УХВАЛА

23 вересня 2024 року

м. Київ

cправа № 922/5460/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автобусний завод"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2024 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2024

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автобусний завод"

про стягнення 26 295,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (далі - Оператор ГРМ) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автобусний завод" (далі - Товариство, скаржник), в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26 295,18 грн, яка виникла на підставі договору розподілу природного газу, укладеного шляхом підписання заяви-приєднання №09421U1IAP096 від 01.01.2016.

Позовна заява обґрунтована порушенням відповідачем умов пункту 6.6. договору розподілу природного газу, оскільки відповідачем не здійснено ані попередньої оплати, ані остаточного розрахунку до 10 числа місяця, наступного за звітним. Кошти від Товариства в оплату послуг за грудень 2022 року - липень 2023 року на рахунок Оператора ГРМ не надходили в повному обсязі, тому станом на 01.12.2023 заборгованість Товариства за надані йому у період грудень 2022 року - липень 2023 року послуги з розподілу природного газу складає 26 295,18 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.06.2024 позов задоволено.

Рішення мотивовано тим, що Оператор ГРМ має право розраховувати річну замовлену потужність як за заявкою Товариства, так і виходячи з обсягів його споживання; відповідно до заявки Товариства на 2022 рік було замовлено 100 000 куб.м. природного газу + 54 916,66 куб.м. (це фактичний обсяг споживання) = 12 909,72 куб.м. в місяць; згідно з обсягами споживання на 2023 рік було визначено 65 228,44 куб.м., про що є акт з підписом позивача та відповідача, та відповідно в місяць 5 435,70 куб.м.; тобто на 2023 рік позивачем розрахована потужність з урахуванням зменшення обсягів споживання газу відповідачем; нарахування за розподіл природного газу припиняються у разі розірвання договору на розподіл природного газу. Відсутність споживання природного газу не звільняє від сплати за розподіл природного газу. Протягом спірного періоду відповідач не розірвав договірні відносини з позивачем та не надав належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), які б свідчили про те, що договір розподілу природного газу є розірваним, зміненим або про вилучення об`єкта споживача. Посилання відповідача на форс-мажорні обставини, як на підставу звільнення від виконання обов`язку за договором є безпідставними.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2024 апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення; рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2024 залишено без змін.

04.09.2024 (через систему ?Електронний суд?) Товариство звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2024 (повний текст постанови складено 23.08.2024) та рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2024, в якій просить судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ураховуючи, що положення статті 12 ГПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, Суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом частини п`ятої статті 12 цього Кодексу справи, на які поширюється дія цих положень, є малозначними в силу наведених положень пункту 1 частини 5 статті 12 цього Кодексу, виходячи із ціни предмету позову без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначених справ до відповідної категорії.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення 26 295,18 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн), тому у розумінні положень ГПК України ця справа є малозначною.

Положення пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачають виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.

Натомість подана касаційна скарга не дає правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, для касаційного перегляду судових рішень.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 (справа №914/1570/20, провадження №2-90гс20) зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних фільтрів не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних фільтрів допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує права доступу до правосуддя.

Враховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №922/5460/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автобусний завод" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2024 та рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов