СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Харків Справа № 922/4391/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.

за участю представників сторін:

боржника Лаленко С.М.

ТОВ "Овіс трейд" Бевзюк О.О.

ТОВ "Паркінг+" Бочаров Д.Є.

арбітражний керуючий Попадюк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Овіс трейд" (вх. 1657Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 24.06.2024 (повний текст складено 27.06.2024) та на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2024 про визнання грошових вимог ТОВ "Паркінг+" (повний текст складено 15.04.2024), постановлені в приміщенні господарського суду Харківської області суддею Кононовою О.В. у справі № 922/4391/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд"

про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ"

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2024 у справі № 922/4391/23 задоволено заяву ТОВ "Паркінг+" (вх. 35573 від 26.12.2023) з грошовими вимогами до боржника .

Визнано грошові вимоги ТОВ "Паркінг+" до боржника у загальному розмірі 231 388 637,90 грн., з яких:

- 66 886 689,77 грн. сума основного боргу (4 черга),

- 32 482 147,89 сума пені (6 черга),

- 16 558 338,14 грн. інфляційних витрат (4 черга),

- 21 926 055,19 грн. відсотків річних (4 черга),

- 92 590 893,77 товарного кредиту (4 черга),

- 939 145,14 судового збору, стягнутого за рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/1391/23 та 5 368,00 грн. судового збору, сплаченого за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника (1 черга).

Зобов`язано розпорядника майна включити визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів у визначеній черговості.

Ухвалою господарського суду від 24.06.2024 у справі № 922/4391/23 (попереднє засідання) визнано наступний розмір грошових вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів:

1. ТОВ "Овіс Трейд" в загальній сумі 265 521 264,16 грн, з яких:

- 263 970 000,00 грн основний борг (4 черга),

- 1 308 756,16 грн. 3% річних (4 черга);

- 150 000,00 грн. судові витрати у справі № 922/3558/23 (4 черга),

- 26 840,00 судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі (1 черга),

- 5 368,00 грн. судового збору, сплаченого за подачу заяви з додатковими грошовими вимогами до боржника (1 черга);

- 60 300,00 грн витрат пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства (1 черга).

2. ТОВ "Східбудпостач" до боржника у загальному розмірі 1 834 482,95 грн., з яких:

- 829 920,00 грн. сума основного боргу (4 черга),

- 507 263,16 грн. інфляційні збитки (4 черга),

- 101 677,86 грн. - 3% річних (4 черга),

- 347 074, 52 грн. пеня (6 черга) ,

- 27 789,03 грн. судовий збір (4 черга),

- 15 390,38 грн. витрат на правову допомогу адвоката за рішенням Господарського суду Харківської області від 26.07.2023 по справі № 922/1302/23 (4 черга)

- 5 368,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника (1 черга);

3. Комунального підрядного підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" у загальному розмірі 268 498,00 грн., з яких:

- 263 130,00 грн. сума основного боргу (4 черга);

- 5 368,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника (1 черга);

4. Головного управління ДПС, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України у загальному розмірі 6 674,00 грн., з яких:

- 1306 грн. штрафна санкція (3 черга);

- 5 368,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника (1 черга);

5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" до боржника у загальному розмірі 231 388 637,90 грн., з яких:

- 66 886 689,77 грн. сума основного боргу (4 черга),

- 32 482 147,89 сума пені (6 черга),

- 16 558 338,14 грн. інфляційних витрат (4 черга),

- 21 926055,19 грн. відсотків річних (4 черга),

- 92 590 893,77 товарного кредиту (4 черга),

- 939 145,14 судового збору, стягнутого за рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 922/1391/23 (4 черга) та 5 368,00 грн. судового збору, сплаченого за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника (1 черга).

Зобов`язано розпорядника майна за результатами попереднього засідання внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Належним чином складений та підписаний реєстр вимог кредиторів надати суду у десятиденний строк з дня постановлення ухвали суду.

Зобов`язано розпорядника майна в десятиденний строк з дня постановлення ухвали відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства організувати та провести збори кредиторів та комітету кредиторів, визначивши час та місце проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів. Докази надати суду.

Призначено проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів на 16.07.2024.

Зобов`язано розпорядника майна провести аналіз фінансово - господарської діяльності боржника та надати його до суду до дати підсумкового засідання.

Призначено підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанова про визнання його банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство або ухвала про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду на "30" липня 2024 р. об 12:20 год.

Не погодившись з ухвалами, ТОВ "Овіс трейд" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить:

- ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2024 скасувати частково та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог кредитора ТОВ «Паркінг+» за Договором № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 у визнанні пені за несвоєчасне виконання обов`язків з розрахунку у розмірі 1 419 212, 49 грн., річних відсотків у розмірі 1 514 940,51 грн., інфляційних збитків у розмірі 1 190 489,70 грн., товарного кредиту у розмірі 7 574 702,61 грн., відмовити у задоволенні вимог кредитора ТОВ «Паркінг+» за Договором поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 у визнанні пені за несвоєчасне виконання обов`язків з розрахунку у розмірі 12 301 613,51 грн., річних відсотків у розмірі 5 931 256,66 грн., інфляційних збитків у розмірі 4 807 615,33 грн., товарного кредиту у розмірі 29 656 283,31 грн., відмовити у задоволенні вимог кредитора ТОВ «Паркінг+» за Договором про переведення боргу б/н від 25.05.2021року у розмірі 20 629 598,32 грн., відмовити у задоволенні вимог кредитора ТОВ «Паркінг+» Договором про переведення боргу б/н від 30.06.2021 року у розмірі 7 164 656,60 грн.

- ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2024 за Договором поставки № 2019/П/04 від 29.01.2019 в розмірі 55 359 907,85 грн. товарного кредиту, віднесеного до 4 черги змінити та прийняти нове рішення, яким внести грошові вимоги ТОВ «Паркінг +» до боржника за Договором поставки № 2019/П/04 від 29.01.2019 розмірі 55 359 907,85 грн. товарного кредиту до 6 черги.

- ухвалу господарського суду Харківської області від 24.06.2024 скасувати частково та постановити нове судове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ «Паркінг+» в наступному розмірі:

- 39 092 434,85 грн. сума основного боргу (4 черга)

- 74 121 229,74 грн. сума пені (6 черга)

- 10 560 233,11 грн. інфляційних витрат (4 черга)

- 14 479 858,02 грн. відсотків річних (4 черга)

- 939 145,14 судового збору, стягнутого за рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/1391/23 та 5 368,00 грн. судового збору, сплаченого за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника (1 черга).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом не надано оцінки неправильному розрахунку пені, адже пеню необхідно розраховувати за кожною накладною окремо, а не загальною масою, не встановлено дати, з якої виникло прострочення за конкретними накладними. Кредитором в строк, визначений Кодексом не подано правильного розрахунку пені за кожною накладною згідно пункту 5.2 Договору, а отже дана вимога кредитора визнана судом першої інстанції помилково та задоволенню не підлягає. Судом першої інстанції не досліджено з яких підстав, при визначеній в договорі передоплаті, кредитор здійснював поставки товару без попередньої оплати та без оплати взагалі.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, те що задоволення пені у розмірі, яка перевищує суму боргу носить не компенсаційний характер, а є способом збагачення за рахунок боржника, що протирічить принципам господарського права та є вочевидь несправедливим.

Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розмір інфляційних збитків, яких зазнало Товариство, у зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по своєчасному та повному розрахунку за Договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020, згідно розрахунку кредиторських вимог становить 1 190 489,70 грн., оскільки розрахунок було здійснено невірно, не за кожною простроченою накладною, як того вимагає закон, із розрахунку неможливо встановити з якого ж строку почалось прострочення, адже договором встановлена попередня оплата за товар і незрозуміло з яких підстав ТОВ «Паркінг +» здійснював поставки без попередньої оплати.

Крім того апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог ТОВ «Паркінг+» згідно п. 3. 6. Договору, оскільки судом не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають встановленим обставинам справи.

Крім того, судом першої інстанції, на думку апелянта, помилково надано оцінку п. 3.6 договору про сплату товарного кредиту, адже за своєю правовою природою даний пункт договору не є платою за товарний кредит у зв`язку з тим, що пунктом 3.6 договору не встановлені відсотки за користування кредитом та відсутній строк на який цей кредит видано. Такі умови Договору не відповідають законодавчому визначенню поняття «товарний кредит», що наведене в пункті 14.1.245. Податкового кодексу України. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилково висновку про те, що пункт 3.6 Договору є встановленою договором платою боржника за користування чужими грошовими коштами, а тому не носить компенсаційного характеру, та, відповідно, не є ані штрафом, ані пенею.

До того апелянт зазначає про неправомірність віднесення товарного кредиту до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Також апелянт вважає, що вимоги кредитора за договорами про переведення боргу б/н від 25.05.2021 на суму 20 629 598,32 грн. та за договором б/н від 30.06.2021 на суму 7 164 656,60 грн. не підлягають задоволенню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Овіс трейд" (вх. 1657Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 24.06.2024 та на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2024 про визнання грошових вимог ТОВ "Паркінг+" у справі № 922/4391/23. Призначено розгляд справи на 03.09.2024.

31.07.2024 від представник ТОВ "Паркінг+" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ТОВ "Овіс трейд" на ухвали господарського суду Харківської області (вx. 1657X/1) від 10.04.2024 та від 24.06.2024 по справі № 922/4391/23 залишити без задоволення, ухвали господарського суду Харківської області від 10.04.2024 та від 24.06.2024 по справі № 922/4391/23 в частині визнання грошових вимог ТОВ «Паркінг+» залишити без змін.

01.08.2024 від арбітражного керуючого Попадюка І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ТОВ "Овіс трейд" задовольнити в повному обсязі.

02.08.2024 від представника ТОВ "Дорожньобудівельна компанія ПРОФІТ" Тоцької К.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

05.08.2024 від ТОВ "Дорожньобудівельна компанія ПРОФІТ" надійшла заява, підписана директором ТОВ «ДБК ПРОФІТ», про припинення повноважень адвоката Тоцької К.М. на представництво інтересів ТОВ "Дорожньобудівельна компанія ПРОФІТ".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.09.2024 оголошено про перерву у розгляді справи до 05.09.2024.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2024 оголошено про перерву у розгляді справи до 11.09.2024.

10.09.2024 від представника ТОВ "Паркінг+" надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2024 оголошено про перерву у розгляді справи до 19.09.2024.

16.09.2024 від представника ТОВ "Паркінг+" надійшли додаткові пояснення.

17.09.2024 від представника ТОВ "Овіс трейд" надійшли заперечення на додаткові пояснення ТОВ «Паркінг+» щодо товарного кредиту, в яких він просить не враховувати подані додаткові пояснення та твердження, викладені у відзиві на апеляційну скаргу з приводу зміни правової позиції ТОВ «Паркінг+» відносно правової природи п. 3.6 договорів поставки № 2020/11/11-1 від 29.01.2020 та № 2021/ ГІ/08 від 12.01.2021, апеляційну скаргу ТОВ «Овіс Трейд» просить задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 19.09.2024, з`явились представники боржника, ТОВ «Паркінг+», ТОВ "Овіс трейд", арбітражний керуючий, представники інших учасників справи не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.

Ухвала апеляційного суду від 11.09.2024 була направлена до електронних кабінетів учасників справи та отримана ними 12.09.2024.

Представник ТОВ «Східбудпостач» просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених представників, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Східний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Овіс трейд» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

29.01.2020 між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "ДБК Профіт" було укладено Договір поставки № 2020/П/11-1 (зі строком дії до 31.12.2020, а в частині виконання грошових зобов`язань Боржника до 25.12.2020), відповідно до п. 1.1 якого Товариство зобов`язалося поставити Боржнику наступний товар: асфальтобетонні суміші, бітумну емульсію, відходи фрезерування (код УКТ ЗЕД 27150000), пісок (код УКТ ЗЕД 2505), відсів гранітний, щебінь (код УКТ ЗЕД 2517), бетон (код УКТ ЗЕД 3824), борт дорожній та тротуарний (поребрик) (код УКТ ЗЕД 6801), а також вироби з бетону (код УКТ ЗЕД 6810), а Боржник зобов`язався прийняти і оплатити цей товар.

Частиною 1 статті 173 та пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання із господарського договору, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, з урахуванням чого, визначені пунктом 1.1 Договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 зобов`язання являються господарськими зобов`язаннями, що підлягають виконанню сторонами за договором.

Частиною 1 ст. 193 ГК України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться та наголошено увагу на тому, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до положень пункту 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупцеві, якщо товар переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 2.1 Договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 було визначено базис поставки: EXW відповідно до міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010 - склад готової продукції Товариства, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Диканівська, 51.

На виконання Договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 ТОВ "Паркінг+", у період з 29.01.2020 по 19.12.2020 було поставлено ТОВ "ДБК ПРОФІТ" товарів на загальну суму 39 828 405, 31 грн., що підтверджується поданими до суду та наявними у матеріалах справи копіями накладних у кількості 1340 шт., довіреностями на отримання ТОВ "ДБК ПРОФІТ" товарів за Договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 № 3 від 03.02.2020, № 4 від 03.02.2020, № 7 від 29.02.2020, № 8 від 29.02.2020, № 15 від 31.03.2020, № 16 від 31.03.2020, № 23 від 30.04.2020, № 24 від 30.04.2020, № 32 від 01.06.2020, № 34 від 17.06.2020, № 35 від 30.06.2020, № 36 від 30.06.2020, № 38 від 31.07.2020, № 37 від 31.07.2020, № 41 від 31.08.2020, № 40 від 31.08.2020, № 46 від 30.09.2020, № 47 від 30.09.2020, № 49 від 30.10.2020, № 50 від 30.10.2020, № 53 від 30.11.2020, № 54 від 30.11.2020.

Статтею 692 ЦК України визначено обов`язок покупця по оплаті товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару та наголошено увагу на тому, що Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У свою чергу, частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що у випадку, коли у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а у частині 3 ст. 692 ЦК України вказано, що у випадку прострочення оплати товару Продавець має право вимагати від Покупця його оплати.

Так, пунктом 3.1 Договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 сторонами визначено, що остаточний розрахунок за кожну поставлену партію товару повинен бути здійснений протягом 5-ти (п`яти) банківських днів з моменту фактичної поставки товару.

В період дії договору за вказаним договором ТОВ "Паркінг+" були поставлені товари на загальну суму 39 828 405, 31 грн., проте ТОВ "ДБК Профіт" за поставлені протягом 2020 року Товари сплатило на користь ТОВ "Паркінг+" 39 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які додані до матеріалів справи.

Відповідачем докази оплати Товару в іншій сумі не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним належними допустимими доказами факт поставки ТОВ "Паркінг+", у період з 29.01.2020 по 19.12.2020 ТОВ "ДБК ПРОФІТ" за договором № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 товарів на загальну суму 39 828 405, 31 грн., та їх часткової оплати з боку ТОВ "ДБК ПРОФІТ" на суму 39 000 000,00 грн.

Таким чином, ТОВ "ДБК Профіт" зобов`язання з оплати поставлено в період з 29.01.2020 по 19.12.2020 товару за Договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 не виконало в повному обсязі, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед Товариством у розмірі 828 405, 31грн.

Пунктами 3.6 та 3.7 договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 між сторонами ТОВ «Паркінг+» та ТОВ «ДБК ПРОФІТ» було узгоджено, що: « 3.6. У випадку, якщо оплата за фактично поставлений Товар не здійснена Покупцем в порядку п.3.1. цього договору протягом 30-ти календарних днів, Постачальник виставляє Покупцеві користування товарним кредитом, при цьому товарний кредит розраховується по наступній формулі:.

С(т.к.) = Кз*Кт.к/365,

Де, С(т.к.) сума товарного кредиту;

Кз кредиторська заборгованість Покупця перед Постачальником на момент оплати;

Кт.к. кількість днів користування Покупцем товарним кредитом.»

3.7. У випадку виникнення у Покупця товарного кредиту, Покупець оплачує Постачальникові вартість фактично поставленого Товару та послуги товарного кредиту і інші платежі відповідно до цього Договору.»

Відповідно до розрахунку кредиторських вимог сума товарного кредиту становить 7 574 702,61 грн. Апеляційним судом перевірено розрахунок товарного кредиту, наданий кредитором, та встановлено, що він є арифметично правильним, відповідає умовам договору поставки, враховує дати поставки кожної партії товару, дати оплати, залишок заборгованості на дату, коли така заборгованість мала бути сплачена без нарахування товарного кредиту, та кількість днів існування даної заборгованості у незмінному вигляді. Апелянтом не наведені аргументи неправильності даного розрахунку, а також не надано власного розрахунку, який би спростовував розрахунок кредитора.

За своєю правовою природою послуги товарного кредиту не є штрафною санкцією, що узгоджується з умовами укладеного договору поставки. Так, обов`язок сплачувати товарний кредит визначений пунктами 3.6 та 3.7 договору поставки, та в договорі розміщені в розділі 3 «Умови оплати». Разом з тим, відповідальність сторін договору визначена в розділі 5 договору «Відповідальність сторін», який не відносить до видів відповідальності сплату послуг товарного кредиту.

Суд погоджується з доводами суду першої інстанції з приводу того, що товарний кредит за договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 являється узгодженим між сторонами, порядком розрахунку ТОВ "ДБК Профіт" за придбані на умовах договору поставки Товари, що застосовується у разі не оплати Покупцем (ТОВ "ДБК Профіт") товарів, відповідно до положень п. 3.1. вказаного договору.

Зазначена правова конструкція, з урахуванням положень пункту 3.7. Договору поставки № 2020/П/11-1 узгоджується з правовими наслідками порушення зобов`язання, визначеними п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України (зміна умов зобов`язання), а її застосування Сторонами при укладанні договору відповідає як положенням ст. 536, ч. 3 ст. 692 ЦК України, так і встановленому законом принципу свободи договору, який закріплено в ст. ст. 6, 627 ЦК України, з урахуванням чого нарахований Товариством Товарний кредит являється способом оплати, що був застосований у відношенні ТОВ "ДБК Профіт", через не здійснення останнім розрахунків із Товариством за придбані на умовах договору поставки товари.

З урахуванням викладеного судом відхиляються доводи апелянта стосовно того, що обумовлений договором товарний кредит являється додатковою штрафною санкцією за несвоєчасне виконання Покупцем (Боржником) грошового зобов`язання, оскільки зазначені доводи спростовуються наявними у матеріалах справи документами та поясненнями ТОВ «Паркінг+».

Зокрема, 16.09.2024 ТОВ «Паркінг+» були надані до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що під час підготовки заяви з кредиторськими вимогами ТОВ «Паркінг+», у зв`язку зі стислими строками на подання відповідної заяви та великим об`ємом документів, у відповідній заяві були використані тези, наявні у мотивувальній частині рішення господарського суду Харківської області від 16 жовтня 2023 року по справі 922/1391/23, в результаті чого було помилково зазначено про те, що заявлені за договорами поставок № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 та № 2021/П/08 від 12.01.2021 суми товарного кредиту відносяться штрафних санкцій, тоді як в дійсності вказані суми товарного кредиту являються узгодженим між Сторонами, порядком розрахунку ТОВ «ДБК ПРОФІТ» за придбані на умовах договору поставкитТовари, що підлягає застосуванню у разі не оплати Покупцем (ТОВ «ДБК ПРОФІТ») товарів у строки, визначені п. 3.1. вказаного договору.

Вказані доводи ТОВ «Паркінг+» підтверджуються наявними матеріалами справи, зокрема розрахунком кредиторських вимог вих. № 260 від 22.12.2023, який було долучено ТОВ «Паркінг+» до заяви з грошовими вимогами, додатковими письмовими поясненнями ТОВ «Паркінг+» від 10.04.2024 та Актами звірок наданими ТОВ «Паркінг+».

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Зазначена правова доктрина знайшла своє втілення, зокрема, в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, відповідно до якої у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

При кваліфікації правовідносин, які виникли між сторонами, апеляційний суд також враховує висновки, викладені у Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18 грудня 2018 року по справі № 908/639/18. Вказані висновки полягають в наступному:

« 36. Проценти річних, про які йдеться у частині 2 статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини 2 статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

37. З мотивів, викладених у пунктах 23, 27, 29, 32, 33, 35, 36 цієї постанови, а також з огляду на те, що в розумінні частини 2 статті 217 ГК України проценти за користування товарним кредитом і 3% річних не є видами господарсько-правової відповідальності Покупця, колегія суддів відхиляє безпідставне твердження скаржника про те, що відсотки за товарним кредитом і 3% річних є відповідальністю покупця за прострочення грошового зобов`язання, в зв`язку з чим, стягнувши з відповідача одночасно штраф за прострочку оплати товару, відсотки за товарним кредитом і 3% річних, суди незаконно застосували до боржника потрійну відповідальність за одне й те саме порушення»

Окрім цього, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду було акцентовано увагу і у Постанові від 10.09.2018 по справі № 908/24/18 було сформовано чітку правову позицію, відповідно до якої визначено правомірність одночасного стягнення відсотків за користування товарним кредитом, штрафу інфляційни втрат та 3 % річних:

«Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статтей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та враховуючи встановлені судами строки отримання товару Державним підприємством "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської станції національної академії аграрних наук України" і строки здійснення ним оплат, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати придбаного товару за договором поставки товару № Х-04/03 від 02.03.2015.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладаючи договір поставки товару № Х-04/03 від 02.03.2015 сторони встановили, що у разі порушення термінів оплати поставленого товару та процентів за користування товарним кредитом, визначених умовами даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної діючої, на момент існування заборгованості, ставки НБУ (пункт 6.2. договору).

Відповідно до пункту 6.4 договору, при простроченні оплати за поставлений товар та процентів за користування товарним кредитом, по термінах визначених умовами даного договору, більш ніж на 10 днів, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді штрафу у розмірі 20 відсотків від суми заборгованості з указаним терміном.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з правомірністю застосування господарськими судами норм матеріального права щодо нарахування відсотків за користування кредитом 158458,77 грн, штрафу 20% від суми заборгованості в розмірі 80173,07 грн, 3569,78 грн 3% річних, 7167,95 грн інфляційних втрат»

Зазначене, у своїй сукупності, з урахуванням правових висновків, зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, де судом було здійснено фактичне відмежування штрафних санкцій від інших видів грошових зобов`язань, а також Верховним Судом у складі касаційного господарського суду у постанові від 18.11.2021 по справі № 921/395/20, де судом виходячи із висновків, зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, було зроблено ряд наступних висновків про те, що «відсотки за користування товарним кредитом за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами і стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов`язань, ані штрафною санкцією» свідчить про те, що товарний кредит не являється штрафною санкцією, а являється саме способом розрахунку за придбані покупцем, в рамках договірних правовідносин, товари.

Отже, доводи апелянта про неправомірність віднесення товарного кредиту до четвертої черги реєстру вимог кредиторів не знаходять свого підтвердження.

Суд апеляційної інстанції також виходить з практики Верхового Суду яким у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 08.02.2023 по справі № 910/18544/21 було сформовано правову позицію, відповідно до якої проценти за користування товарним кредитом підлягають віднесенню до 4 черги вимог кредиторів.

Аналогічна висновки були виснувані Верховним судом у складі касаційного господарського суду у постанові від 18.11.2021 по справі № 921/395/20.

Стосовно доводів апелянта про те, що в мотивувальній частині рішення господарського суду Харківської області від 16.10.2023 по справі № 922/1391/23 послуги товарного кредиту віднесено до штрафних санкцій, апеляційний суд зазначає наступне:

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.10.2023 по справі № 922/1391/23 судом задоволено позовні вимоги ТОВ "Паркінг+" до ТОВ "ДБК Профіт" та стягнуто з Боржника наявну у останнього перед кредитором заборгованість за Договором поставки № 2019/П/04 від 29.01.2019 у розмірі 103 342 159, 23 грн., що складається з: заборгованості з основного боргу у розмірі 16 716 847,34 грн., пені за несвоєчасне виконання обов`язків з розрахунку у розмірі 12 402 523,05 грн., річних відсотків у розмірі 11 071 981,53 грн, інфляційних збитків у розмірі 7 790 899,46 грн та товарного кредиту у розмірі 55 359 907,85 грн, а також 939 145,14 грн. судового збору. Зазначене рішення набрало законної сили.

В мотивувальній частині рішення міститься юридична оцінки товарного кредиту, як штрафної санкції.

Разом з тим, преюдиційними для даної справи є лише факти, встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 16.10.2023 по справі № 922/1391/23, такі як, зокрема, сума боргу, період виникнення боргу тощо. Юридична оцінка природи вказаного боргу є юридичною оцінкою, наданою судом, який розглядав справу, та не має преюдиційного значення для даної справи.

Так, Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.12.2019 по справі № 320/4938/17 судом було визначено, що «Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення».

Також, Верховним судом у складі касаційного господарського суду у постановах від 10.10.2019 по справі № 910/2164/18 та від 08.07.2019 по справі № 908/156/18 було зазначено, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, враховуючи, що віднесення суми боргу до штрафних санкцій або до основного боргу є правовою оцінкою даної суми заборгованості, суд виходить з того, що правова оцінка суми заборгованості, яка наведена в мотивувальній частині рішення господарського суду Харківської області від 16.10.2023 по справі № 922/1391/23, для даної справи не може мати преюдиційного значення.

В аспекті викладеного колегія суддів зазначає, що зміст рішення суду у справі № 922/1391/23 від 16.10.2023 унеможливлює кваліфікацію сум товарного кредиту як пені. Колегія суддів звертає увагу учасників спору, що вказаним рішенням також було стягнуто 12 402 523,05 грн. пені за договором. Наявна у законодавстві заборона на подвійне стягнення пені у сукупності із змістом наведеного судового рішення свідчить про хибність твердження апелянта щодо кваліфікації сум товарного кредиту як пені.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги волю сторін спору.

Без жодного сумніву, кожне судове рішення впливає на господарську діяльність сторін спору, оскільки змінює (створює, припиняє тощо) їх права та обов`язки.

Однак у втручання суду в господарську діяльність сторін є своя межа, яка обумовлена законом і міркуваннями здорового глузду.

У цій справі як кредитором, так і боржником визнано, що сума спірної заборгованості є товарним кредитом, визначеним на умовах договору між ними. Інтенція суду кваліфікувати цю суму заборгованості інакшим чином повинна опиратись або на встановлені законом заборони, або на об`єктивні докази зловмисності сторін. Між тим, апелянт у своїх скарзі не посилається ані на наявність якихось заборон, які перешкоджають сторонам врегулювати свої господарські відносини саме таким чином, встановивши товарний кредит, ані на об`єктивні докази зловмисності та узгодженості дій боржника та кредитора.

За таких умов колегія суддів не вбачає підстав втручання у господарську діяльність сторін спору і кваліфікацію сум заборгованості іншим чином, аніж її кваліфікують самі учасники правовідносин.

Віднесення суми заборгованості за товарним кредитом до відповідної черги реєстру вимог кредиторів в межах справи про банкрутство здійснюється саме судом, який розглядає справу про банкрутство у відповідності до приписів статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, відповідно до статті 64 КУзПБ у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою. У шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Статтею 1 КУзПБ визначено, що грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, грошова вимога кредитора це вимога щодо грошових зобов`язань до боржника.

З системного тлумачення статей 1 та 64 КУзПБ вбачається, що до четвертої черги реєстру вимог кредиторів слід відносити усі не забезпечені заставою майна боржника вимоги щодо грошових зобов`язань боржника, які не відносяться до першої, другої, третьої та п`ятої черг реєстру вимог кредиторів. До шостої черги реєстру вимог кредиторів відносяться інші вимоги, тобто вимоги до боржника, які не входять до складу вимог щодо грошових зобов`язань боржника, зокрема, штрафні санкції.

Зважаючи, що сума товарного кредиту не є штрафною санкцією, вказана вимога є вимогою щодо грошового зобов`язання боржника, та в розумінні статей 1, 64 КУзПБ відноситься до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Частиною 1 статті 199 ГК України визначено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК України та іншими законами України та наголошено увагу на тому, що до застосування підлягають передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу визначивши основною умовою узгодження їхнього застосування між сторонами.

Частиною 1 статті 199 ГК України також визначено, що до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положенняЦК України з урахуванням чого, основними видами забезпечення виконання зобов`язання, відповідно до положень частин 1 та 2 статті 546 ЦК України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а також інші, встановлені законом або договором види забезпечення виконання зобов`язання.

У свою чергу, відповідно до положень статті 217 ГК України господарські санкції, являючись правовим засобом відповідальності у сфері господарювання, уявляють собою заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частиною 2 статті 217 ГК України визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій як: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 ГК України господарські зобов`язання можуть забезпечуватися господарськими санкціями у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), що являються штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України також визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання здійснюється протягом 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України та частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою у вигляді пені, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч. 2 статті 343 ГК України, пеня за прострочку платежу, встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 5.2 Договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020, між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "ДБК ПРОФІТ" було узгоджено, що за порушення строків оплати поставлених товарів Боржник повинен сплатити Товариству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення виконання зобов`язання, за кожен день невиконання зобов`язання та за весь період прострочення, а строк позовної давності щодо стягнення пені було встановлено тривалістю у три роки, з чого вбачається, що ТОВ "ДБК Профіт" повинен сплатити пеню за прострочення розрахунку за поставлені ТОВ "Паркінг+", згідно Договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020, товари, за весь період прострочення, розмір якої, згідно Розрахунку кредиторських вимог становить 1 419 212, 49 грн.

Окрім цього, відповідно до положень статті 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі та не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями пункту 5.2 Договору поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020, відповідно до якого між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "ДБК Профіт" було узгоджено, що за порушення Боржником термінів проведення розрахунків більш ніж на п`ять робочих днів, він повинен сплатити ТОВ "Паркінг+" 20% річних від простроченої суми, сторони встановили інший розмір процентів річних в розумінні статті 625 ЦК України.

Згідно з розрахунком кредиторських вимог проценти річних складають 1 514 940,51 грн. Судом перевірено розрахунок, та встановлено, що він є арифметично правильним.

Розмір інфляційних збитків, яких зазнало Товариство, у зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по своєчасному та повному розрахунку за Договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020, згідно Розрахунку кредиторських вимог становить 1 190 489,70 грн. Вказаним розрахунок перевірено судом та встановлено, що він є арифметично правильним, за періодами відповідає значенням індексі інфляції, встановлених органами статистики у відповідних місяцях.

У своїй апеляційній скарзі представник ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» посилається на ненадання судом першої інстанції оцінки «неправильному», розрахунку ТОВ «Паркінг+» пені, процентів річних та інфляційних збитків за договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020. Перевіривши усі вищевказані розрахунки, судом відкидаються зазначені доводи ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» у зв`язку з їхньою необґрунтованістю.

Між тим, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи наявні розрахунки ТОВ «Паркінг+» щодо товарного кредиту, процентів річних, інфляційних втрат та пені, суми в яких більші порівняно з заявленими у заяві з грошовими вимогами до боржника. З вказаного приводу суд зазначає, що кредитор у справі самостійно визначає розмір вимог, які він заявляє до боржника. Відтак, вказавши у заяві з грошовими вимогами лише частину від суми заборгованості, кредитор самостійно визначив предмет вказаної заяви, реалізувавши своє право в межах принципу диспозитивності. Суд не досліджує вимоги, які не були заявлені в заяві з грошовими вимогами, проте враховує, що заявлені кредитором суми заборгованості повністю кореспондуються з розрахунками повної суми заборгованості, наданими кредитором.

Також, 12.01.2021 між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "ДБК Профіт" 12.01.2021 було укладено Договір поставки № 2021/П/08 (зі строком дії до 31.12.2021, а в частині виконання грошових зобов`язань Боржника до 25.12.2021), відповідно до п.1.1 якого Кредитор зобов`язався поставити Боржнику наступний товар: асфальтобетонні суміші, бітумну емульсію, відходи фрезерування (код УКТ ЗЕД 27150000), пісок (код УКТ ЗЕД 2505), відсів гранітний, щебінь (код УКТ ЗЕД 2517), бетон (код УКТ ЗЕД 3824), борт дорожній та тротуарний (поребрик) (код УКТ ЗЕД 6801), а також вироби з бетону (код УКТ ЗЕД 6810), а Боржник зобов`язався прийняти і оплатити цей товар.

Пунктом 2.1 Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 було визначено базис поставки: EXW відповідно до міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010 - склад готової продукції Товариства, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Диканівська, 51.

На виконання Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 ТОВ "Паркінг+", у період з 25.03.2021 по 13.11.2021 було поставлено ТОВ "ДБК Профіт" товарів на загальну суму 54 339 484, 40 коп., що підтверджується відповідними накладними.

Крім того, до матеріалів справи додані Довіреності на отримання ТОВ "ДБК ПРОФІТ" товарів за Договором поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 № 5 від 24.03.2021, № 6 від 31.03.2021, № 7 від 31.03.2021, № 9 від 30.04.2021, № 10 від 30.04.2021, № 20 від 31.05.2021, № 21 від 31.05.2021, № 27 від 30.06.2021, № 28 від 30.06.2021, № 36 від 31.07.2021, № 37 від 31.07.2021, № 44 від 31.08.2021, № 45 від 31.08.2021, № 47 від 30.09.2021, № 48 від 30.09.2021, № 51 від 30.10.2021, № 52 від 30.10.2021, № 53 від 30.11.2021.

Усі поставлені Товариством товари були у повному обсязі прийняті Боржником, що у свою чергу підтверджує факт поставки ТОВ "Паркінг+" товарів належної якості, а відтак повне і належне виконання ним взятих на себе, згідно Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021, обов`язків.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно доведеності належними допустимими доказами факту поставки ТОВ "Паркінг+" за договором № 2021/П/08 від 12.01.2021 у період з 25.03.2021 по 13.11.2021 товарів на загальну суму 54 339 484, 40 коп.

Пунктом 3.1 Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 Сторонами визначено, що остаточний розрахунок за кожну поставлену партію товару повинен бути здійснений протягом 5-ти (п`яти) банківських днів з моменту фактичної поставки товару.

У свою чергу Боржником, за поставлені протягом 2021 року Товари, було сплачено на користь ТОВ «Паркінг+» лише 38 809 293,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, з яких вбачається, що призначенням платежу була саме "Сплата згідно договору 2021/П/08 від 12.01.2021".

Враховуючи викладене ТОВ "ДБК Профіт", в супереч взятих на себе, згідно Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 обов`язків, а також в супереч вимог чинного законодавства України та звичаїв ділового обороту, не було виконано взятих на себе обов`язків по здійсненню повних (остаточних) розрахунків з ТОВ "Паркінг+" за поставлені у період з 25.03.2021 по 13.11.2021 товари, в результаті чого у нього виникла перед кредитором заборгованість, розмір якої становить 15 530 191, 40 грн.

Положеннями пункту 3.6 Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 було узгоджено, що у випадку не здійснення Покупцем (Боржником) оплати за фактично поставлений Товар, протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, Постачальник (Кредитор) має право виставити Покупцю (Боржнику) користування товарним кредитом який розраховується в порядку, повністю ідентичному, як і в договорі поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 року. Згідно з розрахунком ТОВ "Паркінг+" розмір товарного кредиту становить 29 656 283,31 грн.

Також, за не виконання взятих на себе, згідно Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 обов`язків по здійсненню повних (остаточних) розрахунків з ТОВ "Паркінг+" за поставлені згідно договору товари, ТОВ "Паркінг+" були застосовані до ТОВ "ДБК Профіт" наступні штрафні санкції.

Пунктом 5.2 Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "ДБК Профіт" було узгоджено, що за порушення строків оплати поставлених товарів Боржник повинен сплатити Товариству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення виконання зобов`язання, за кожен день невиконання зобов`язання та за весь період прострочення, а строк позовної давності щодо стягнення пені було встановлено тривалістю у три роки з чого вбачається, що Боржник повинен сплатити пеню за прострочення розрахунку за поставлені Товариством, згідно Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021,товари, за весь період прострочення, розмір якої згідно розрахунку кредиторських вимог становить 12 301 613.ю51 грн.

Окрім цього, з урахуванням положень статей 552 та 625 ЦК України, внаслідок не виконання взятих на себе, згідно Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 обов`язків по здійсненню повних та своєчасних розрахунків із ТОВ "Паркінг+" за придбані у Товариства товари, ТОВ "ДБК Профіт" зобов`язане відшкодувати ТОВ "Паркінг+" спричинені інфляційні збитки розмір яких становить 4 807 615,33 грн.

Також, з урахуванням положень пункту 5.2 Договору поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021, відповідно до якого між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "ДБК Профіт" було узгоджено, що за порушення Боржником термінів проведення розрахунків більш ніж на п`ять робочих днів, він повинен сплатити ТОВ "Паркінг+" 20% річних від простроченої суми, останній зобов`язаний сплатити на користь ТОВ "Паркінг+" річні відсотки розмір яких становить 5 931 256,66 грн.

Судом апеляційної інстанції перевірені розрахунки суми основної заборгованості, товарного кредиту, процентів річних, інфляційних втрат та пені, та встановлено, що вказані розрахунки є арифметично правильними.

З викладених вище мотивів (в частині правовідносин за договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020), які є аналогічними та застосовними і до правовідносин за договором поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 з огляду на ідентичність умов вказаних договорів, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта стосовно неправильності розрахунків, неправильності віднесення товарного кредиту до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Щодо наявних у апеляційній скарзі доводів з приводу намагань ТОВ «Паркінг+» збагатитися за рахунок ТОВ «ДБК ПРОФІТ», то останні також відхиляються судом апеляційної інстанції з підстав їх недоведеності, оскільки ТОВ «ДБК ПРОФІТ», всупереч положень укладених із ТОВ «Паркінг+» договорів поставок № 2020/П/11-1 та № 2021/П/08, вимог чинного законодавства України, а також звичаїв ділового обороту, впродовж тривалого періоду часу не було здійснено повних розрахунків з ТОВ «Паркінг+» за поставлені, згідно зазначених договорів товари, обмеживши таким чином право ТОВ «Паркінг+» щодо володіння користування та розпорядження грошовими коштами у розмірі вартості отриманих боржником, але неоплачених товарів та створивши таким чином ТОВ «Паркінг+» перешкоди у здійсненні власної господарської діяльності, зокрема шляхом позбавлення ТОВ «Паркінг+» можливості використання отриманих від ТОВ «ДБК ПРОФІТ» грошових коштів для отримання доходів, які б підприємство могло б реально одержати за звичайних обставин, якби його права не були порушені (упущена вигода (п. 2 ч. 2 статті 22 ЦК України)), а також призвівши до погіршення майнового стану ТОВ «Паркінг+».

Судом встановлено, що 25.05.2021 між ТОВ "Паркінг+", Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія БУДРЕСУРС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК Профіт" був укладений Договір про переведення боргу б/н, відповідно до п.1.1 якого ТОВ "БК БУДРЕСУРС" передало свої боргові зобов`язання перед ТОВ "Паркінг+" за основним Договором, у розмірі 20 629 598,32 грн. ТОВ "ДБК Профіт", а ТОВ "ДБК Профіт" взяло на себе зобов`язання по виконанню боргових зобов`язань ТОВ "БК БУДРЕСУРС" за основним Договором перед ТОВ "Паркінг+".

З урахуванням положень ч. 1 ст. 173 та п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України, оскільки заборгованість ТОВ "БК БУДРЕСУРС" перед ТОВ "Паркінг+" у розмірі 20 629 598,32 грн., виникла внаслідок існування між останніми господарських правовідносин, врегульованих господарськими Договорами (Договорами поставки № 2018/П/07 від 15.01.2018, № 2019/П/03 від 29.01.2019, № 2020/П/14 від 04.02.2020 та Договором про надання послуг № 2020/У/14 від 04.02.2020), зобов`язання ТОВ "БК БУДРЕСУРС", а після укладення Договору про переведення боргу б/н від 25.05.2021 ТОВ "ДБК ПРОФІТ" по сплаті зазначеної заборгованості, являється господарським зобов`язанням, що підлягає виконанню стороною за господарськими договором.

У свою чергу, статтею 520 ЦК України передбачено право учасників господарських правовідносин, на здійснення, за згодою кредитора, заміни боржника за зобов`язанням, іншою особою (новим боржником), з урахуванням чого підписанням Договору про переведення боргу б/н від 25.05.2021 ТОВ "Паркінг+" як кредитор, погодився з переведенням наявної у ТОВ "БК БУДРЕСУРС" заборгованості, у розмірі 20 629 598,32 грн. на нового боржника - ТОВ "ДБК Профіт".

Договором про переведення боргу б/н від 25.05.2021 не було встановлено строків виконання ТОВ "ДБК Профіт" (нового боржника) зобов`язання по сплаті переведеного боргу на користь ТОВ «Паркінг+», у зв`язку з чим, з урахуванням положень частини 2 статті 530 ЦК України, ТОВ "Паркінг+" як кредитор у зобов`язанні, було наділено правом вимагати від ТОВ "ДБК Профіт" виконання його обов`язку по погашенню наявної заборгованості у будь-який час, а ТОВ "ДБК Профіт", у свою чергу, зобов`язане виконати свій обов`язок по погашенню заборгованості у семиденний термін від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

05.09.2022 кредитором, засобами поштового зв`язку (поштове відправлення № 492) була пред`явлена ТОВ "ДБК Профіт" Вимога № 71 від 01.09.2022 щодо погашення наявної у нього за Договором про переведення боргу б/н від 25.05.2021 заборгованості у розмірі 20 629 598,32 грн. протягом 7 (семи) днів з моменту пред`явлення вказаної Вимоги.

Згідно Рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення № 492, Вимога ТОВ "Паркінг+" № 71 отримана ТОВ "ДБК Профіт" 07.09.2022 та залишена боржником без відповіді, наявна заборгованість погашена не була, внаслідок чого у Боржника виникла перед кредитором заборгованість, розмір якої становить 20 629 598,32 грн.

Судом апеляційної інстанції відхиляються наявні у апеляційній скарзі доводи апелянта стосовно невідповідності законодавству договору переведення боргу від 25.05.2021, оскільки зазначений договір являється тристороннім договором, що прямо передбачено у преамбулі, тобто «угодою між трьома сторонами, де кожна сторона має свої власні права та обов`язки».

Визначені пунктами 2.1, 2.2 та 3.1 договору про переведення боргу від 25.05.2021 обов`язки ТОВ «БК БУДРЕСУРС» (як первісного Боржника) перед ТОВ «ДБК ПРОФІТ» (як нового Боржника) не є предметом розгляду. Так, у випадку наявності у первісного боржника заборгованості перед новим боржником, яка виникла з договору про переведення боргу, новий боржник не позбавлений можливості захистити своє право у встановленому порядку.

Посилання апелянта з приводу на неподання ТОВ «Паркінг+» документів, підтверджуючих оплату на користь ТОВ «БК БУДРЕСУРС» грошових коштів з боку ТОВ «ДБК ПРОФІТ» не входять до предмету доказування у даній справі, та не впливають на юридичну оцінку наявності чи відсутності у кредитора грошових вимог до боржника.

Грошові вимоги кредитора за договором про переведення боргу підтверджуються наявними у справі доказами, а саме:

- копіями угод про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 31.12.2020, б/н від 30.03.2020, б/н від 04.12.2019, б/н від 30.11.2019, б/н від 31.08.2019 та б/н від 31.05.2018, які укладені між ТОВ "БК БУДРЕСУРС" та ТОВ "Паркінг+",

- Договорм про надання послуг № 2020/У/14 від 04.02.2020, з Актом приймання виконаних будівельних робіт № 9/04 за квітень 2020р до нього та Актом звірки за серпень 2020 року за договором;

- Договором поставки № 2020/П/14 від 04.02.2020 з Довіреностями на отримання товарів за договором № 1 від 01.04.2020, № 2 від 01.04.2020 та № 4 від 30.04.2020 та Видатковими накладними за договором;

- Договором поставки № 2019/П/03 від 29.01.2019 з Довіреностями на отримання товарів за договором № 2 від 31.01.2019, № 5 від 28.02.2019, № 8 від 31.03.2019, № 13 від 30.04.2019 № 22 від 28.06.2019 № 23 від 31.07.2019, Видатковими накладними за договором, Актами звірок за серпень 2020 року та жовтень, серпень, квітень 2019 року та банківськими Виписками АТ «Сенс банк» за 26.05.2020;

- Договором поставки № 2018/П/07 від 15.01.2018 з Довіреностями на отримання товарів за договором № 5 від 02.04.2018, № 28 від 02.05.2018, № 29 від 31.05.2018 № 32 від 30.06.2018, № 38 від 31.08.2018, № 45 від 29.09.2018 № 50 від 30.11.2018, Видатковими накладними за договором та банківськими Виписками АТ «Сенс банк» за 12.11.2018, 22.11.2018, 17.12.2018, 31.10.2019.

Зазначене також спростовує твердження боржника про невиконання сторонами умов договору щодо передання Боржнику первинних документів.

Також, до матеріалів справи доданий акт звірки розрахунків від 09.04.2024 року, підписаний директором ТОВ "ДБК Профіт" та директором ТОВ "Паркінг+", в якому відображена сума заборгованості у розмірі 20 629 598,32 грн. за договором переведення боргу б/н від 25.05.2021.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи апелянта стосовно відсутності доказів звернення боржника до ТОВ «БК БУДРЕСУРС», як первісного боржника, або до суду, за стягненням переведеної на підставі договору б/н від 25 травня 2021 року заборгованості, оскільки зазначені взаємовідносини виникли між ТООВ «БК БУДРЕСУРС» та ТОВ «ДБК ПРОФІТ», та не входять до предмету доказування у даній справі, оскільки не впливають на правовідносини із переведення боргу, що виникли з договору б/н від 25.05.2021.

Посилання апелянта на положення пункту 4.5 договору б/н від 25.05.2021, відповідно до якого за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань винна сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,1 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення, також не мають значення для розгляду даної справи, оскільки визначає відповідальностю первісного боржника перед новим боржником та не стосується правовідносин, що виникли між ТОВ «Паркінг+» та ТОВ «ДБК ПРОФІТ».

З приводу наявних у апеляційній скарзі тверджень представника ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» про «наявність» у договорі про переведення боргу б/н від 25.05.2021 «ознак підробки», суд вважає за необхідне зазначити, що на підтвердження вказаних доводів апелянтом не було наведено жодного аргументу та не надано до суду жодного доказу.

Так, у справах про банкрутство при розгляді кредиторських вимог існує підвищений стандарт доказування, який полягає у тому, що у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020р. у справі №914/2404/19, від 28.01.2021р. у справі №910/4510/20). А тому наявність/відсутність заперечень боржника, розпорядника майна та/або інших кредиторів проти визнання грошових вимог кредитора, вимоги якого є предметом судового розгляду, не змінюють та не скасовують визначеного законом в частині першої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язку кредитора довести підставність та правомірність заявлених ним грошових вимог всією сукупністю належних та допустимих доказів (постанова Верховного Суду від від 13.06.2023 у справі № 904/6032/21).

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції доводів з приводу «підробки» договору б/н від 25.05.2021 від учасників справи про банкрутство не надходило.

Подана представником ТОВ «ОВІС ТРЕЙД», в рамках апеляційного оскарження, нотаріально посвідчена заява директора ТОВ «БК БУДРЕСУРС» Савченко Григорія Ілліча від 09 липня 2024 року (реєстр. № 4268) не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки спростовується наявною у матеріалах справи нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 від 18 липня 2024 року про відкликання заяви від 09.07.2024 реєстр. № 4268.

Судом відхиляються доводи апелянта про відсутність у договорі переведення боргу б/н від 25.05.2021 відомостей за якими саме договорами було здійснено переведення боргу виходячи з наступного: в матеріалах справи містяться договори та первинні документи (зазначені вище), суми заборгованості за якими повністю узгоджуються з наданими розрахунками.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про закінчення термінів дії договорів, за якими ТОВ «БК БУДРЕСУРС» здійснювалося переведення боргів, оскільки за умовами укладених договорів закінчення строків дії вказаних договорів не звільняє Сторони від повного виконання зобов`язань за ними.

Також не знаходять свого підтвердження доводи апелянта про неналежність поданих ТОВ «Паркінг+» поштових документів, що підтверджують факт направлення на адресу ТОВ «ДБК ПРОФІТ» Вимоги № 71 від 01.09.2022 про погашення наявної у останнього за договором про переведення боргу б/н від 25.05.2021 заборгованості у розмірі 20 629 598 грн. 32 коп. Вказані поштові документи відповідають встановленим чинним законодавством України «Правилам надання послуг з поштового зв`язку», підтвердженням чого є факт прийняття вказаних документів уповноваженими представниками АТ «Укрпошта» до пересилання, шляхом проставлення останніми на них своїх підписів і відбитків офіційних печаток, а також здійснення представниками АТ «Укрпошта» доставки та вручення документів визначеному адресату (його уповноваженому представнику), що підтверджується відповідними підписами та відбитками печатки на «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення».

30.06.2021 між ТОВ "Паркінг+", ТОВ "ДБК Профіт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метрокуб" був укладений Договір про переведення боргу б/н, відповідно до п.1.1 якого ТОВ "Метрокуб" передало свої боргові зобов`язання перед ТОВ "Паркінг+" (Кредитором) за основним Договором, у розмірі 7 164 656,60 грн. ТОВ "ДБК Профіт" (Боржнику), а ТОВ "ДБК Профіт" взяло на себе зобов`язання по виконанню боргових зобов`язань ТОВ "Метрокуб" за основним договором перед ТОВ "Паркінг+".

З урахуванням положень ч. 1 ст. 173 та п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України, оскільки заборгованість ТОВ "Метрокуб" перед ТОВ "Паркінг+" у розмірі 7 164 656,60 грн., виникла внаслідок існування між останніми господарських правовідносин, врегульованих господарськими Договорами (Договорами поставки № 2019/П/05 від 29.01.2019 та № 2020/П/13 від 04.02.2020), зобов`язання ТОВ "Метрокуб", а після укладення Договору про переведення боргу б/н від 30.06.2021 ТОВ "ДБК Профіт" по сплаті зазначеної заборгованості являється господарським зобов`язанням, що підлягає виконанню стороною за господарськими договором.

З урахуванням положень статті 520 ЦК України, підписанням Договору про переведення боргу б/н від 30.06.2021 ТОВ "Паркінг+", як кредитор, погодився з переведенням наявної у ТОВ "Метрокуб" заборгованості, у розмірі 7 164 656,60 грн. на Нового боржника - ТОВ "ДБК Профіт".

Кредитор зазначає, що за домовленістю між ТОВ "Паркінг+" та ТОВ "Метрокуб", сплачені останнім згідно Платіжної інструкції № 70 від 23 червня 2021 року грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 грн. були зараховані ТОВ "Паркінг+", в якості часткового погашення заборгованості Боржника (ТОВ "ДБК Профіт") за Договором про переведення боргу б/н від 30.06.2021, внаслідок чого сума заборгованості ТОВ "ДБК Профіт" перед ТОВ "Паркінг+" за Договором про переведення боргу б/н від 30.06.2021 була зменшена до 5 664 656,60 грн.

Договором про переведення боргу б/н від 30.06.2021 не було встановлено строків виконання ТОВ "ДБК Профіт" зобов`язання по сплаті Товариству переведеного боргу, у зв`язку з чим, з урахуванням положень частини 2 статті 530 ЦК України, ТОВ "Паркінг+" 05.09.2022 засобами поштового зв`язку (поштове відправлення № 506) була пред`явлена ТОВ "ДБК Профіт" Вимога № 70 від 05.09.2022 щодо погашення наявної у нього за Договором про переведення боргу б/н від 30.06.2021 заборгованості у розмірі 5 664 656,60 грн. протягом 7 (семи) днів з моменту пред`явлення вказаної Вимоги.

Згідно Рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення № 506, вимога ТОВ "Паркінг+" № 70 від 01.09.2022 була отримана ТОВ "ДБК Профіт" 07.09.2022, однак остання була Боржником залишена без відповіді, а наявна заборгованість погашена не була, внаслідок чого у Боржника виникла перед кредитором заборгованість, розмір якої, станом на теперішній час становить 5 664 656,60 грн.

Судом апеляційної інстанції відхиляються наявні у апеляційній скарзі доводи апелянта щодо визнання судом першої інстанції заявлених ТОВ «Паркінг+» до ТОВ «ДБК ПРОФІТ» грошових вимог за договором переведення боргу б/н від 30 червня 2021 року, з підстав необгрунтованості та безпідставності, оскільки кредитором ТОВ "Паркінг+" були додані до матеріалів справи:

- Договір про надання послуг № 2020/У/13 від 04.02.2020 з Актами приймання виконаних будівельних робіт № 8/04 за квітень 2020, № 12/05 за травень 2020, 30/06 за червень 2020 року, 12/09 за вересень 2020 року та Актом звірки за серпень 2020 року за договором;

- Договір поставки № 2020/П/13 від 04.02.2020 з Довіреностями на отримання товарів за договором № 4 від 03.02.2019, № 6 від 29.02.2020, № 7 від 31.03.2020, № 8 від 31.03.2020 № 9 від 30.04.2020, № 10 від 30.04.2020 № 12 від 31.05.2020 № 13 від 30.06.2020 № 14 від 31.07.2020 № 16 від 31.08.2020, № 17 від 31.08.2020, № 19 від 30.09.2020, № 21 від 30.10.2020, № 22 від 30.10.2020, № 23 від 30.11.2020, Видатковими накладними за договором та Актами звірок за грудень 2020 року, серпень 2020 року, травень 2020 року за договором;

- Договір поставки № 2019/П/05 від 29.01.2019 з Довіреностями на отримання товарів за договором № 7 від 31.03.2019, № 18 від 30.04.2019, № 19 від 30.04.2019, № 20 від 31.05.2019, № 21 від 31.05.2019, 3 26 від 28.06.2019, № 27 від 28.06.2019, № 34 від 31.07.2019, № 35 від 31.07.2019, № 38 від 31.08.2019, № 41 від 30.09.2019, № 44 від 31.10.2019, № 47 від 30.11.2019, № 48 від 30.11.2019, Видатковими накладними за договором, Актами звірок за жовтень 2019 року, квітень 2019 року за договором та банківськими Виписками АТ "Сенс банк" за 02.12.2019, 24.12.2019, 23.03.2020, 25.03.2020, 27.03.2020, 13.04.2020, 16.04.2020, 22.04.2020, 27.04.2020, 21.09.2020;

- Довіреності на отримання ТОВ "ДБК Профіт" товарів за Договором поставки № 2020/П/11-1 від 29.01.2020 № 3 від 03.02.2020, № 4 від 03.02.2020, № 7 від 29.02.2020, № 8 від 29.02.2020, № 15 від 31.03.2020, № 16 від 31.03.2020, № 23 від 30.04.2020, № 24 від 30.04.2020, № 32 від 01.06.2020, № 34 від 17.06.2020, № 35 від 30.06.2020, № 36 від 30.06.2020, № 38 від 31.07.2020, № 37 від 31.07.2020, № 41 від 31.08.2020, № 40 від 31.08.2020, № 46 від 30.09.2020, № 47 від 30.09.2020, № 49 від 30.10.2020, № 50 від 30.10.2020, № 53 від 30.11.2020, № 54 від 30.11.2020

- Довіреності на отримання ТОВ "ДБК Профіт" товарів за Договором поставки № 2021/П/08 від 12.01.2021 № 5 від 24.03.2021, № 6 від 31.03.2021, № 7 від 31.03.2021, № 9 від 30.04.2021, № 10 від 30.04.2021, № 20 від 31.05.2021, № 21 від 31.05.2021, № 27 від 30.06.2021, № 28 від 30.06.2021, № 36 від 31.07.2021, № 37 від 31.07.2021, № 44 від 31.08.2021, № 45 від 31.08.2021, № 47 від 30.09.2021, № 48 від 30.09.2021, № 51 від 30.10.2021, № 52 від 30.10.2021, № 53 від 30.11.2021.

Зазначене спростовує твердження апелянта про невиконання сторонами умов договору щодо передання ТОВ «ДБК ПРОФІТ» первинних документів.

Щодо відсутності доказів сплати первісним боржником ТОВ "Метрокуб" на користь нового боржника ТОВ "ДБК Профіт" обумовленої договором суми заборгованості, то суд апеляційної інстанції погоджується із доводами суду першої інстанції стосовно того, що вказана обставина не впливає на наявність заборгованості останнього перед кредитором ТОВ "Паркінг+" за договором переведення цього боргу.

До матеріалів справи доданий акт звірки розрахунків від 09.04.2024, підписаний директором ТОВ "ДБК Профіт" та директором ТОВ "Паркінг+", в якому відображена сума заборгованості у розмірі 5 664 656,60 грн. за договором переведення боргу б/н від 30.06.2021.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріалами справи підтверджується факт підписання договору переведення боргу від 30.06.2021 уповноваженими представниками ТОВ «Паркінг+», ТОВ «ДБК ПРОФІТ» та ТОВ «МЕТРОКУБ». Сам договір був скріплений печатками підприємств, а відтак останній є правочином який, у відповідності до положень чинного законодавства України встановлює взаємовідносини із переводу боргу, що підлягають виконанню.

Доказів, які б спростовували укладення між ТОВ «Паркінг+», ТОВ «ДБК ПРОФІТ» та ТОВ «МЕТРОКУБ» договору переведення боргу від 30.06.2021, учасниками справи не надано, а норми матеріального права не пов`язують дійсність такого правочину із здійсненням обов`язку його оплати стороною.

За вищевказаних обставин, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони спростовуються викладеними обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ТОВ "Овіс трейд" (вх. 1657Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 24.06.2024 та на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.04.2024 про визнання грошових вимог ТОВ "Паркінг+" у справі № 922/4391/23 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду від 10.04.2024 у справі № 922/4391/23 залишити без змін.

Ухвалу господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 24.06.2024 у справі № 922/4391/23 в частині визнання грошових вимог ТОВ «Паркінг+» до боржника залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.09.2024

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.В. Плахов