18 вересня 2024 року
cправа № 924/1012/23
1. Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу Фермерського господарства "Золотий Жайвір" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.02.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024, скасував зазначені судові рішення та передав справу №924/1012/23 на новий розгляд до суду першої інстанції.
2. Не можу погодитися з ухваленим Верховним Судом рішенням та вважаю за доцільне викласти повний текст підготовленого проєкту постанови, який, однак, не підтримали інші судді колегії.
"Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,
за участю секретаря судового засідання - Натаріної О.О.,
представників учасників справи:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" - Стельмах Ю.М.,
Фермерського господарства "Золотий Жайвір" - Покотило Ю.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства "Золотий Жайвір"
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.02.2024 (суддя Заярнюк І.В.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 (колегія суддів: Юрчук М.І., Тимошенко О.М., Крейбух О.Г.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (далі - ТОВ "Суффле Агро Україна")
до Фермерського господарства "Золотий Жайвір" (далі - ФГ "Золотий Жайвір")
про стягнення 4 457 155,76 грн основного боргу, 4 376 317,61 грн пені, 668 573,36 грн штрафу, 1 353 768,95 грн інфляційних втрат, 7 324 567,27 грн 48% річних.
1. У квітні 2019 року ТОВ "Суффле Агро Україна" (продавець) та ФГ "Золотий Жайвір" (покупець) уклали змішаний договір поставки та надання послуг.
2. У грудні 2019 року ТОВ "Суффле Агро Україна" (продавець) та ФГ "Золотий Жайвір" (покупець) уклали договір поставки, згідно з яким продавець мав забезпечити покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону 2020 року.
3. Оскільки покупець розрахувався за отриманий товар лише частково, ТОВ "Суффле Агро Україна" звернулося до суду з позовом до ФГ "Золотий Жайвір" про стягнення основного боргу, пені, штрафу, інфляційних втрат та процентів річних.
4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольнив позов у повному обсязі.
5. ФГ "Золотий Жайвір" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
6. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги та залишив оскаржувані судові рішення без змін, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
7. ТОВ "Суффле Агро Україна" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ФГ "Золотий Жайвір" про стягнення 4 457 155,76 грн основного боргу, 4 376 317,61 грн пені, 668 573,36 грн штрафу, 1 353 768,95 грн інфляційних втрат, 7 324 567,27 грн 48% річних.
8. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Суффле Агро Україна" зазначає, що на виконання договору поставки в редакції від 22.04.2019 №130008292 (далі - Договір) здійснило поставку ФГ "Золотий Жайвір" товару на загальну суму 69 511 942,35 грн. ФГ "Золотий Жайвір" частково погасило борг за поставлений товар на суму 48 211 050,93 грн. Заборгованість також була частково погашена на суму 11 645 357,48 грн на підставі ст.601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Крім цього, вартість товару була зменшена на 5 198 378,18 грн.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. 22.04.2019 ТОВ "Суффле Агро Україна" (продавець) та ФГ "Золотий Жайвір" (покупець) уклали договір. Згідно з п.1.1 вказаний договір є змішаним у розумінні ч.2 ст.628 ЦК, об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір спрямований на забезпечення продавцем покупця посівними матеріалами, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.
10. 01.12.2019 ТОВ "Суффле Агро Україна" (продавець) та ФГ "Золотий Жайвір" (покупець) уклали Договір, спрямований на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону 2020 року (п.1.1 Договору).
11. Пунктом 1.1.1 Договору визначено, що відповідно до умов, зазначених у ньому, продавець зобов`язується поставляти, а покупець - приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів:
- насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита;
- засобів захисту рослин;
- мінеральних добрив, органічних добрив та сидератів;
- добрив для позакореневого підживлення.
12. Згідно з п.1.2 Договору загальний об`єм поставки означатиме або плановий об`єм поставки, зазначений у специфікаціях до цього Договору, або фактичний об`єм поставки відповідно до видаткових документів.
13. За змістом п.3.1 Договору поставка здійснюється шляхом самовивозу покупцем товару власним автомобільним транспортом та за власний рахунок з одного чи кількох із наступних складів продавця, які визначені у цьому пункті Договору.
14. Право власності на товар переходить до покупця в момент відвантаження, якщо інше не погоджено сторонами додатково (п.3.1.1 Договору).
15. Умовами п.3.2 Договору визначено, що покупець зобов`язаний перевірити кількість товару при відвантаженні, його вагу, відсутність пошкоджень і, у випадку виявлення, негайно повідомити про це продавця. Товар вважається переданим за кількістю та якістю (цілісність упаковки та інші видимі дефекти) за умови підписання товарно-транспортної (залізничної) накладної чи видаткової накладної покупцем. Претензії за кількістю після прийому-передачі товарів та підписання накладних не можуть бути заявлені покупцем та не приймаються продавцем. У разі виявлення претензій за кількістю чи якістю складається акт згідно з п.3.4 Договору.
16. Відповідно до п.3.6 Договору підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця. При цьому сторони погоджуються, що вони несуть відповідальність за використання власної печатки, що вважатиметься посвідченням підпису вповноваженої особи.
17. Номенклатура товару, його кількість та ціна зазначаються у специфікаціях до Договору. При оплаті товару покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості покупця. (п.4.1 Договору).
18. Згідно з п.4.2 Договору ціна встановлюється із податком на додану вартість, якщо тільки це не суперечить законодавству.
19. Пунктом 4.3 Договору визначено, що якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару.
20. Відповідно до п.4.4 Договору у разі поставки товару продавцем без отримання погодженої попередньої оплати від покупця, кінцевою датою розрахунків (в тому числі для цілей обчислення штрафних санкцій) сторони домовилися рахувати день підписання видаткової накладної.
21. У разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до Договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без урахування положення п.6 ст.232 Господарського кодексу України (далі - ГК), а також проценти на підставі ч.2 ст.625 ЦК у розмірі 4% на місяць, 48 % річних від простроченої суми (п.7.1 Договору).
22. Пунктом 7.2 Договору визначено, що покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за 1 (один) повний місяць прострочення.
23. Продавець поставив покупцю визначений у Договорі товар на загальну суму 69 511 942,35 грн, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками їх печаток видатковими накладними.
24. Матеріалами справи встановлено, що покупець частково розрахувався за отриманий товар на суму 48 211 050,93 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку продавця.
25. Сторони також підписали акти зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 11 645357,48 грн та здійснили коригування вартості товару на суму 5 198 378,18 грн.
26. Відповідно, заборгованість покупця за отриманий товар перед продавцем станом на вересень 2023 року становила 4 457 155,76 грн та не сплачувалася покупцем.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
27. Господарський суд Хмельницької області рішенням від 07.02.2024, що залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024, позовні вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" задовольнив повністю; стягнув з відповідача на користь позивача 4 457 155,76 грн основного боргу, 1 353 768,95 грн інфляційних втрат, 7 324 567,27 грн 48% річних, 4 376 317,61 грн пені, 668 573,36 грн штрафу.
28. Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:
- заборгованість ФГ "Золотий Жайвір" за отриманий товар становить 4 457 155,76 грн. Матеріали справи не містять, а ФГ "Золотий Жайвір" не надало доказів повної оплати вартості товару або часткової оплати суми боргу. Також не спростований факт отримання відповідного товару. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4 457 155,76 грн підлягають задоволенню;
- у Договорі з урахуванням ст.625 ЦК сторони встановили інший розмір процентів річних, що відповідає вимогам закону. Нарахування позивачем 48 % річних у розмірі 7 324 567,27 грн за вказані у позовній заяві періоди є обґрунтованими, арифметично правильними, підтверджуються матеріалами справи;
- нарахування інфляційних втрат у розмірі 1 353 768,95 грн за період з 01.11.2019 по 31.07.2023 є правомірним;
- нарахування позивачем та заявлення до стягнення з відповідача 4 376 317,61 грн пені за період з 01.11.2019 по 11.09.2023 та 668 573,36 грн штрафу в силу вимог закону та згідно з умовами Договору є правомірним.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
29. ФГ "Золотий Жайвір" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.02.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024, у якій просить скасувати їх, а справу №924/1012/23 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
30. На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) підставами касаційного оскарження ФГ "Золотий Жайвір" визначило п.1 ч.2 ст.287 ГПК та п.4 ч.2 ст.287 ГПК з посиланням на пункти 1, 3, 4 ч.3 ст.310 ГПК.
31. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ФГ "Золотий Жайвір", зокрема, зазначає:
1) щодо п.1 ч.2 ст.287 ГПК - суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 12.12.2011 у справі №07/238-10, від 24.12.2013 у справі №8/5025/1402/12, від 01.07.2014 у справі №5010/1575/2012-20/83, від 01.07.2014 у справі №11/5026/1925/2012, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК); у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №924/441/20 та Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14 (щодо застосування ч.6 ст.232 ГК України);
2) щодо п.4 ч.2 ст.287 ГПК - ФГ "Золотий Жайвір" виявило, що підпис у відповідній графі видаткових накладних від імені голови фермерського господарства не ставився, а також істотно відрізняється від його справжнього підпису; у копії товарно-транспортної накладної, яка була додатково надана ТОВ "Суффле Агро Україна" у ході підготовчого судового засідання, виявлено істотну різницю почерку та підпису голови ФГ "Золотий Жайвір", а також відсутність відтиску печатки;
- ухвалою від 05.12.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання ФГ "Золотий Жайвір" про проведення почеркознавчої експертизи; оскільки без дослідження оригіналів окремих видаткових і товарно-транспортних накладних отримати висновок експерта неможливо, а оригінали цих документів знаходилися в матеріалах справи, мотиви суду свідчать про упередженість до ФГ "Золотий Жайвір"; суд апеляційної інстанції теж відмовив у задоволенні клопотання ФГ "Золотий Жайвір";
- суди не дослідили всі умови договору поставки, не дослідили додатки № 3 та № 4 до нього, а також не дослідили інший договір поставки від 22.04.2019, товаросупровідні документи за цим договором, специфікації, долучені до позовної заяви.
32. 08.07.2024 ТОВ "Суффле Агро Україна" з використанням підсистеми "Електронний суд" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.
33. Відзив, зокрема, обґрунтований таким:
- ФГ "Золотий Жайвір" більшість скарги фактично зводить до переоцінки доказів та заявляє про свою незгоду зі встановленими судами обставинами справи, перегляд яких не є повноваженнями Верховного Суду як касаційної інстанції;
- скарга не містить жодного вмотивованого посилання та обґрунтування того, що суди нібито не дослідили певні докази. Усі докази були досліджені судами. Правові висновки судів щодо вказаних доказів не відповідають очікуванням ФГ "Золотий Жайвір", однак це не означає, що докази не досліджувалися. Саме тому ФГ "Золотий Жайвір" не може чітко зазначити, про які саме докази йде мова і чим підтверджується те, що вони не досліджувалися. Матеріали справи не містять ані усних, ані письмових клопотань відповідача дослідити певні докази, які б суди залишили поза увагою. Відповідач вкотре зазначає десяток різних документів, залишаючи на розсуд Верховного Суду визначатися, про який саме доказ йде мова;
- ФГ "Золотий Жайвір" не зазначило жодного недопустимого доказу та не аргументувало його недопустимість. Якщо припустити, що під такими доказами він розуміє документи, нібито підписані не керівником ФГ "Золотий Жайвір", такі твердження мають характер припущення і не роблять самі по собі вказані докази недопустимими;
- ТОВ "Суффле Агро Україна" вважає законною відмову судів у призначенні судової почеркознавчої експертизи. У матеріалах справи наявні оригінали видаткових накладних, які містять підписи уповноважених осіб ФГ "Золотий Жайвір" та які скріплені його печаткою. ФГ "Золотий Жайвір" не довело протиправність використання його печатки та не надало доказів її втрати, так само як і не надало доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки;
- обставини щодо поставки товарів ТОВ "Суффле Агро Україна" ФГ "Золотий Жайвір" за спірним договором вже були предметом судового розгляду. Факт укладення договору та поставки товару на суму 69 511 942,35 грн був встановлений у справі №924/606/23 між тими ж сторонами, а тому вказані обставини мають преюдиціальний характер і не доводяться повторно. Поставка товару підтверджується наявними у справі іншими документами: податковими накладними, квитанціями про реєстрацію податкових накладних тощо;
- посилання ФГ "Золотий Жайвір" на те, що в редакції договору від 22.04.2019 не передбачено нарахування 48% річних не заслуговує на увагу, оскільки ТОВ "Суффле Агро Україна" нараховувало відсотки не з 22.04.2019, а з 01.12.2019, тобто з моменту, коли було погоджено їх нарахування договором. Твердження ФГ "Золотий Жайвір" є черговим наміром ввести суд в оману;
- у п.7.1 сторони погодили, що законодавче обмеження щодо припинення нарахування пені через 6 місяців не застосовується до правовідносин між сторонами;
- ФГ "Золотий Жайвір" не зверталося до суду із відповідними заявами та клопотаннями, не обґрунтовувало доцільність зменшення сум неустойки та процентів. Більш того, ця можливість є правом суду, яке той застосовує відповідно до законодавства; у касаційній скарзі не заначено, які докази не були досліджені судом для застосування норм права щодо зменшення неустойки та процентів річних.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Загальні умови виконання зобов`язання та наслідки його порушення
34. Відповідно до ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
35. Згідно зі ст.11 ЦК підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
36. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частини 1, 3 ст.626 ЦК).
37. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.627 ЦК).
38. Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
39. За змістом ст.525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
40. Статтею 526 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
41. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК).
42. Статтею 599 ЦК та статтею 202 ГК визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
43. Належне виконання зобов`язання є одним із фундаментальних принципів цивільного права. Зміст цього принципу полягає в тому, що виконання має бути проведене: 1) належними сторонами; 2) щодо належного предмету; 3) у належний спосіб; 4) у належний строк (термін); 5) у належному місці.
44. Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
45. Стаття 612 ЦК визначає одним із основних видів порушення зобов`язання прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
46. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що заборгованість ФГ "Золотий Жайвір" за отриманий товар становить 4 457 155,76 грн. ФГ "Золотий Жайвір" не надало доказів повної оплати вартості товару або часткової оплати суми боргу. Не спростований також і факт отримання відповідного товару.
47. За змістом статей 216, 218 ГК порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій у порядку, передбаченому законодавством та договором.
48. Пункт 3 ч.1 ст.611 ЦК встановлює, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом ст.549 ЦК видами неустойки є штраф та пеня.
49. Крім того, ст.625 ЦК визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.1 ч.2 ст.287 ГПК
Можливість одночасного стягнення процентів річних та пені
50. ФГ "Золотий Жайвір" стверджує, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 12.12.2011 у справі №07/238-10, від 24.12.2013 у справі №8/5025/1402/12, від 01.07.2014 у справі №5010/1575/2012-20/83, від 01.07.2014 у справі №11/5026/1925/2012, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК); у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №924/441/20 та Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14 (щодо застосування ч.6 ст.232 ГК України).
51. Згідно з цими висновками, застосовуючи положення ч.3 ст.692, ч.2 ст.536 та ч.2 ст.625 ЦК, необхідно враховувати, що відсотки за користування грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені (ч.3 ст.549 ЦК), яку сторони вже погодили умовами договору, в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення за той самий період, що не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.
52. Водночас ТОВ "Суффле Агро Україна" наголошує, що Велика Палата Верховного Суду не заперечила одночасну можливість стягнення пені та процентів річних; зазначила, що для застосування ст.61 Конституції України необхідно, щоб проценти річних були сформульовані як пеня. Водночас у спірному Договорі (п.7.1) визначаються проценти річних відповідно до ст.625 ЦК.
53. Верховний Суд відхиляє аргументи ФГ "Золотий Жайвір" з огляду на таке.
54. Відповідно до п.7.1 Договору у разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю, зокрема, проценти на підставі ч.2 ст.625 ЦК у розмірі 48% річних від простроченої суми.
55. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що з урахуванням ст.625 ЦК сторони встановили у Договорі інший розмір процентів річних, і це узгоджується з вимогами закону.
56. У зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань щодо оплати отриманого товару ТОВ "Суффле Агро Україна" нарахувало та заявлено до стягнення з ФГ "Золотий Жайвір" 7 324 567,27 грн 48 % річних за період з 01.12.2019 по 11.09.2023.
57. У справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду, не вбачаючи підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постановах від 12.12.2011 у справі №07/238-10, від 24.12.2013 у справі №8/5025/1402/12, від 01.07.2014 у справі №5010/1575/2012-20/83, від 01.07.2014 у справі №11/5026/1925/2012, зауважила, що п.5.5 договору не передбачає умови про нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами за кожен день прострочення виконання зобов`язання, тому правовий висновок не є застосовним.
58. За обставинами цієї справи п.7.1 Договору також не містить нарахування процентів за кожен день прострочення, натомість їх розмір сторони визначили на рівні 4% на місяць, 48 % річних від простроченої суми.
59. Отже, висновки Верховного Суду, на які посилається ФГ "Золотий Жайвір", не суперечать висновкам, яких дійшли суди попередніх інстанцій (щодо одночасного стягнення процентів річних та пені) у ході розгляду цієї справи, зважаючи на встановлені у ній фактичні обставини, предмет та підставу позову.
60. Проценти річних не були визначені сторонами як пеня, застосовуються відокремлено та мають різну правову природу.
Розмір неустойки та підстави для його зменшення
61. ФГ "Золотий Жайвір" посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, де зазначається, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Скаржник вважає, що заявлені до стягнення суми санкцій є неспівмірними із заборгованістю за основним зобов`язанням.
62. Натомість ТОВ "Суффле Агро Україна" вказує, що ФГ "Золотий Жайвір" не зверталося до суду із відповідними заявами та клопотаннями, не обґрунтовувало доцільність зменшення сум неустойки та процентів; більш того, ця можливість є правом суду, яке той застосовує відповідно до законодавства; у касаційній скарзі не заначено, які докази не були досліджені судом для застосування норм права щодо зменшення неустойки та процентів річних.
63. Відповідно до ч.4 ст.231 ГК розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
64. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
65. Згідно з п.7.1 Договору в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до Договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без урахування положення п.6 ст.232 ГК.
66. Пунктом 7.2 Договору визначено, що покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за 1 (один) повний місяць прострочення.
67. Як вже було зазначено, заборгованість ФГ "Золотий Жайвір" за отриманий товар перед продавцем становить 4 457 155,76 грн (після часткового розрахунку на суму 48 211 050,93 грн, зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 11 645357,48 грн та коригування вартості товару на суму 5 198 378,18 грн).
68. Відповідно до ч.6 ст.232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
69. За обставинами цієї справи сторони погодили, що законодавче обмеження щодо припинення нарахування пені через 6 місяців не застосовується до правовідносин між ними (п.7.1 Договору).
70. Верховний Суд наголошує, що зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
71. Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність / відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність / відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
72. У свою чергу, ані в суді першої інстанції, ані на стадії апеляційного перегляду ФГ "Золотий Жайвір" не подавало клопотань та не обґрунтовувало доцільність зменшення сум неустойки та / або процентів. Відповідно, вказане питання не було спірним і не підлягало спростуванню позивачем. Водночас на стадії касаційного оскарження скаржник наводить новий аргумент по суті справи, який не висловлювався ним раніше, тобто змінює власну правову позицію.
73. Згідно з ч.1 ст.43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
74. Верховний Суд також враховує доводи ТОВ "Суффле Агро Україна", згідно з якими, хоча стягнута сума основного боргу становить 4 457 155,76 грн, однак неустойка нараховувалася з розрахунку здійснення поставки за Договором на загальну суму 69 511 942,35 гривень упродовж 2019-2021 років.
75. За змістом ст.13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.4 ч.2 ст.287 ГПК
Недослідження зібраних у справі доказів (п.1 ч.3 ст.310 ГПК)
76. ФГ "Золотий Жайвір" стверджує, що підпис у відповідній графі видаткових накладних від імені голови фермерського господарства не ставився, а також істотно відрізняється від його справжнього підпису; у копії товарно-транспортної накладної, яка була додатково надана ТОВ "Суффле Агро Україна" у ході підготовчого судового засідання, виявлено істотну різницю почерку та підпису голови ФГ "Золотий Жайвір", а також відсутність відтиску печатки.
77. Разом із тим ТОВ "Суффле Агро Україна" вважає, що ФГ "Золотий Жайвір" більшість скарги фактично зводить до переоцінки доказів та заявляє про свою незгоду зі встановленими судами обставинами справи, перегляд яких не є повноваженнями Верховного Суду як касаційної інстанції;
78. Верховний Суд зауважує, що система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
79. Відповідно до ст.86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
80. Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до ч.1 ст.300 ГПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
81. У цій справі суди надали оцінку поданим сторонами доказам, до переоцінки яких суд касаційної інстанції вдаватися не може. Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК.
82. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій.
83. Верховний Суд враховує доводи ТОВ "Суффле Агро Україна", яке зазначає, що матеріали справи не містять ані усних, ані письмових клопотань відповідача дослідити певні докази, які б суди залишили поза увагою.
84. Більш того, за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.
85. Оскільки підстава касаційного оскарження, передбачена п.1 ч.2 ст.287 ГПК не підтвердилася, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо недослідження судами зібраних у справі доказів.
86. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржник у цій справі аргументовано не довів.
Відхилення клопотання скаржника про проведення судової почеркознавчої експертизи (п.3 ч.3 ст.310 ГПК)
87. ФГ "Золотий Жайвір" зауважує, що ухвалою від 05.12.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Оскільки без дослідження оригіналів окремих видаткових і товарно-транспортних накладних отримати висновок експерта неможливо, а оригінали цих документів знаходилися в матеріалах справи, мотиви суду свідчать про упередженість до ФГ "Золотий Жайвір". Суд апеляційної інстанції теж відмовив у задоволенні клопотання ФГ "Золотий Жайвір".
88. В ухвалі від 05.12.2023 Господарський суд Хмельницької області, зокрема, зазначив:
- судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення;
- згідно зі ст.104 ГПК висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.86 цього Кодексу;
- недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку;
- позивач не позбавлений права самостійно звернутися до експерта з метою отримання висновку експерта, який як передбачено положеннями п.6 ст. 101 ГПК, має ті самі права та обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
89. Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 08.05.2024 відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи; вказав, що мотиви суду будуть наведені у постанові за результатами розгляду справи про суті.
90. У постанові від 03.06.2024 суд апеляційної інстанції зауважив:
- враховуючи предмет спору, обставини справи, встановлені в в ході підготовки до розгляду спору за апеляційною скаргою відповідача, характер спірних правовідносин, керуючись статтями 77, 99 ГПК, відсутні підстави для призначення почеркознавчої експертизи, про яку просить відповідач; необхідності дослідження підписів уповноваженої особи відповідача на видаткових і товаро-транспортних накладних немає для того, щоб повно, всебічно та об`єктивно розглянути апеляційну скаргу та встановити усі обставини спору;.
91. Верховний Суд погоджується з висновками, яких дійшли суди попередніх інстанцій, та позицією ТОВ "Суффле Агро Україна", а також відхиляє доводи ФГ "Золотий Жайвір" з огляду на таке.
92. Частиною 1 ст.99 ГПК встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
93. Відповідно до підпункту 1.1 п.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
94. Призначення судової експертизи у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи (та, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи) у кожному разі має бути обґрунтованим. Положення статей 99, 100 ГПК підлягають застосуванню у тісному взаємозв`язку із гарантованим відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом на розгляд справи судом, встановленим законом, упродовж розумного строку.
95. Відповідно до статей 86, 99, 104 ГПК призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду. Питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постановах від 06.09.2023 у справі № 902/710/16, від 16.12.2020 у справі №916/2740/19, від 06.09.2022 у справі №924/898/21, від 02.11.2022 у справі №915/442/21.
97. Верховний Суд вважає такі дії ФГ "Золотий Жайвір" суперечливими та непослідовними, оскільки скаржник, з одного боку, визнає господарську операцію (оплатив її), однак, з іншого боку, стверджує про недостовірність товарно-транспортної накладної.
98. У свою чергу, згідно з п.3.6 Договору підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця. При цьому сторони погоджуються, що вони несуть відповідальність за використання власної печатки, що вважатиметься посвідченням підпису вповноваженої особи.
99. Верховний Суд зауважує, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст.3 ЦК). За встановлених у справі обставин сторони самостійно та на власний розсуд передбачили відповідну його умову щодо: 1) наслідків використання печатки; 2) відповідальності за її використання; 3) посвідчення в такий спосіб справжності підпису.
100. Укладаючи Договір, сторони діяли на власний розсуд. Скаржник не був позбавлений можливості запропонувати зміни до проєкту Договору (зокрема у вигляді протоколу розбіжностей), запропонувати власну редакцію проєкту Договору тощо. У разі незгоди з умовами Договору чи неузгодження окремих умов скаржник мав право не укладати Договір. Водночас з моменту, коли сторони досягнули усіх істотних умов Договору, він вважається укладеним (ч.1 ст.638 ЦК) та є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).
101. ТОВ "Суффле Агро Україна" обґрунтовано посилається на те, що ФГ "Золотий Жайвір" не довело протиправність використання його печатки та не надало доказів її втрати, так само як і не надало доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки. При цьому в матеріалах справи наявні оригінали видаткових накладних, які містять підписи уповноважених осіб ФГ "Золотий Жайвір" та скріплені його печаткою (що за умовами п.3.6 є посвідченням підпису уповноваженої особи).
103. За результатами аналізу викладених вище обставин у їх сукупності Верховний Суд вважає, що ініціювання ФГ "Золотий Жайвір" почеркознавчої експертизи може мати ознаки затягування розгляду господарської справи.
104. Насамкінець ФГ "Золотий Жайвір" зазначає, що оригінали видаткових і товарно-транспортних накладних знаходилися в матеріалах справи, тому скаржник не мав змоги самостійно замовити експертне дослідження.
105. Верховний Суд критично оцінює цей аргумент з огляду на відсутність доказів: 1) звернення ФГ "Золотий Жайвір" до експертної установи / експерта з метою проведення експертизи, зокрема, укладення договору про її проведення; 2) повідомлення експертною установою / експертом про необхідність дослідження оригіналів відповідних документів; 3) звернення ФГ "Золотий Жайвір" до суду з проханням надати оригінали документів для забезпечення проведення експертизи, а також відмови суду в їх наданні.
106. Отже, твердження ФГ "Золотий Жайвір" щодо неможливості проведення експертизи самостійно (у позасудовому порядку) не підтверджується доказами.
107. На підставі викладеного вище Верховний Суд вважає рішення судів попередніх інстанцій про відмову в призначенні судової почеркознавчої експертизи законними та обґрунтованими. ФГ "Золотий Жайвір" не довело сукупності умов, визначених ст.99 ГПК, необхідних для призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.
Встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (п.4 ч.3 ст.310 ГПК)
108. ФГ "Золотий Жайвір" посилається на те, що суди не дослідили всіх доказів у справі (умови договору від 22.04.2019, товаросупровідні та розрахункові документи, якими підтверджувалася вартість товару за цим договором, його оплата).
109. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Суффле Агро Україна" стверджує, що ФГ "Золотий Жайвір" не зазначило жодного недопустимого доказу та не аргументувало його недопустимість. Якщо припустити, що під такими доказами він розуміє документи, нібито підписані не керівником ФГ "Золотий Жайвір", такі твердження мають характер припущення і не роблять самі по собі вказані докази недопустимими.
110. Відповідно до ст. 77 ГПК обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
111. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.
112. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.
113. Верховний Суд дійшов висновку, що доводи ФГ "Золотий Жайвір" зводяться до незгоди з обставинами, які були встановлені судами при вирішенні спору, незгоди з оцінкою доказів у справі, а також незгоди з висновками судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень про задоволення позовних вимог.
114. Наведені аргументи скаржника були спростовані та відхилені Верховним Судом у попередніх розділах цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
115. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
116. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
117. Зважаючи на викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
118. Частиною 3 ст.332 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
119. Оскільки ухвалою від 24.07.2024 Верховний Суд зупинив виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.02.2024 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, їх виконання необхідно поновити.
Судові витрати
120. Позаяк касаційна скарга залишається без задоволення, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
1. Касаційну скаргу Фермерського господарства "Золотий Жайвір" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.02.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 у справі №924/1012/23 залишити без змін.
3. Поновити виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.02.2024 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 у справі № 924/1012/23.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає".

Окрему думку складено відповідно до ч.3 ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. Кібенко