодження бюро та клієнтом розміру гонорару у фіксованому розмірі, втручання суду у договірні відносини сторін у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

В той же час, апелянтом належним чином не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження невідповідності визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу (40 000,00 грн.) фактично наданим послугам, їх не співмірності до ціни позову та складності справи.

Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з її розглядом.

А тому, суд першої інстанції, з огляду на викладені вище обставини, дійшов до правомірного висновку про співмірність та обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., які підлягають розподілу між сторонами справи.

Судом першої інстанції вірно було враховано, що згідно приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вже було зазначено вище, Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 у справі №910/19084/23 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Йе Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" 253371,42 грн переплати, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3040,46 грн, в іншій частині позову відмовлено.

А тому, оскільки рішенням суду у справі №910/19084/23 позов задоволено частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн правомірно були покладені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі № 910/19084/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі № 910/19084/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі № 910/19084/23 в оскаржуваних частинах залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи у справі № 910/19084/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.09.2024

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко