ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2024 р. Справа№ 910/15312/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 (повний текст складено 21.12.2023)

за результатами розгляду заяви № 509-160248 від 05.12.2023 Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО" про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/15312/23 (суддя Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО"

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, що передували постановленню оскаржуваної ухвали.

У вересні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" (далі - АТ "СК "Альфа Страхування", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (далі - АТ "Просто-Страхування", відповідач) про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 129 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована АТ "Просто-Страхування" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказав, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, АТ "Просто-Страхування" 25.10.2023 подало до суду першої інстанції відзив на позов (вх. №01-32/77691/23 від 30.10.2023), в якому зазначило попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зокрема, витрат на оплату правової допомоги у розмірі 35 000,00грн, які він планує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, а докази на їх підтвердження має намір подати додатково. У відзиві на позов відповідач зазначив, що користується правовою допомогою із залученням фахівця -адвоката Синюка С.Л., який є керівником Адвокатського бюро "Синюк та партнери", на підтвердження повноважень адвоката до відзиву додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1192274 від 25.10.2023, копію виписки з ЄДРПОУ на Адвокатське бюро "Синюк та партнери" від 13.04.2018, копію посвідчення адвоката №6423/10 від 15.02.2018, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №6423/10 від 15.02.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15312/23 в позові відмовлено повністю.

При ухваленні рішення судом першої інстанції здійснено розподіл витрат зі сплати судового збору, який за вимогами статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи покладено на позивача.

11.12.2023 до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства від АТ "Просто-Страхування" надійшла заява № 509-160248 від 05.12.2023 про ухвалення додаткового рішення (надіслана поштою 05.12.2023), в якій відповідач просив стягнути на його користь з позивача судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 35 000,00 грн.

Відповідач у цій заяві підтверджує, що у зв`язку з розглядом справи без проведення судових засідань АТ "Просто-Страхування" не було обізнане про дату винесення рішення, не мало змоги подати докази з оплати правничої допомоги, проте анонсувало понесення цих витрат до прийняття рішення, а тому подає такі докази в порядку, визначеному статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у даній справі.

Як убачається із переліку додатків до вказаної заяви відповідачем до неї були долучені такі докази: копія договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020, копія посвідчення адвоката №6423/10 від 15.02.2018, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №6423/10 від 15.02.2018, копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 13.03.2018, копія детального опису робіт, копія рахунку-фактури, копія платіжного доручення, копія акта виконаних робіт, копія ордеру та докази направлення вказаної заяви позивачу.

13.12.2023 через систему "Електронний суд" до суду першої інстанції від АТ "СК "Альфа-Страхування" надійшло клопотання, відповідно до якого позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із сплатою професійної правничої допомоги в розмірі 35 000,00 грн.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих адвокатом відповідача документів, зважаючи на малозначність цієї справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, свідчать про те, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу не є співмірними, а, навпаки, є завищеними.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/15312/23 заяву № 509-160248 від 05.12.2023 Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/15312/23 повернуто заявнику без розгляду.

Повертаючи відповідачу заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вказав, що її подано без додержання вимог статті 170 Господарського процесуального кодексу України, оскільки додані до неї письмові докази не є ні оригіналами, ні належним чином засвідченими копіями, що унеможливлює їх прийняття судом в якості належних доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, АТ "Просто-Страхування" 31.12.2023 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/15312/23 скасувати, направити справу для продовження розгляду заяви № 509-160248 від 05.12.2023 про ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції; вирішити питання судових витрат.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує на порушення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, що є підставою для її скасування, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

1) помилковості висновку суду першої інстанції про те, що додатки до заяви про ухвалення додаткового рішення містили ознаки застосування механічних засобів відтворення власноручного підпису особи, яка засвідчувала копії, - факсиміле, оскільки:

- факт укладення та чинності Договору про надання правової допомоги від 02.01.2020 його сторонами (АТ "Просто-Страхування" та АБ "Синюк та партнери") не оспорюється, як не оспорюються і вчинені на його виконання дії -написання відзиву на позов та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу;

- саме сторони правовідносин мають визначати питання щодо допустимості використання у їх господарських зносинах факсимільного відтворення підписів їх повноважних представників, сторони правочину як АТ "Просто-Страхування", так і адвокат Синюк С.Л. жодним чином не заперечують проти факсимільного відтворення підписів їх повноважних представників;

2) витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено;

3) зі змісту рішення суду першої інстанції у даній справі убачається, що питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених і анонсованих відповідачем, не вирішувалось, тому у відповідності до вимог статей 221, 244 Господарського процесуального кодексу України суд міг за заявою учасника справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, за результатом якого мав право лише відмовити у прийнятті додаткового рішення, а не повернути/залишити заяву без розгляду.

Поряд з цим, скаржник в апеляційній скарзі зазначає попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат за подання апеляційної скарги, який складається із судового збору в розмірі 2 684,00грн та запланованих витрат на оплату правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн (докази будуть надані додатково).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024 справу № 910/15312/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15312/23; відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою АТ "Просто-Страхування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/15312/23 до надходження до суду матеріалів справи.

11.01.2024 матеріали справи № 910/15312/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 апеляційну скаргу АТ "Просто-Страхування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/15312/23 залишено без руху на підставі статті 174, частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України; надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

19.02.2024 до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява (надіслана поштою 16.02.2024) про усунення недоліків апеляційної скарги з наданням доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги та надсилання копії апеляційної скарги іншій стороні у справі.

Крім того, в заяві про усунення недоліків апеляційної скарги, скаржником було заявлено клопотання про зміну найменування відповідача з Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" на Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО", оскільки згідно з протоколом № 6 позачергових загальних зборів акціонерів від 27.12.2023 затверджено Статут в новій редакції, відповідно до якого була змінена назва юридичної особи (документи на підтвердження зазначених обставин додано до заяви).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2024 клопотання скаржника про зміну найменування задоволено, змінено найменування відповідача у справі № 910/15312/23 з Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ) на Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ) (далі - АТ "ПРОСТО"); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "ПРОСТО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/15312/23; справу призначено до розгляду на 11.03.2024 о 15 год 10 хв; запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії у встановлені судом строки.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. з 09.03.2024 по 18.03.2024 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 справу № 910/15312/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2024 вказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу АТ "ПРОСТО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/15312/23; розгляд зазначеної апеляційної скарги у цій справі призначено на 16.04.2024 о 14 год 40 хв.

Однак, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці з 15.04.2024 по 17.04.2024 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 розгляд апеляційної скарги відповідача на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у даній справі призначено на 01.05.2024 о 15 год 20 хв.

У судовому засіданні 01.05.2024 колегією суддів розгляд апеляційної скарги АТ "ПРОСТО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі № 910/15312/23 відкладено на 18.06.2024 о 15 год 00 хв, про що винесену відповідну ухвалу.

Проте, судове засідання у призначений час не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці з 18.06.2024 по 20.06.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2024 розгляд апеляційної скарги відповідача призначено на 04.07.2024 о 14 год 45 хв.

За результатами проведеного 04.07.2024 судового засідання колегією суддів постановлено ухвалу про витребування у АТ "ПРОСТО" оригіналу поданої до Господарського суду міста Києва заяви № 509-160248 від 05.12.2023 про ухвалення додаткового рішення; розгляд апеляційної скарги відповідача відкладено на 17.09.2024 о 14 год 40 хв.

Позиція інших учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до вимог частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Явка представників сторін.

Сторони не забезпечили участь у судовому засіданні своїх представників, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, із заявами до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки представників у судове засідання, призначене на 17.09.2024, не зверталися.

Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників сторін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи із меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції про повернення відповідачу поданої ним заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду на підставі частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

Так, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі акцентував увагу на тому, що подана відповідачем заява про ухвалення додаткового рішення за формою і змістом має відповідати вимогам, передбаченим частиною 1 статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, у пункті 6 частини 1 статті 170 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

За приписами частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Однак, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, взявши до уваги процесуальну норму, в якій встановлені загальні вимоги до оформлення саме письмової заяви, клопотання чи заперечення (у даному випадку заяви про ухвалення додаткового рішення), суд першої інстанції зміст та форму цієї заяви не досліджував, а надав оцінку безпосередньо доданим до цієї заяви письмовим доказам.

Посилаючись на положення частин 2, 4, 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлення документів (ДСТУ 4163:2020), суд першої інстанції встановив, що додані до заяви про ухвалення додаткового рішення письмові докази, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, не завірені належним чином, відповідно до зазначених норм чинного законодавства, оскільки: 1) містять ознаки застосування механічних засобів відтворення власноручного підпису особи, яка засвідчувала копії - факсиміле; 2) не містять власного імені та прізвища особи, яка засвідчує копії, та дати засвідчення копій.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі доходить висновку, що за своєю правовою природою додані до заяви письмові докази не є письмовими доказами у розумінні Господарського процесуального кодексу України, оскільки не засвідчені в установленому порядку, а отже не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів.

Наслідком зазначеного, як убачається з оскаржуваної ухвали, є повернення відповідачу заяви про ухвалення додаткового рішення оскільки вона не відповідає вимогам частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України, тобто у зв`язку з тим, що заява про ухвалення додаткового рішення подана без додержання вимог пункту 6 частини 1 цієї статті.

З наведеного слідує, що з огляду на правову підставу, суд першої інстанції повернув заяву відповідача без розгляду, оскільки в ній не міститься переліку документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви.

При цьому дослідження змісту заяви на предмет наявності чи відсутності в ній такого переліку документів та доказів, які до неї додаються, суд першої інстанції не здійснив.

Проте, вдався до оцінки доданих до заяви про ухвалення додаткового рішення доказів щодо їх належності та допустимості в розумінні Господарського процесуального кодексу України, результат якої не дає підстав для повернення самої заяви у відповідності до вимог частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами пункту 6 частини 1 у сукупності з частиною 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України письмова заява, клопотання, заперечення можуть бути повернуті судом заявнику без розгляду лише за умови відсутності в них переліку документів та інших доказів, що до них додаються.

Досліджуючи зміст наявної в матеріалах справи копії заяви № 509-160248 від 05.12.2023 про ухвалення додаткового рішення (оригінал якої відповідачем на вимогу суду не надано), суд апеляційної інстанції встановив, що в ній міститься перелік документів та доказів, які до неї додавались, а саме: копія договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2020, копія посвідчення адвоката №6423/10 від 15.02.2018, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №6423/10 від 15.02.2018, копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 13.03.2018, копія детального опису робіт, копія рахунку-фактури, копія платіжного доручення, копія акта виконаних робіт, копія ордеру та докази направлення вказаної заяви позивачу.

Зазначеного суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі до уваги не взяв.

Не встановлено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі також невідповідності поданої відповідачем заяви про ухвалення додаткового рішення іншим вимогам щодо форми і змісту, передбачених частинами 1 та 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з тим, що неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в частині їх складу та розміру. Однак, дослідження та оцінка поданих доказів на їх належність та допустимість має надаватись судом при розгляді порушеного питання по суті, оскільки це входить до предмету доказування обставин фактичного понесення заявником таких витрат та їх відшкодування за рахунок іншої сторони.

Викладене ґрунтується на положеннях статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Проте, як убачається з матеріалів справи, подану відповідачем заяву про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції не розглядав по суті заявлених у ній вимог про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а повернув заявнику без розгляду на підставі частини 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу, помилково вказавши на наявність обставин (невідповідність змісту заяви вимогам пункту 6 частини 1 цієї статті), які ним не встановлені.

За приписами частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 3 статті 2 цього Кодексу визначено основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; обов`язковість судового рішення;. відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Реалізуючи покладені на суд завдання у межах визначених засад господарського судочинства при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, і питання розподілу між сторонами судових витрат, про що зазначає у резолютивній частині рішення (пункт 5 частини 1 статті 237, пункт 2 частини 5 статті 238 Господарського процесуального кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, при ухваленні рішення суд першої інстанції не вирішував питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем.

Згідно з положеннями абзацу 2 частини 3 статті 233 Господарського процесуального кодексу України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Так, порядок ухвалення рішення про судові витрати встановлено статтею 221 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини 1 якої передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За змістом частин 2, 3 статті 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог; у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Регламентуючи порядок прийняття додаткового рішення, стаття 244 Господарського процесуального кодексу України передбачає для суду, що ухвалив рішення, можливість за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, ним не вирішено питання про судові витрати (частина 1). Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина 3). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 4). Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5).

З огляду на встановлені у даній справі обставини та зважаючи на зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув АТ "ПРОСТО" без розгляду подану ним заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржену ухвалу суду першої інстанції визнати законною та обґрунтованою не можна, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для розгляду заяви АТ "ПРОСТО" про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства.

Решту доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони стосуються обставин безпосереднього розподілу судових витрат, питання щодо вирішення якого судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не здійснювалося.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на встановлені та досліджені у даній справі обставини в їх сукупності з нормами чинного процесуального законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача на ухвалу суду першої інстанції у даній справі підлягає задоволенню. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/15312/23 слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду заяви АТ "ПРОСТО" про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги.

Судові витрати.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/15312/23 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/15312/23 скасувати.

3. Справу №910/15312/23 направити до Господарського суду міста Києва для розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО" №509-160248 від 05.12.2023 про ухвалення додаткового рішення.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22; ) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10; ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 684,00 грн.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видачу наказу на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/15312/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статями 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.09.2024.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

К.В. Тарасенко