номер провадження справи 5/93/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 Справа № 908/1281/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (електронна пошта: ; ІНФОРМАЦІЯ_1; бул. Героїв полку "Азов", буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; )

До відповідача: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (електронна пошта: ; пр. Дмитра Яворницького, буд. 21-А, м. Дніпро, 49027; )

про стягнення 123 113,19 грн.,

За участю представників сторін:

Від позивача: Науменко М.В., довіреність №817/20-24 від 08.05.2024;

Від відповідача: Проценко Ю.В., посвідчення АБ №044663 від 15.11.2023;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

26.04.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення 123 113,19 грн.

26.04.2024 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/1281/24 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 01.05.2024 вказану позовну заяву на підставі ч. 2 та п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків терміном 10 днів з дня отримання вказаної ухвали шляхом направлення на адресу суду та іншим сторонам належним чином оформлених документів в підтвердження повноважень Фарзаєвої К.А. як належного представника позивача та письмової інформації щодо відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, докази чого надати до суду у вказаний вище строк.

13.05.2024 до суду від позивача надійшла заява по усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1281/24 в порядку спрощеного позовного провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, присвоїти справі номер провадження - 5/93/24 та розгляд справи по суті розпочати з 13.06.2024.

Ухвалою суду від 15.07.2024 задоволено клопотання Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розгляд справи № 908/1281/24 за правилами загального позовного провадження. Вирішено розгляд справи № 908/1281/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження, відкрити провадження у справі № 908/1281/24 в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначити на 24.07.2024 об 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

Ухвалою суду від 24.07.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 11.09.2024 о 12 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні 11.09.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 11.09.2024 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК "Акорд".

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з січня 2022 по грудень 2022 за адресою м. Запоріжжя, вул. Петра Ребра, буд. 9, на суму 123 113,19 грн. згідно договору №81001021 з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти від 23.12.2022.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмову відзиві на позовну заяву від 27.05.2024 зазначивши, що враховуючі складні передумови укладання договорів у 2022 році, а сааме військову агресію рф проти України, що призвела до затримки узгодження інформації необхідної для найскорішого укладання договорів, враховуючи зміни у чинному законодавстві та у зв`язку із постійними тривалими плановими відключеннями електроенергії, що здійснювалися з метою стабілізації стану Єдиної енергосистеми України на територіях м. Запоріжжя та м. Дніпро (не співпадіння черг підключення електроенергії) підписання угод відбулося 23.12.2022 року. 23.12.2023 позивач та відповідач уклали Договір № 81001021 з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти, де позивач виступає - Виконавцем, а відповідач - Користувачем. Сторони уклали даний Договір керуючись пп.5 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених ЗУ «Про публічні закупівлі» на закупівлю послуги з постачання теплової енергії (код за ДК 021:2015 - 9320000-8-Пара, гаряча вода та пов`язана продукція) (послуги з постачання теплової енергії) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» від 12.10.2022 № 1178, за адресою м. Запоріжжя, вул. Петра Ребра. буд. 9. Відповідно до умов договору Виконавець взяв на себе зобов`язання надавати Споживачу послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення (далі-послуга) у кількості 50,24012 Гкал відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строк і на умовах, що визначені Договором. Пунктом 20 договору передбачено, що сума договору становить 123 113,19 грн., у тому числі ПДВ 20518,87 грн. Відповідно до п. 38 Договору цей договір діє до 31.12.2022 та у відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України сторони погодились, що умови Договору застосовуються до відносин між Споживачем і Виконавцем, які виникли до його укладення з 01.01.2022. З моменту підписання договору, з 23.12.2022, і до закінчення бюджетного 2022 року, до 30.12.2022, жодний акт надання послуг за даним Договором ні в паперовому, ні в електронному вигляді до канцелярії міжрегіонального управління не надходив, тим самим дії/бездіяльність позивача призвела до виникнення заборгованості. За даними бухгалтерського обліку станом на 31.12.2022 кредиторська заборгованість не обліковується. Крім того, акти та рахунки по договору надійшли до міжрегіонального управління після закінчення бюджетного 2022 року, а саме 05.06.2023, то вони не перевірялися на відповідність договорам та обсягам надання послуг, не передавались до Центрального відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління бухгалтерського обліку та планово-фінансової діяльності Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду. З огляду на вище зазначене, у новому 2023 році Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро ) на законних підставах не може погасити заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії з 19.10.2022 року по 31.12.2022 року з вини позивача, який самостійно допустив порушення та вимоги договірних зобов`язань, тому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача також підтримав позицію, викладену у письмовій відповіді на відзив від 29.05.2024 пояснивши, що згідно інформації, яка обліковується у Концерну «МТМ» позивачем направлено рахунки та акти наданих послуг на оплату спожитої послуги через програму M.E.Doc. Крім того, Концерном «МТМ» повторно були направлені рахунки та акти в паперовому вигляді на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). Також відповідно до Постанови Верховного суду по справі № 920/1343/21 від 27.03.2023 року наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору. Отже обов`язок відповідача сплачувати послугу з постачання теплової енергії визначений Договором № 81001021. З урахуванням викладеного, просить суд позов задовольнити.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Концерн „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 за № 2633-IV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Зокрема, в Законі та в вказаних Правилах надано визначення поняттю «Споживач», а саме споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі до договору (Закон); споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил).

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійсняються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до частини 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

Пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, який споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

23.12.2022 року між Концерном «Міські теплові мережі» (далі - Теплопостачальна організація) та Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Споживач) укладено договір № 81001021 з власником (користувачем) будівлі про закупівлю послуги з постачання теплової енергії за державні кошти.

Сторони уклали вказаний договір керуючись пп.5 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених ЗУ «Про публічні закупівлі» на закупівлю послуги з постачання теплової енергії (код за ДК 021:2015 - 9320000-8-Пара, гаряча вода та пов`язана продукція) (послуги з постачання теплової енергії) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» від 12.10.2022 № 1178, за адресою м. Запоріжжя, вул. Петра Ребра. буд. 9.

Відповідно до абз. 2 п. 1 договору Виконавець взяв на себе зобов`язання надавати Споживачу послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення (далі-послуга) у період протягом 2022 року у кількості 50,24012 Гкал відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строк і на умовах, що визначені Договором.

У пункті 6 договору визначено, що Виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 7 договору Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами п. 1 і 2 цього договору до межі розподілу централізованих інженерно-технічних систем постачання послуги виконавця та мереж, що перебувають в балансовій належності споживача, яка наведена в Додатку 1.

Пунктом 20 договору передбачено, що сума договору становить 123 113,19 грн., у тому числі ПДВ 20 518,87 грн.

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. (пункту 21 договору).

У пункті 22 Договору встановлено, що Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги та акт надання послуг з постачання теплової енергії Споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок та акт надається в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів або на вимогу Споживача може надаватися на паперовому носії.

Згідно пункту 23 договору Споживач здійснює оплату послуг за цим договором щомісячно не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Підпунктом 3 п. 28 договору зазначено обов`язок споживача оплачувати спожиту послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені цим договором.

У підпункті 6 п. 28 договору передбачено, що Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-правових актів та укладеного договору.

В п.38 договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022 року. У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони погодилися, що умови Договору застосовуються до відносин між споживачем і виконавцем, які виникли до його укладення - з 01.01.2022.

Термін дії договору, а також його певні умови, можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що у п. 3 Договору та Додатку №1 до нього визначено, що вказаний договір укладено для об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Петра Ребра, буд. 9, опалювальна площа будівлі: 465,8 кв.м., максимальне теплове навантаження будівлі: 0,038323 Гкал/год.

З матеріалів справи вбачається, що Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) користується нежитловою будівлею (літ. А- 1, 2) площею 465,80 кв.м. за адресою: вул. Петра Ребра, буд. 9, м. Запоріжжя, що підтверджується договором оренди №5769 від 02.05.2022.

Отже, на виконання умов вказаного договору позивач в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 123 113,19 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі послуг, наданих за договором №81001021 та розрахунком заборгованості.

Концерном «МТМ» повторно направлено на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) лист від 31.05.2023 №б/н, в якому зазначено, що за січень 2022 по грудень 2022 Концерном «МТМ» була відпущена теплова енергія на нежитлові приміщення за наступним адресами, окрім інших: по вул. Петра Ребра, буд. 9 згідно договору №81001021 у розмірі 123 113,19 грн. Станом на 31.05.2023 оплата за фактично спожиту теплову енергію не здійснена, відповідно до ст. 530 ЦК України надіслав відповідачу рахунки та пропонував оплатити їх в найкоротший термін за відповідними реквізитами.

До вказаного листа додано рахунки, акти згідно договору №81001021.

Факт направлення позивачем вказаної кореспонденції на адресу відповідача підтверджується фіскальним чеком від 01.06.2023 та Списком №210 згрупованих поштових відправлень від 01.06.2023.

Також отримання послуги з постачання теплової енергії до вищевказаного орендованого відповідачем приміщення підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів 2021-2022 та 2022-2023 рр. відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальні сезони в м. Запоріжжі.

Згідно п. 19 договору, при застосуванні двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду за показами лічильника), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року), з огляду на наступне нормативне обґрунтування.

Згідно „Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011, № 869 Концерном „МТМ" для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021 № 374.

Собівартість виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складається, по-перше, з вартості палива, електроенергії, покупної теплової енергії та. по-друге, витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані.

Перший вид витрат називається умовно-змінними, тобто такими, розмір яких залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам.

Другий вид витрат не залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам, тому називається умовно-постійними.

Проте обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, яке виробляє та транспортує теплову енергію Споживачам.

В періоді застосування сезонного тарифу на теплову енергію, до 01.10.2021, тобто до введення двоставкового формату тарифу, як умовно-постійні, так і умовно-змінні витрати в тарифі враховувались разом, і споживач, сплачуючи за теплову енергію, компенсував теплопостачальному підприємству одночасно дві частини витрат у складі однієї сплати.

Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками:

Перша ставка (умовно-змінні витрати) - плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.

Друга ставка (умовно-постійні витрати) - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те. що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину).

Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Концерном «Міські теплові мережі» проведені нарахування за спожиту теплову енергію відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства.

Посилання відповідача на те, що з 23.12.2022, і до закінчення бюджетного 2022 року, до 30.12.2022, жодний акт надання послуг та рахунок за даним договором ні в паперовому, ні в електронному вигляді до канцелярії міжрегіонального управління не надходив, тим самим дії/бездіяльність позивача призвели до виникнення заборгованості, судом до уваги не приймаються, оскільки Концерном «МТМ» направлено відповідачу рахунки та акти наданих послуг на оплату спожитої послуги за договором №81001021 через програму M.E.Doc, що підтверджуєтья відповідною роздруківкою.

Крім того, листом від 31.05.2023 №б/н Концерн «МТМ» направив на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Акт приймання-передачі послуг та рахунки за договором №81001021, які відповідачем отримані - 05.06.2023 про що свідчить відбиток штампу печатки відповідача на вказаному листі.

Отже, дійсно, позивачем направлено відповідачу акт приймання-передачі послуг та рахунок на оплату в порушення строків, передбачених пунктом 22 договору, однак суд зазначає, що вказане не звільняє його від обов`язку здійснити оплату за отримані ним послуги з постачання теплової енергії за період з січня 2022 по грудень 2022.

Твердження відповідача, що за даними бухгалтерського обліку станом на 31.12.2022 кредиторська заборгованість не обліковується, судом до уваги не приймається, оскільки відповідних доказів на підтвердження вказаного відповідачем не надано, а також відсутність заборгованості у бухгалтерському обліку відповідача не є належним та допустимим доказом відсутності заборгованості за договором.

Відповідач не спростував доводів позивача щодо фактичного отримання послуг теплової енергії у 2022 році за договором та не надав жодних доказів на підтвердження відключення орендованого приміщення відповідача від постачання теплової енергії.

Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів здійснення оплати за отримані послуги в період 2022 року на суму 123 113,19 грн.

Відносно тверджень відповідача, що у новому 2023 році Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро ) на законних підставах не може погасити заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року з вини позивача, який самостійно допустив порушення та вимоги договірних зобов`язань, а тому просить в задоволенні позову відмовити, суд зазначає, що у пункті 20 договору сторони погодили, що сума цього договору становить 123 113,19 грн., у тому числі ПДВ 20 518,87 грн.

Крім того, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконати своє грошове зобов`язання з оплати за надані послуги.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 12-46гс18.

Разом з тим, після отримання відповідачем акту та рахунку на оплату - 05.06.2023, відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунку та акті приймання - передачі теплової енергії на адресу позивача не надіслав, належним чином оформлений акт приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими позивачем до оплати за відповідні періоди.

Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання взятих на себе зобов`язань за договором №81001021 від 23.12.2022 щодо оплати за спожиту теплову енергію за період з січня 2022 по грудень 2022 на загальну суму 123 113,19 грн., отже заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр. Дмитра Яворницького, буд. 21-А, м. Дніпро, 49027; ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (бул. Героїв полку "Азов", буд. 137, м.Запоріжжя, 69091; ; р/р № НОМЕР_1 , філія - АТ "Укрексімбанк", м. Київ, МФО 322313) заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в сумі 123 113 (сто двадцять три тисячі сто тринадцять) грн. 19 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр. Дмитра Яворницького, буд. 21-А, м. Дніпро, 49027; ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (бул. Героїв полку "Азов", буд. 137, м.Запоріжжя, 69091; ; р/р № НОМЕР_2 , Банк: ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", МФО 320478) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2024.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.