РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2024Справа № 910/3735/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва»

до фізичної особи-підприємця Мусааба Альджалілі

про стягнення 309073,72 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Мусааба Альджалілі про стягнення за договором оренди нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 19.08.2022 № 638/1 основного боргу в сумі 199707,13 грн., трьох процентів річних у сумі 4973,53 грн., інфляційних втрат у сумі 21500,92 грн. та пені в сумі 82892,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місця реєстрації відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місця реєстрації.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відтак, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.08.2022 між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (Орендодавцем), фізичною особою-підприємцем Альджалілі Мусаабом (Орендарем) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (Балансоутримувачем) укладено договір № 638/1 оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі - договір).

Об`єкт оренди та склад майна визначені у пункті 4.1 розділу І договору як нежитлове приміщення загальною площею 337,40 кв м, перший поверх за адресою: бульвар Перова, 3А (далі - Об`єкт оренди).

Пункт 9.1 розділу І договору визначає, що місячний розмір орендної плати складає 31057 грн.

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ договору акт приймання-передачі підписується між Орендарем і Балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

За змістом пунктів 3.1, 3.2 розділу ІІ договору орендна плата визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з пунктами 3.3, 3.4 розділу ІІ договору орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця. Орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків Балансоутримувача, які надсилаються не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу, та протягом п`яти днів передає Орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг.

У пункті 3.8 розділу ІІ договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Балансоутримувачем. Балансоутримувач може звернутися із позовом про стягнення орендної плати та інших платежів за цим договором, з якими у Орендаря є заборгованість. Сторона, в інтересах якої подається позов, може компенсувати іншій стороні судові і інші витрати, пов`язані з поданням позову.

У разі припинення договору оренди Орендар зобов`язаний, серед іншого, сплатити орендну плату, нараховану до дати, що передує даті повернення Майна з оренди, та пеню (за наявності) (пункт 4.1 розділу ІІ договору).

Відповідно до пункту 12.1 розділу І договору строк договору - 5 років з дати набрання чинності цим договором.

Згідно з пунктом 12.1 розділу ІІ договору перебіг строку договору починається в день його підписання сторонами. Строк оренди починається з дати підписання акту приймання-передачі і закінчується датою його припинення.

01.09.2022 сторонами підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Перова, буд. 3А.

Надалі, 30.06.2023 підписано акт приймання-передачі нерухомого майна за адресою: м. Київ, бульвар Воскресенський, 3А, згідно якого відповідачем повернуто балансоутримувачу об`єкт оренди у задовільному технічному, санітарному та інженерному стані. Також в акті відповідач підтвердив, що заборгованість з орендної плати станом на 30.06.2023 становить 199 707,13 грн.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном справляється з наймача (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача з орендної плати за договором від 19.08.2022 № 638/1 за період з 01.09.2022 до 30.06.2023 становить 199 707,13 грн., та відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які би могли спростувати наявність даної заборгованості.

При цьому, у підписаному відповідачем акті від 30.06.2023 повернення нерухомого майна за адресою: м. Київ, бульвар Воскресенський, 3А, відповідач підтвердив заборгованість з орендної плати станом на 30.06.2023 у розмірі 199 707,13 грн.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача нараховані за період з 01.09.2022 до 30.06.2023 три проценти річних у сумі 4973,53 грн. та пеню в сумі 82892,14 грн., а також інфляційні втрати в сумі 21500,92 грн. за період вересень 2020 року - червень 2023 року.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 3.9 розділу ІІ договору на суму заборгованості Орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Із наведеного в позовній заяві розрахунку позивача слідує, що останнім нарахована пеня, три проценти річних та інфляційні втрати на всю суму боргу 199 707,13 грн. за період з 01.09.2022 до 30.06.2023 року.

Проте, відповідно до акту приймання-передачі строк користування орендованим приміщенням розпочався з 01.09.2022, та за положеннями пункту 3.3 розділу ІІ договору орендна плата мала сплачуватися щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Отже, за змістом пред`явлених позовних вимог сума боргу з орендної плати в розмірі 199 707,13 грн. виникла наростаючим підсумком за період з 01.09.2022 до 30.06.2023 року.

Таким чином, нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат починаючи з першого дня оренди 01.09.2022 одразу на всю суму боргу в розмірі 199 707,13 грн. є неправомірним.

Отже, наданий позивачем розрахунок наразі не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Мусааба Альджалілі ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша, 9-г; ідентифікаційний код 39606435) 199707 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сімсот сім) грн. 13 коп. основного боргу, а також 2995 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 61 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова