ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2024 р. Справа№ 910/19603/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.05.2024 (повний текст складено 13.05.2024)

у справі № 910/19603/23 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Регіон»

про стягнення 188 506, 99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний Регіон" про стягнення 188 506,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при виконанні робіт за договорами підряду НОМЕР_2 від 13.11.2019 та № 31 від 08.09.2020 відповідачем завищено витрати на відрядження працівників, що підтверджується аудиторським висновком № 526/34 від 05.08.2021.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/19603/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі укладених між позивачем та відповідачем договорів підряду відповідачем виконано, а позивачем згідно з договірною ціною та підписаними актами прийнято та оплачено роботи, обумовлені такими договорами, без зауважень та у повному обсязі. При цьому, суд зазначив, що посилання позивача на аудиторський висновок, складений за результатами проведеної перевірки позивача, не є підставою для внесення змін до договірної ціни, погодженої сторонами згідно з вищевказаними договорами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки доводам позивача про обов`язок відповідача підтверджувати витрати відповідними первинними документами, що призвело до не з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19603/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/19603/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

27.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду Київської області надішли матеріли справи № 910/19603/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі № 910/19603/23 залишено без руху. Надано заявнику строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали.

12.07.2024 через підсистему «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду від 02.07.2024 заявником подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/19603/23; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 13.11.2019 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНИЙ-РЕГІОН» (підрядник) було укладено договір підряду НОМЕР_2, за умовами якого замовник доручав, а підрядник забезпечував відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 субпідрядні роботи щодо виконання робіт «Капітальний ремонт будівлі їдальні № 68 військового містечка НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 » (роботи по влаштуванню вентиляції, опалення, водопостачання та каналізації) (за кодом СРV за ДК 021:2015 - 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація) (далі - об`єкт), що виконувався за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, між сторонами укладено договір підряду № 31 від 08.09.2020, за умовами якого замовник (позивач) доручав, а підрядник (відповідач) забезпечував відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт ДСТУ Б.Д. 1.1-1:2013 субпідрядні роботи щодо виконання робіт «Капітальний ремонт будівлі їдальні № 68 військового містечка НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 » (додаткові роботи по влаштуванню вентиляції, опалення, водопостачання та каналізації) (за кодом СРУ за ДК 021:2015 - 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація) (далі - Об`єкт), що виконувався за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виконані роботи за укладеними між сторонами договорами були оплачені у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії який додаються до позовної заяви.

За доводами позивача, на підставі рішення Міністра оборони України від 23 квітня 2021 року № 6257/з та розпорядження директора Департаменту внутрішнього аудиту від 17 травня 2021 року № 234/1319 у період з 24 травня по 02 серпня 2021 року представниками Центрального територіального управління перевірено законність та ефективність використання матеріальних, фінансових та інших ресурсів на будівництво об`єктів Міністерства оборони України.

В аудиторському звіті від 05.08.2021 № 526/34, складеному за наслідками проведення зазначеної вище перевірки, при дослідженні актів приймання виконаних будівельних робіт по об`єкту «Капітальний ремонт будівлі їдальні № 68 військового містечка НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 » (ф. № КБ-2в) було встановлено ризик завищення вартості будівельних робіт на загальну суму 188 506,99 грн внаслідок включення до актів витрат на відрядження працівників підрядної організації без наявності документів (арк. 23 аудиторського звіту).

Як зазначає позивач, згідно пунктів 5.2.4. укладених між сторонами договорів, з актами приймання виконаних будівельних робіт, підрядник зобов`язаний надавати підтверджуючі бухгалтерські документи на інші витрати.

Відтак, позивач вважає, що надання йому копій первинних документів на підтвердження витрат відповідача є обов`язком останнього і відповідач безпідставно (без підтвердження належними первинними бухгалтерськими документами) включив до вартості виконаних робіт витрати на відрядження в сумі 188 506,99 грн.

Позивачем було надіслано відповідачу листи про надання підтверджуючих документів від 17.05.2023 за № 11/165/11 та від 05.06.2023 за № 11/165/15.

Крім того, позивачем було направлено відповідачу претензію від 12.06.2023 № 98/7/1, в якій позивач повторно просив відповідача надати відповідні первинні документи, які підтверджують витрати на відрядження працівників відповідача. У випадку відсутності відповідних підтверджуючих документів позивач вимагав повернути останньому кошти в сумі 188 506,99 грн.

У відповіді на претензію за № 10/07-23 від 10.07.2023 відповідач вказав, що відносини між позивачем та відповідачем мали місце з попереднім керівництвом та персоналом відповідача (ТОВ «Будівельний-Регіон»). Щодо надання підтверджуючих документів відповідачем надана інформація, відповідно до якої станом на час надання відповіді серед первинної бухгалтерської документації відсутні підтверджуючі документи на відрядження працівників на суму 188 506,99 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявний лист ТОВ «Будівельний-Регіон» від 20.12.2021 № 2012/21, у якому відповідач зазначав, що останнім освоєно кошти на відрядження в сумі 7 920,00 грн, решта коштів у розмірі 188 506,99 грн була освоєна субпідрядною організацією, що не суперечить умовам договорів підряду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (стаття 853 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договори № 31 та № 13, укладені позивачем як замовником та відповідачем як підрядником, за своєю природою вказані правочини є договорами будівельного підряду щодо виконання робіт із капітального ремонту приміщень.

Підписавши спірні договори, сторони погодили всі істотні умови договорів та самі визначили і погодили взаємні зобов`язання.

Відповідно до частин 2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 845 Цивільного кодексу України, якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до статті 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Згідно з частинами 1, 4 статті 879 Цивільного кодексу України матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Звертаючись з даним позовом до суду, Військова частина НОМЕР_1 посилається на завищення відповідачем витрат на відрядження працівників у сумі 188 506,99 грн, що підтверджується аудиторським висновком № 526/34 від 05.08.2021, які відповідач повинен сплатити позивачу.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі укладених між позивачем та відповідачем договорів підряду, зокрема, № 13 від 13.11.2019 на суму 10 373 247,95 грн та № 31 від 08.09.2020 на суму 1 429 301,64 грн, відповідачем виконано, а позивачем згідно з договірною ціною та підписаними актами прийнято роботи, обумовлені вказаними договорами.

Тобто ціна визначена у договорах повністю відповідає вартості виконаних будівельних робіт відповідачем і прийнятих позивачем.

При цьому акти приймання виконаних будівельних робіт підписані позивачем як замовником без зауважень та оплачені у повному обсязі, у зв`язку з чим відповідно до статті 853 Цивільного кодексу України позивач втратив право у подальшому посилатися на будь-які відступи від умов договорів або недоліки у виконаній роботі.

Крім того, як вбачається з наданого самим же позивачем листа відповідача № 2012/21 від 20.12.2021, адресованого позивачу, грошові кошти в розмірі 188 506,99 грн на відрядження були освоєні субпідрядною організацією, що не суперечить умовам договорів підряду про можливість залучення для виконання робіт субпідрядних організацій.

Таким чином, не приймаються до уваги посилання позивача на те, що грошові кошти в розмірі 188 506,99 грн сплачені позивачем відповідачу без достатньої правової підстави, оскільки оплата вказаних коштів відбувалась на підставі підписаних між сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт.

Зважаючи на те, що витрати на відрядження були понесені, за твердженням відповідача, субпідрядними організаціями, у відповідача відсутні документи, які б підтверджували такі витрати.

Водночас, посилання позивача на аудиторський висновок, складений за результатами проведеної перевірки позивача, не є підставою для внесення змін до договірної ціни, погодженої сторонами згідно з вищевказаними договорами.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/19603/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/19603/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/19603/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/19603/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених статті 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська