ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"10" вересня 2024 р. Справа№ 910/4601/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 10.09.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська, 5б»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024

у справі №910/4601/24 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг»

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська, 5б»

про стягнення 323 829, 25 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська, 5б» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 323 829,25 заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.08.2010 №1310541 та Угодою про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2017 №Р1310541-05/17, та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.08.2010 №1310541, укладеного із Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (зміна назви на підставі Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 на ПАТ «Київенерго», з 01.01.2019 на АТ «Київенерго», а з 09.08.2019 на АТ «К.Енерго») в частині розрахунків за поставлену теплову енергію у гарячій воді.

В подальшому, 25.05.2017 між відповідачем та ПАТ «Київенерго» укладено Угоду про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17, за якою відповідач визнав борг за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.08.2010 №1310541 на суму 478 658,56 грн, який після укладення Угоди про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 частково сплачений відповідачем на суму 154 829,31 грн.

25.08.2021 заборгованість відповідача у розмірі 323 829,25 грн придбана ТОВ «Спортсервіс-СТМ» на аукціоні з придбання майна банкрута - АТ «К.Енерго» за лотом №71, що підтверджується електронним протоколом №UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021, Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 та витягом з Додатку №1 до Акта про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021.

14.09.2021 ТОВ «Спортсервіс-СТМ» на підставі протоколу Загальних зборів учасників №1/2021 змінило назву на ТОВ «Київенерго-Борг».

Господарський суд міста Києва рішенням від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 позов задовольнив повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача 323 829,25 грн основного боргу та 3 885,33 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за Угодою про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 відповідач визнав заборгованість станом на 01.05.2017 у розмірі 478 658,56 грн за Договором на постачання теплової енергії в гарячій воді №1310541 від 01.08.2010, доказів погашення заборгованості на спірну суму (323 829,25 грн) відповідачем суду не надано.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також у тексті апеляційної скарги відповідач просив суд апеляційної інстанції поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неправомірне виникнення заборгованості по оплаті за споживання гарячої води. Довідка про стан розрахунків стосується Договору №1310541 від 01.08.2010, посилання у якій на Угоду про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 відсутнє.

Як зазначає відповідач, рішенням ОСББ вирішено відключити систему гарячого водопостачання (наказ №6 від 10.05.2017), після чого заступником начальника з продажу РТП «Позняки» Мішко Т.В. видано наряди №1138 від 11.05.2017, №182 від 04.04.2018 для проведення відключення системи гарячого водопостачання будинку.

Відповідач наполягає на тому, що він не визнає заборгованість у розмірі 478 658,56 грн, а Угода про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 є невід`ємною частиною Договору від 01.08.2010 №1310541. Крім того, позивачем не подано суду доказів часткової оплати на суму 154 829,31 грн, оскільки за відсутності такого доказу Угода про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 втрачає чинність, та відповідно умова Угоди щодо строку позовної давності строком у 10 років також втрачає силу. Таким чином, за доводами відповідача наявні підстави для застосування строку позовної давності для відмови у позові.

Крім того, за твердженням відповідача, на виконання умов Угоди про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 ним сплачено 355 500,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська, 5б» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.07.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4601/24; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська, 5б» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24.

Матеріали справи №910/4601/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 01.08.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.08.2024 задовольнив клопотання та поновив відповідачу пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська, 5б» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24; зупинив дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 на час апеляційного провадження; розгляд апеляційної скарги призначив на 10.09.2024 о 12 год. 15 хв.

Згідно відзиву на апеляційну скаргу відповідача позивач заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язань за Угодою про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017, що підтверджується довідкою про стан рахунків за спожиту теплоенергію. Доводи апелянта про втрату чинності Угоди про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017, то зазначене не припиняє зобов`язань відповідача за Договором №1310541 від 01.08.2010.

Стосовно доводів відповідача про завищений розмір заборгованості, то підписуючи Угоду про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017, відповідач визнав суму боргу у розмірі 478 658,56 грн.

Щодо пропуску строку позовної давності, то пунктом 4 Угоди про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 сторони узгодили, що строк позовної давності становить 10 років, крім того, враховуючи введені урядом карантинні обмеження з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби Covid - 19 було внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо зупинення перебігу позовної давності, а після введення в Україні воєнного стану, позовна давність продовжила свій перебіг з 12.03.2023 до дня, наступного за днем, коли в Україні буде скасовано воєнний стан, таким чином, позивач звернувся до суду із даним позовом в межах строку позовної давності.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.08.2024 виправив допущену описку в абзаці 2 резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2024 у справі №910/4601/24.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.09.2024 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 10.09.2024 представники позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

01.08.2010 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Постачальник) та відповідачем (Споживач) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1310541, за умовами пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язався виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому Договорі (а.с. 31-32).

При вирішені умов цього Договору, а також вирішені всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією (далі - Правила), нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії (пункт 2.3.1 Договору №1310541 від 01.08.2010).

За умовами Договору Споживач зобов`язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2 (підпункт 2.3.1 пункту 2.3 Договору №1310541 від 01.08.2010).

Відповідно до пункту 9 Додатку №2 до Договору № 1310541 від 01.08.2010 Споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТ-2 за адресою: Драгоманова, 40-В, м. Київ оформлену Постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник Постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання (а.с. 35 зворотній бік).

30.12.2016 відповідач звернувся до Керівника Департаменту продажу теплової енергії із листом №82 від 28.12.2016 про реструктуризацію боргу за споживання гарячої води протягом 2017 року у зв`язку із важким фінансовим становищем та неплатоспроможністю мешканців (а.с. 11).

12.04.2017 відповідач звернувся до Керівника Департаменту продажу теплової енергії ПАТ СВП «Київенерго» із листом №18/36КД/1/156797 (а.с. 12) про укладення угоди про реструктуризацію боргу.

25.05.2017 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Теплопостачальна організація) та відповідачем (Споживач) укладено Угоду про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1310541 від 01.08.2010 (а.с. 24), відповідно до умов якої Споживач визнав та підтвердив заборгованість перед Теплопостачальною організацією за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1310541 від 01.08.2010 станом на 01.05.2017 загальною сумою 478 658,56 грн та зобов`язався сплати зазначений борг протягом травня - вересня 2017 року щомісячними платежами згідно з Додатком 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця.

Згідно з пункту 4 Угоди про реструктуризацію заборгованості № Р1310541-05/17 від 25.05.2017 сторони дійшли згоди, що строк позовної давності на вимоги про стягнення заборгованості становить 10 років.

Сторони домовились, що Угода втрачає чинність у разі прострочення Споживачем оплати заборгованості протягом 10 днів від строку, встановленого у Додатку №1 цієї угоди, а Теплопостачальна організація набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу (пункт 10 Угоди про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017).

Додатком №1 до Угоди про реструктуризацію заборгованості № Р1310541-05/17 від 25.05.2017 сторони погодили графік погашення заборгованості (а.с. 25).

В процесі продажу майна в процедурі банкрутства АТ «К.Енерго», порушеної Господарським судом Донецької області (справа №905/1965/19) ТОВ «Спортсервіс-СТМ» придбало право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги конденсату, послуги надання хімічно очищеної води) на суму 241 900 394,18 грн, що підтверджується Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 (а.с. 9), протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021.

Згідно витягу з Додатку №1 до Акта про придбання майна на аукціоні №UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021 ТОВ «Спортсервіс-СТМ» придбало право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію до відповідача за Договором №1315041 на суму 323 829,25 грн (а.с. 10).

14.09.2021 на підставі протоколу №1/2021 Загальних зборів учасників (а.с.27) ТОВ «Спортсервіс-СТМ» змінило назву на ТОВ «Київенерго-Борг».

Спір у справі виник через заборгованість відповідача за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.08.2010 №1310541 та Угодою про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2017 №Р1310541-05/17, право вимоги за Договором від 01.08.2010 №1310541 придбано позивачем на аукціоні.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (частина 1 статті 714 ЦК України).

Разом з цим, згідно з частиною 2 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом ТОВ «Спортсервіс-СТМ», правонаступником якого є позивач, придбано на аукціоні з продажу майна в процедурі банкрутства АТ «К.Енерго» право вимоги до відповідача на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію за Договором №1310541 на суму 323 829,25 грн.

Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», який діє від імені та в інтересах позивача на підставі Договору про надання правової допомоги №3609/Юр від 17.06.2022, звернувся до відповідача із вимогою від 07.07.2022 №1217 про сплату заборгованості у розмірі 323 829,25 грн (а.с. 21) за спожиту теплову енергію, яка виникла на підставі Договору №1310541 та Угодою про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2017 №Р1310541-10/17 до нього, право вимоги на яку придбано позивачем на аукціоні з придбання майна банкрута за лотом №71, що підтверджується Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідач листом від 12.08.2022 №5 заперечив проти заборгованості на суму 323 829,25 грн, посилаючись на відсутність математичного розрахунку суми боргу (а.с. 22 зворотній бік - 23).

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Доказів погашення заборгованості на спірну суму відповідачем суду не надано.

Слід зазначити, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів оскарження Угоди про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2017 №Р1310541-10/17, за якою відповідач визнав борг на суму 478 658,56 грн за постачання теплової енергії у гарячій воді станом на 01.05.2017, та аукціону, за результатами якого позивач набув право вимоги до відповідача на спірну суму, матеріали даної справи не містять, отже такі правочини є правомірними в силу статті 204 ЦК України.

Щодо наданих відповідачем до апеляційної скарги доказів: наказу Голови Правління ОСББ «Вишняківська 5-б» №6 від 10.05.2017, наряду ПАТ «Київенерего» №1138 від 11.05.2017, наряду ПАТ «Київенерго» №182 від 04.04.2018, листа ПАТ «Київенерего» від 19.03.2018 №050КЕК/15/25/10707, заяв Голови Правління та бухгалтера ОСББ «Вишняківська 5-б» від 12.07.2018, від 05.04.2018, від 11.01.2018, платіжних доручень №15711 від 23.05.2017, №15729 від 22.06.2017, №15737 від 13.07.2017, №15744 від 27.07.2017, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, за змістом наведеної норми процесуального права єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі судом апеляційної інстанції, доказів із порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №873/228/23, від 05.07.2023 у справі №910/19369/15, від 18.07.2023 у справі № 914/3143/21, від 11.05.2023 у справі №910/17285/21.

Принцип рівності сторін у судовому процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/20010/20, від 16.11.2022 у справі № 910/4390/21).

Відповідач не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, зазначивши лише в апеляційній скарзі про фізичну не можливість скористатися відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Крім того, з матеріалів даної справи вбачається, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 про відкриття провадження у справі №910/4601/24 надіслано судом першої інстанції на юридичну адресу відповідача.

Згідно відмітки поштового відділення поштове відправлення за №350 не вручено та повернуто відправнику «за закінченням терміну зберігання».

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (схожий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20).

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, з Єдиного державного реєстру (частина 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, відповідач, попри визначений для нього Законом про державну реєстрацію обов`язок, не забезпечив та не створив умови доставки та вручення йому поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071, за адресою, визначеною у відомостях у Єдиному державному реєстрі під час розгляду судом першої інстанції справи у зв`язку із чим отримання відповідачем від суду кореспонденції перебувало поза межами контролю Господарського суду міста Києва (такої ж думки дотримується Верховний Суд у постанові від 14.06.2024 у справі №910/8002/23).

В силу частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, то слід зазначити таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України)

Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Частиною 3 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тоді як відповідачем до винесення рішення такої заяви зроблено не було.

Водночас слід зазначити, що за змістом положень пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тобто з 12.03.2020 строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, тобто до 01.07.2023.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України строком на 30 діб, а потім був подовжений відповідно до: Указу Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, - з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб; Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, - з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб; Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, - з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб; Указу Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, - з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб; Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, - з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб; Указу Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, - з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб; Указу Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 № 3057-ІХ, - з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб; Указу Президента України від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ, - з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб; Указу Президента України від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженого Законом України від 08.11.2023 № 3429-ІХ, - з 05:30 16.11.2023 строком на 90 діб; Указу Президента України від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженого Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ, - з 05:30 14.02.2024 строком на 90 діб; Указу Президента України від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженого Законом України від 08.05.2024 № 3684-ІХ з 05:30 14.05.2024 строком на 90 діб; Указу Президента України від 23.07.2024 № 469/2024, затвердженого Законом України від 23.07.2024 № 3891-IX строком на 90 діб.

Отже, з 24.02.2022 строк позовної давності зупинено на строк дії воєнного стану в Україні.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача, що право вимоги у позивача до відповідача виникло з 30.08.2021 - дата Акта придбання майна на аукціоні, що спростовує доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності для стягнення з відповідача заборгованості на суму 323 829,25 грн за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.08.2010 №1310541 та Угодою про реструктуризацію заборгованості від 25.05.2017 №Р1310541-05/17, право вимоги за якими позивачем набуто 30.08.2021 за Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про відключення системи гарячого водопостачання, то зазначене не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки заборгованість за Договором №1310541 від 01.08.2010 та Угодою про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 виникла у відповідача перед Тепловою організацією до відключення.

Щодо доводів апелянта про неправомірне нарахування суми боргу, то слід зазначити, що, укладаючи Угоду про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017, без зауважень та протоколу розбіжностей, відповідач визнав заборгованість за постачання теплової енергії у гарячій воді на суму 478 658,56 грн станом на 01.05.2017.

Твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі стосовно сплати 355 500,00 грн не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки доказів звернення відповідача до Теплопостачальної організації з приводу оплати 355 500,00 грн матеріали даної справи не містять.

Щодо втрати чинності Угоди про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017, то згідно пункту 10 Угода втрачає чинність у разі прострочення Споживачем оплати заборгованості понад 10 днів від строку, встановленого у Додатку №1 цієї угоди, а Теплопостачальна організація набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу. Отже, за порушення умов Угоди про реструктуризацію заборгованості №Р1310541-05/17 від 25.05.2017 Споживачем Теплопостачальна організація набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу, що не звільняє відповідача від обов`язку сплатити борг.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).

Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська 5Б» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/4601/24.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вишняківська 5Б».

5. Матеріали справи №910/4601/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 24.09.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська