ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2024 р. Справа№ 911/3893/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.09.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2024 (повний текст рішення підписано 17.06.2024)

у справі №911/3893/23 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Фізичної особи підприємця Абрамчука Антона Костянтиновича

до Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат"

про стягнення 269 277, 06 грн за договором поставки № 2601/2023НКЯ від 26.01.2023,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа підприємець Абрамчук Антон Костянтинович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 269 277, 06 грн за договором поставки № 2601/2023НКЯ від 26.01.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов вказаного договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 191 880, 00 грн, яка послугувала для нарахування 47 039, 52 грн пені, 23 025, 60 грн штрафу, 4 100, 45 грн 3 % річних та 3 231, 49 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.05.2024 у справі №911/3893/23 задоволено частково позовні вимоги.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на користь Фізичної особи підприємця Абрамчука Антона Костянтиновича 191 880 (сто дев`яносто одну тисячу вісімсот вісімдесят) грн 00 коп. основного боргу, 4 100 (чотири тисячі сто) грн 45 коп. 3 % річних, 3 231 (три тисячі двісті тридцять одну) грн 49 коп. інфляційних втрат та 2 988 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 18 коп. судового збору.

Відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з правомірності нарахування 4 100 (чотири тисячі сто) грн 45 коп. 3 % річних, 3 231 (три тисячі двісті тридцять одну) грн 49 коп. інфляційних втрат на суму заборгованості 191 880 (сто дев`яносто одну тисячу вісімсот вісімдесят) грн 00 коп.

В той же час судом відмовлено у стягненні 47 039, 52 грн пені (за період з 14.02.2023 по 13.08.2023) та 23 025, 60 грн 12 % штрафу за прострочення оплати понад 60 днів на підставі пункту 6.2 Договору, оскільки поставка товару на загальну суму 191 880, 00 грн виконана у порядку позадоговірних відносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 08.07.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 06.07.2024) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт не погоджується з рішенням суду, оскільки судом не було враховано усіх обставин, які мають значення для справи, та розглянуто справу без участі відповідача.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються жодними доказами;

- розгляд справи був здійснений без участі відповідача, не повідомленого про розгляд справи 30.05.2024, відповідач повістки не отримував ні через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», ні на юридичну адресу товариства, був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо позовних вимог.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3893/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/3893/23.

17.07.2024 матеріали справи №911/3893/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, не зазначення відомостей щодо наявності або відсутності електронного кабінету апелянта Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат"та на неподання доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу в паперовій формі листом з описом вкладення або до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

25.07.2024 (документ сформований в системі «Електронний») через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено сканкопію квитанції до платіжної інструкції №15 від 25.07.2024 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 847 грн, копію виписки та витягу з ЄДР на підтвердження повноважень директора позивача - Крота Л.П. на подання апеляційної скарги та докази надсилання апеляційної скарги Абрамчуку Антону Костянтиновичу у паперовій формі листом з описом вкладення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2024 у справі №911/3893/23, справу призначено до розгляду на 23.09.2024.

Явка представників сторін

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 23.09.2024 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 23.09.2024 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26 січня 2023 між Фізичною особою підприємцем Абрамчуком Антоном Костянтиновичем (далі постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (далі покупець) укладено договір поставки № 2601/2023НКЯ (далі Договір), відповідно до умов якого в порядку, передбаченому даним Договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його згідно з умовами Договору (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціна одиниці і загальна вартість товару в обсязі кожної партії поставки визначається в Специфікаціях на поставку товару, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна товару, вартість конкретної партії товару погоджуються сторонами в Специфікації та вказується у видаткових накладних (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.5 Договору поставка товару здійснюється однією чи кількома партіями. Кількість товару в кожній партії вказується у видаткових накладних, підписаних уповноваженою особою покупця.

Постачальник зобов`язується поставити товар у повному обсязі в термін, що визначається в Специфікації. Якщо після узгодження Специфікації на поставку товару склались непередбачені обставини, які тягнуть за собою неможливість поставки товару, постачальник зобов`язаний негайно письмово повідомити про це покупця.

Поставка товару за Договором здійснюється на умовах, визначених в Специфікаціях.

За умовами пункту 4.3 Договору спосіб оплати визначається в Специфікаціях.

Пунктом 6.2 Договору передбачено що у разі прострочення оплати поставленого товару покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення. У разі прострочення оплати товару більш ніж 60 календарних днів, покупець додатково зобов`язується сплатити постачальнику штраф в розмірі 12 % від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого товару).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині виконання сторонами взятих на себе грошових зобов`язань за Договором до моменту їх повного виконання. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну Договору жодна із сторін не направить письмової заяви про припинення Договору, то він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (пункт 10.1 Договору).

До Договору поставки між сторонами підписано Специфікацію № 1 від 26.01.2023, за умовами якої сторони погодили найменування товару, фасування, кількість, ціну, строк поставки та період оплати, зокрема: постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар палети з лузги соняшника (лушпиння соняшникове гранульоване) у кількості 300 (+/- 10 %) тн за ціною 5 475, 00 грн/тн на загальну суму 1 642 500, 00 грн без ПДВ. Розрахунки за товар здійснюються на умовах 100 % оплати по факту поставки.

Як зазначає позивач, ним було поставлено відповідачу товар за видатковими накладними № 2270/0902 від 09.02.2023 на суму 93 070, 00 грн та № 24100/1302 від 13.02.2023 на суму 98 810, 00 грн, який в повному обсязі не оплачено, що свідчить про неналежне та неповне виконання покупцем своїх договірних зобов`язань з приводу вчасної та повної оплати. Як наслідок за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 191 880, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 1 вих. № 1409/2023 від 14.09.2023, в якій просив сплатити 191 880, 00 грн заборгованості за договором поставки № 2601/2023НКЯ від 26.01.2023, однак відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість не сплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Поряд з вказаною заборгованістю, позивачем заявлені до стягнення 47 039, 52 грн пені, 23 025, 60 грн штрафу, 4 100, 45 грн 3 % річних та 3 231, 49 грн інфляційних втрат.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, жодних заперечень стосовно заявлених позовних вимог не представив.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона

(продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач передав, а відповідач отримав наступний товар: макуха технічна соняшника, що підтверджується наступними видатковими накладними №№ 2270/0902 від 09.02.2023 на суму 93 070, 00 грн та № 24100/1302 від 13.02.2023 на суму 98 810, 00 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Судом було досліджено зазначені накладні та встановлено, що накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками підприємства.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Позивач, посилаючись на пункт 5 Специфікації №1 від 26.01.2023 зазначає, що розрахунки за товар здійснюються на умовах 100 % оплати по факту поставки.

Судом встановлено, що в порушення вимог частини першої статті 671 Цивільного кодексу України, обумовлені в Специфікації №1 від 26.01.2023 до Договору №2601/2023НКЯ від 26.01.2023 найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціна одиниці і загальна вартість товару стосуються іншої продукції «палети з лузги соняшника», тоді як поставлена згідно видаткових накладних № 2270/0902 від 09.02.2023 та № 24100/1302 від 13.02.2023 продукція «макуха технічна соняшника».

У зв`язку з викладеними, суд дійшов висновків про помилковість посилання позивача на умови Специфікації № 1 від 26.01.2023 щодо визначення строку оплати за товар у спірних правовідносинах.

Водночас, судом встановлено, що видаткові накладні № 2270/0902 від 09.02.2023 та № 24100/1302 від 13.02.2023 не містять посилання на Договір поставки № 2601/2023НКЯ від 26.01.2023, який є підставою для заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, зв`язок цих документів як єдиного зобов`язання, позивачем не доведено.

Разом з тим, згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Аналогічні приписи містить стаття 180 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною восьмою статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині першій цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частини друга статті 638 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина друга статті 642 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними № 2270/0902 від 09.02.2023 та № 24100/1302 від 13.02.2023. Товар за вказаними видатковими накладними прийнятий відповідачем без зауважень, відповідні видаткові накладні підписані представниками обох сторін та засвідчені печатками їх товариств.

Факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними, оригінали яких оглянуто судом в судовому засіданні.

Отже дії сторін (поставка та отримання товару) вказують, що між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб, та відповідно між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Норми, що регулюють відносини поставки зазначалися судом вище в рішенні.

Водночас для встановлення обставин настання терміну / строку виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах слід зазначити таке.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.7 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

У видаткових накладних, на підставі яких здійснювалась поставка товару, сторонами не встановлено строки оплати товару. Відтак, у даному випадку, після прийняття товару та підписання видаткових накладних на поставку такого товару, у відповідача виник обов`язок оплатити його вартість.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Наявність зобов`язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини першої статті 692 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 530, 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що строк виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за отриманий товар за видатковими накладними є таким, що настав, та відповідач повинен був оплатити товар негайно після його прийняття та прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто за видатковою накладною № 2270/0902 від 09.02.2023 - 09.02.2023, а за видатковою накладною № 24100/1302 від 13.02.2023 - 13.02.2023.

Доказів оплати суми заборгованості матеріали справи не містять.

В матеріалах справи також міститься акт звіряння взаємних розрахунків станом на 08.09.2023 року, в якому прослідковується факт підтвердженої з боку ТДВ "Узинський цукровий комбінат" заборгованості в розмірі 191 880, 00 грн.

За висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 по справі № 916/2403/18, від 19.09.2019 по справі № 910/14566/18, від 04.12.2019 по справі № 916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Як встановлено судом, позивачем надані належні первинні документи (видаткові накладні) на підтвердження факту поставки товару та наявності у відповідача заборгованості, яка додатково відображена в акті звірки взаєморозрахунків.

Враховуючи викладене вище, суд визнав доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 191 880, 00 грн за видатковими накладними № 2270/0902 від 09.02.2023 та № 24100/1302 від 13.02.2023, а вимогу позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості обґрунтованою, матеріалами справи підтвердженою та такою, що належить до задоволення.

Поряд з сумою основного боргу, позивачем заявлені до стягнення 47 039, 52 грн пені (за період з 14.02.2023 по 13.08.2023) та 23 025, 60 грн 12 % штрафу за прострочення оплати понад 60 днів на підставі пункту 6.2 Договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 Господарського кодексу України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штраф це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Частиною першою статті 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 наголосила, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін.

Оскільки судом встановлено, що поставка товару на загальну суму 191 880, 00 грн виконана у порядку позадоговірних відносин, таким чином, в суду відсутні підстави для застосування до відповідача передбаченої умовами договору поставки відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яке мало місце не в межах дії вказаного договору.

З огляду на характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення строків оплати товару не передбачена також і законодавчими актами.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про стягнення пені в сумі 47 039, 52 грн та штрафу в сумі 23 025, 60 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 4 100, 45 грн 3 % річних, нарахованих за період з 14.02.2023 по 31.10.2023 та 3 231, 49 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 14.02.2023 по 31.08.2023, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору (абз. 1 п. 1.7 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14).

Як встановлено судом, датою настання у відповідача грошового зобов`язання зі сплати заборгованості в розмірі 93 070, 00 грн (накладна № 2270/0902 від 09.02.2023) є 09.02.2023; зі сплати заборгованості в розмірі 98 810, 00 грн (накладна № 24100/1302 від 13.02.2023) є 13.02.2023.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 3 231, 49 грн та 3 % річних в сумі 4 100, 45 грн.

Доводи апелянта про розгляд справи у його відсутність, оскільки розгляд справи був здійснений без участі відповідача, не повідомленого про розгляд справи 30.05.2024, відповідач повістки не отримував ні через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», ні на юридичну адресу товариства, був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо позовних вимог колегією судів відхиляються з огляду на наступне.

18 січня 2024 року від позивача надійшла позовна заява з усуненням недоліків, до якої долучено докази надіслання відповідачеві копії позовної заяви б/н від 14.12.2023 і доданих до неї документів.

Господарський суд Київської області ухвалою від 23.01.2024 відкрив провадження у справі № 911/3893/23 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 22.02.2024, сторонам встановив строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, свого представника в жодне судове засідання у справі не направив.

Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про доставку електронних листів до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС одержувачу Товариству з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (докази містяться в матеріалах справи).

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про вжиття всіх залежних від нього заходів для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судові засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів та забезпечення права на подання заяв по суті справи.

Оскільки відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, місцевий господарський суд обгрунтовано ухвалою від 14.03.2024 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 02.05.2024.

В судовому засіданні 02.05.2024 суд оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви, які були направлені позивачем до суду засобами поштового зв`язку разом із клопотанням від 22.04.2024 та відклав розгляд справи до 30.05.2024, про що постановив ухвалу.

Оскаржуване рішення у справі судом першої інстанції було прийнято 30.05.2024, а тому відповідач не був позбавлений права подати відзив на позовну заяву у визначені ГПК України строки та прийняти участь у судових засіданнях першої інстанції.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" на рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2024 у справі №911/3893/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2024 у справі №911/3893/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат".

4. Матеріали справи №911/3893/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 01.10.2024.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров