ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2024 р. Справа№ 910/11446/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Сітайло Л.Г.

Шапрана В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від позивача - Целік В.В.

від відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс"

на рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2024 р. (повний текст складено 19.06.2024 р.)

у справі № 910/11446/22 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс"

до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

про усунення перешкод у користуванні власністю та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортні засоби, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, номери обтяження: 16341782, 17249421, 15923430, 17249546, 16012637, 15985367, 15985365, 15985202, 29466778, 29423191, 16061409, 29423212, 15923285, 16794485, 15981342, 16013426, 15985339, 15983088, 15983099, 16046907, 15982935, 15977742, 15979271, 16037314, 16052154, 15976161, 16092426, 17016738, 15999594, 29465895, 16072597, 28761661, 16020449, 16001924, 29765674, 15923605, 29765703, 15973261.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що реєстрація на користь відповідача обтяжень щодо вказаних транспортних засобів порушує його права як власника вказаних транспортних засобів, оскільки обмежується його право на розпорядження автомобілями.

В процесі розгляду справи місцевим судом позивачем неодноразово подавались заяви про відкликання позовної заяви в частині вимог про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортний засіб, шляхом припинення обтяжень у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за певними номерами обтяження.

З урахуванням остаточного визначення предмета спору, позивач просив усунути перешкоди у користуванні власністю на транспортний засіб, шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за номером обтяження: 16092426.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.06.2024 р. у справі № 910/11446/22 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що ним було обрано ефективний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки саме запис у реєстрі про обтяження автомобіля заважає позивачу розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024 р. апеляційну скаргу у справі № 910/11446/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11446/22 та призначено її до розгляду на 06.08.2024 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про участь у судовому засіданні у справі № 910/11446/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

06.08.2024 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 17.09.2024 р.

У судовому засіданні 17.09.2024 р. представник позивача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, представник відповідача у судове засідання вдруге не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду скарги електронною поштою відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 120 ГПК України та в порядку ч. 4 ст. 122 ГПК України через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали від 24.07.2024 р. у справі № 910/11446/22 учасникам справи доставлено до електронних кабінетів, доказом чого є довідки про доставку електронних документів, що містяться в матеріалах справи.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала від 24.07.2024 р. у справі № 910/11446/22 оприлюднена у реєстрі 25.07.2024 р.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" є суб`єктом господарювання, що провадить, зокрема, такі види діяльності: фінансовий лізинг (основний), торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, торгівля іншими автотранспортними засобами, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, надання в оренду вантажних автомобілів.

Позивач є власником транспортного засобу "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

21.01.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (далі - лізингодавець) та ОСОБА_1 (далі - лізингоодержувач) було укладено договір про надання фінансового лізингу (далі - договір).

Вказаний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до публічного договору № ZRH0A! від 21.01.2015 р.

Згідно з п. 2.1 договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в п. 14.1.1 заяви про приєднання до договору, додатку 1 "Специфікація", а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).

Відповідно до п.п. 14.1.1 п. 14.1 договору лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль:

- марка ТЗ: "Chevrolet Evanda"

- рік випуску: 2005

- тип ТЗ: седан/лифтбек

- номер кузова (шасі): НОМЕР_3

- реєстраційний номер: НОМЕР_1

- вартість: 115500,00 грн.

Як передбачено п.п. 14.1.2 п. 14.1 договору, строк лізингу становить 48 місяців з моменту підписання додатку 2 (Графік лізингових платежів).

За п. 11.2 договору сторони дійшли згоди про те, що протягом 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу, передбаченого договором, за умови належного, повного та безумовного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за даним договором, в тому числі сплати лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих неустойки, штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків лізингодавцю, та за умови відсутності відмови лізингодавця від договору (розірвання договору) відповідно до умов договору та чинного законодавства, лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами акту, визначеного у п. 2.1 договору.

Вбачається, що станом на момент розгляду даної справи строк лізингу, передбачений умовами укладеного договору, закінчився.

Однак в матеріалах справи відсутні докази переходу права власності на транспортний засіб "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , від позивача до іншої особи.

16.12.2016 р. реєстратором Дніпропетровської філії Державного підприємства "Національні інформаційні системи" Дзюбенко Я.В. було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження транспортного засобу "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер обтяження: 16092426).

Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: тип обтяження: застава рухомого майна; документ-підстава: Договір застави, серія та номер: КІН0А!00000075, виданий: 15.12.2016 р., видавник: ПАТ КБ "Приватбанк"; боржник: ОСОБА_2 : обтяжувач: ПАТ КБ "Приватбанк"; строк виконання зобов`язання: 15.12.2021 р.; термін дії: 03.11.2026 р.

06.09.2022 р. позивач звернувся до відповідача із вимогою № 06.09.2022-2 про вжиття заходів щодо зняття обтяжень та виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що реєстрація на користь відповідача обтяжень щодо транспортного засобу "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на думку позивача, порушує його права, як власника вказаного транспортного засобу, оскільки обмежується його право на розпорядження автомобілем.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч. 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 8 Закону України "Про фінансовий лізинг", якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

В матеріалах справи відсутні докази переходу права власності на транспортний засіб "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , від позивача до іншої особи після закінчення визначеного договором строку лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом

Згідно з ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Як передбачено ч. ч. 2, 3 ст. 4 Закону України "Про заставу", предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

За ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави рухомого майна є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Залежно від змісту обтяження предмет обтяження повинен належати боржнику або обтяжувачу на праві власності, довірчої власності чи на праві господарського відання. При цьому предметом обтяження може бути рухоме майно, яке стане та/або може стати власністю боржника в майбутньому.

Таким чином, предмет лізингу може бути переданий в заставу лізингоодержувачем лише за наявності у нього такого права за договором лізингу, тобто за згодою лізингодавця.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, як лізингодавець за укладеним договором, надав згоду на передання в заставу транспортного засобу "Chevrolet Evanda", реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому вказаний транспортний засіб не міг бути переданий у заставу.

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

З витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що стосовно вказаного транспортного засобу відсутні попередні зареєстровані обтяження, що свідчить про чинність спірного обтяження за № 16092426.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження рухомого майна, яке стане власністю боржника в майбутньому, може бути зареєстрованим на розсуд обтяжувача в будь-який час після набрання чинності правочином, на підставі якого виникло відповідне обтяження. Пріоритет обтяження рухомого майна, яке стане власністю боржника в майбутньому, виникає з моменту реєстрації, але таке обтяження набирає чинності у відносинах з третіми особами з моменту набуття боржником права власності на відповідне рухоме майно.

Як передбачено ст. 28 Закону України "Про заставу", застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Згідно зі ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

З матеріалів справи вбачається, що договір застави, на підставі якого внесено оскаржуваний запис, є чинним, застава на транспортний засіб не припинена.

У відповідності до ст. 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору, якщо інше не встановлено законом. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Отже реєстрація обтяження є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для надання відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами та встановлення пріоритету обтяження, адже у разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами.

Саме по собі виключення запису про обтяження не припиняє обов`язків за правочином, на підставі якого виникло обтяження, що свідчить про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки не відновить його порушених прав (не припинить обтяження його майна).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 р. у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 р. у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 р. у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц та від 15.09.2022 р. у справі № 910/12525/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про усунення перешкод у користуванні власністю на транспортний засіб шляхом припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за номером обтяження: 16092426 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2024 р. у справі № 910/11446/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правильним вирішенням справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2024 р. у справі № 910/11446/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.09.2024 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Л.Г. Сітайло

В.В. Шапран