СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Харків Справа № 917/317/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.,

без виклику представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни, Полтавська області, Лубенський район, с.Новоаврамівка, (вх. №1684 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24 (суддя Безрук Т.М., ухвалене в м.Полтава, дата складення повного тексту 19.06.2024)

за позовом: Публічного акціонерного товариства акціонерного банку Укргазбанк, м.Київ,

до відповідача: фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни, Полтавська області, Лубенський район, с.Новоаврамівка,

про стягнення 249598,28грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Укргазбанк звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни про стягнення 249598,28грн. заборгованості за договором №323/2021/МС-10 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ Укргазбанк від 21.10.2021, з якої 230616,38грн. простроченої заборгованості по кредиту, 18981,90грн. простроченої заборгованості по процентам.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 323/2021/МС-10 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ Укргазбанк від 21.10.2021 в частині своєчасної оплати кредиту та процентів за користування грошовими коштами.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24 позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи - підприємця Осташко Ірини Володимирівни на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку Укргазбанк 230616,38грн. заборгованості по кредиту, 18981,90грн. простроченої заборгованості по процентам, 3743,97грн. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 11, 509, 626, 627, 639, 634, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, статей 173, 181 Господарського кодексу України мотивовані тим, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що АБ "Укргазбанк" виконало взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві кредиту, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання з його повернення та станом 25.01.2024 основна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 230616,38грн. (прострочена заборгованість по кредиту).

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування процентів, суд першої інстанції встановив, що їх здійснено правильно. Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами на загальну суму 18981,90грн. також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Фізична особа підприємець Осташко Ірина Володимирівна з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим відповідачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту передачі коштів відповідачу, а наданий позивачем доказ про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача здійснений з іншого рахунку, котрий також належить відповідачу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/317/24; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

29.07.2024 матеріали справи №917/317/24 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни на рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; ухвалено розгляд апеляційної скарги фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни на рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24 розпочати з 30.07.2024 без повідомлення учасників справи.

30.07.2024 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10043), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни, рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24 залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки про доставку електронного листа, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 отримано позивачем 29.07.2024.

Клопотання від позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.10.2021 між Публічним акціонерним товариством акціонерного банку Укргазбанк (надалі банк) та фізичною особою - підприємцем Осташко Іриною Володимирівною (надалі - позичальник) було укладено договір №323/2021/МС-10 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ Укргазбанк (далі - договір про приєднання т.1 а.с.80).

Відповідно до пункту 1 договору про приєднання, загальний ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 300000,00грн.

Кредитна лінія відкривається з 21.10.2021 по 20.10.2023 (включно). Позичальник погашає кредит відповідно до графіку зменшення ліміту кредитної лінії, встановленого додатком 1 до договору про приєднання (пункт 2 договору приєднання).

Додатковим договором № 1 від 08.11.2022 (т.1 а.с. 17) та Додатковим договором № 2 від 05.05.2023 (т.1 а.с. 23) до договору № 323/2021/МС-10 від 21.10.2021 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк" сторони вносили зміни в п. 2 договору, та встановили строк кредитної лінії до 18.06.2024, змінили графік зменшення ліміту відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до пункту 3 договору за користування кредитом, в межах строку кредитування, визначеного п. 2 цього договору, з урахуванням встановленого графіку зменшення Ліміту кредитної лінії, позичальник сплачує банку проценти, виходячи із встановленої банком базової процентної ставки, в розмірі 19,30% процентів річних, в національній валюті.

Відповідно до пункту 4 договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені договором про надання мікрокредиту (прострочена заборгованість), з врахуванням встановленого графіку зменшення Ліміту кредитної лінії, процентна ставка встановлюється в розмірі 29,30% процентів річних.

За умовами пункту 5 договору тарифи на кредитні операції наведені у Правилах надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк".

Пунктом 6 договору передбачено, що кредитні кошти надаються банком позичальнику на підставі письмової заяви на отримання кредиту відповідно до додатку № 1 до правил шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника IBAN № НОМЕР_1 , відкритого в АБ "Укргазбанк".

Умовами пункту 11 договору визначено, що підписанням цього договору про приєднання позичальник підтверджує:

- що всі умови договору про надання мікрокредиту (в тому числі інформаційні додатки) є зрозумілими та не потребують додаткового тлумачення;

- що отримав від банку інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", до підписання цього договору про приєднання.

21.10.2021 фізична особа-підприємець Осташко Ірина Володимирівна подала банку заяву-анкету на отримання мікрокредиту в сумі 300 000,00 грн (а.с.12-14).

На виконання договору про надання мікрокредиту банк надав позичальнику (перерахував на його поточний рахунок, вказаний в договорі про приєднання) кредитні кошти в сумі 300000,00грн., відкритого ФОП Осташко І. В. в АБ "Укргазбанк", що підтверджується випискою з кредитного рахунку за період 21.10.2021 25.01.2024 (т.1 а.с.25). Зокрема, 21.10.2021 надано кредитні кошти в сумі 100000,00грн., 26.10.2021 100000,00грн., 29.10.2021 в сумі 50000,00грн., 11.11.2021 в сумі 50000,00грн.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, банк зазначав, що позичальником було порушено взяті на себе зобов`язання в частині своєчасного повернення кредитних коштів та своєчасної сплати процентів за їх користування, що призвело до виникнення у нього простроченої заборгованості, що і стало підставою для звернення 27.02.2024 Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк до господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни про стягнення 249598,28грн. заборгованості за договором №323/2021/МС-10 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ Укргазбанк від 21.10.2021, з якої 230616,38грн. простроченої заборгованості по кредиту, 18981,90грн. простроченої заборгованості по процентам (т.1 а.с.1-35).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.109-116).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статтею 509 Цивільного кодексу України, статтею 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами частини першої статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, укладений між сторонами договір № 323/2021/МС-10 від 21.10.2021 про приєднання за своєю правовою природою є кредитним договором, та є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2 статті 1054 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як було зазначено вище, пунктом 6 договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються банком позичальнику шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника IBAN № НОМЕР_1 , відкритого в АБ "Укргазбанк".

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання договору про надання мікрокредиту банк надав позичальнику (перерахував на його поточний рахунок, вказаний в договорі про приєднання IBAN № НОМЕР_1 ) кредитні кошти в сумі 300000,00грн., відкритого ФОП Осташко І. В. в АБ "Укргазбанк", що підтверджується випискою з кредитного рахунку за період 21.10.2021 25.01.2024 (т.1 а.с.25). Зокрема, 21.10.2021 надано кредитні кошти в сумі 100000,00грн., 26.10.2021 100000,00грн., 29.10.2021 в сумі 50000,00грн., 11.11.2021 в сумі 50000,00грн.

Разом з тим, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи, відповідач посилався на те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту передачі коштів відповідачу, а наданий позивачем доказ про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача здійснений з іншого рахунку, котрий також належить відповідачу.

Судова колегія зазначає, що пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи) визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

В контексті спірних правовідносин, судова колегія також враховує правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц, в яких Суд вказав, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, додана позивачем до матеріалів справи виписка з рахунку відповідача за період 21.10.2021 - 25.01.2024 (т.1 а.с.25) свідчить про зарахування кредитних коштів на рахунок IBAN № НОМЕР_1 , відкритий ФОП Осташко І. В. в АБ "Укргазбанк".

Саме цей рахунок було вказано в пунктах 6 та 7 договору про приєднання №323/2021/МС-10 від 21.10.2021.

При цьому у призначенні вказаних платежів зазначено: "надання кредиту в рахунок кредитної лінії згідно кредитного договору № 323/2021/МС-10 від 21.10.2021".

Крім того, отримання коштів відповідачем також підтверджується тим, що відповідач частково повертав кредит та сплачував проценти за користування кредитними коштами, що також підтверджується випискою з кредитного рахунку за період 21.10.2021 25.01.2024 (т.1 а.с.25).

Також, відповідачем було підписано додатковий договір № 1 від 08.11.2022 (т.1 а.с.17) та додатковий договір № 2 від 05.05.2023 (т.1 а.с. 23) до договору № 323/2021/МС-10 від 21.10.2021 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ "Укргазбанк", якими сторони вносили зміни до строку кредитної лінії та змінили графік зменшення ліміту відновлювальної кредитної лінії.

Отже, за наведених обставин, доводи апелянта про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання позивачем кредитних коштів є безпідставними.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов пункту 2 договору приєднання позичальник погашає кредит відповідно до графіку зменшення ліміту кредитної лінії, встановленого додатком 1 до договору приєднання.

Однак, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позичальником допущено порушення виконання зобов`язання за договором приєднання в частині своєчасної сплати кредитних коштів та процентів за користування кредитом.

Зокрема, згідно з графіком зменшення ліміту відновлювальної кредитної лінії (додатку 1 до додаткової угоди № 1 до договору приєднання т.1 а.с.18) відповідач прийняв на себе зобов`язання проводити погашення суми кредиту щомісячно до 15 число кожного місяця з 15.11.2022 по 19.02.2024.

Згідно з графіком зменшення ліміту відновлювальної кредитної лінії (додатку 1 до додаткової угоди № 2 до договору приєднання т.1 а.с.24) відповідач прийняв на себе зобов`язання проводити погашення суми кредиту щомісячно до 15 число кожного місяця з 15.05.2023 по 18.06.2024.

Проте, як свідчать виписки з рахунків відповідача за період 21.10.2021 по 25.01.2024 (т.1 а.с.25-26), останній в період з 24.11.2021 по 08.11.2023 частково повернув кредитні кошти в сумі 69383,62грн., допускаючи при цьому прострочення платежів з 16.05.2022, з 08.11.2023 відповідачем було припинено виконання зобов`язань за договором приєднання зі сплати коштів банку (т.1 а.с.26 на звороті).

Таким чином, прострочена строкова заборгованість по кредиту відповідача перед позивачем за договором приєднання становить 230616,38грн.

Колегія суддів враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №372/3743/15-ц, за яким, не надіслання банком в досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення усієї суми кредиту не є перешкодою для реалізації права банку звернутись в будь який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки обмеження заявника у праві на судовий захист шляхом відмови в задоволенні позову за відсутності доказів попереднього його звернення до позичальника з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, а вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Також, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Позиція щодо можливості пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми позики саме шляхом подання до суду відповідного позову викладена у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №743/212/19.

З наведеного випливає, що звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 230616,38грн. простроченої заборгованості по кредиту за договором №323/2021/МС-10 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ «Укргазбанк» від 21.10.2021.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості про процентам простроченої в сумі 18981,90грн., колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункти 80-84) вказала, що «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Вказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Колегія суддів зазначає, що з доданого до позову розрахунку вбачається, що проценти за кредитом нараховані позивачем до моменту пред`явлення вимоги до позичальника, а тому здійснені правомірно, з дотриманням законодавчих норм, умов договору та вищенаведених правових позицій Верховного Суду.

За наведених обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 18981,90грн. простроченої заборгованості по процентам за договором № 323/2021/МС-10 про приєднання до Правил надання мікрокредиту в АБ «Укргазбанк» від 21.10.2021.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Осташко Ірини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 18.06.2024 у справі №917/317/24 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.09.2024

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий