СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Харків Справа № 917/253/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Тихий П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (вх. №1495 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 (повний текст складено 27.05.2024) у справі №917/253/24 (суддя Сірош Д.М.),

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ - Страхування", с. Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область,

до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення страхового відшкодування в сумі 88725,69грн у порядку суброгації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним було виплачено за заявою потерпілої особи ( ОСОБА_1 ) на рахунок СТО (ТОВ "Віді Автострада") страхове відшкодування у сумі 88725,69грн згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №CLAU-26465 від 26.07.2022, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , як юридичної особи, працівник якої ( ОСОБА_2 ), який керував належним відповідачу автомобілем "Камаз", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , був визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді і цивільно-правова відповідальність якого, як власника транспортного засобу, не була застрахована.

Заперечуючи проти позовних вимог в суді першої інстанції відповідач посилається на те, що водій - ОСОБА_2 є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 09.11.2016), а тому він звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до положень п. 13.1 ст. 13, пп. г) п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та, відповідно, відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_2 , має проводити МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Також відповідач не погоджується з включенням позивачем до суми відшкодування шкоди вартості заднього ліхтаря кришки багажника та вартості його заміни в сумі 9932,86грн, оскільки таке пошкодження не пов`язане з ДТП, що мале місце13.07.2023, адже його було виявлено власником автомобіля лише через три місяці після настання ДТП та огляду як представниками СТО, страховика та власником автомобіля, так і судовим експертом ОСОБА_3 . На думку відповідача, вказане ушкодження могло бути спричинено іншим чинником у будь який період, як до моменту ДТП, так і протягом трьох місяців з моменту ДТП до моменту виявлення пошкодження. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що страховою компанією не було підтверджено того, що вказані пошкодження спричиненні саме внаслідок ДТП, а тому вимоги ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 вартості заднього ліхтаря кришки багажника та вартості його заміни в сумі 9932,86грн не підлягають задоволенню.

Щодо вартості відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_4 , в сумі 78792,83грн, то, на думку відповідача, така сума не відповідає фактичним ушкодженням транспортного засобу та кон`юнктурі ринку.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24 позов задоволено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" в рахунок відшкодування шкоди 88725,69грн в порядку суброгації та 2422,00грн судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку фактичним власником автомобіля "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , з вини якого сталось ДТП, є відповідач. Загальний розмір виплаченого позивачем у зв`язку з пошкодженням застрахованого автомобіля в ДТП склав 88725,69грн та був визначений на підставі документів СТО офіційного дилера автомобілів марки "Toyota", що відповідає вимогам закону. З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини працівника ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, а також наявні у матеріалах справи докази здійснення страховою компанією виплати відшкодування у спірній сумі 88725,69грн, місцевий господарський суд визнав вимогу позивача про стягнення заявленої суми з відповідача обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Не погодившись з ухваленім рішенням, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а також неправильно досліджено та оцінено докази.

Зокрема, судом не взято до уваги твердження відповідача про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення вартості заднього ліхтаря кришки багажника та вартості його заміни в сумі 9932,86грн, оскільки позивачем не було доведено того, що зазначене пошкодження відбулося внаслідок ДТП, що відбулась 13.07.2023.

Також, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволені клопотання відповідача про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи щодо встановлення вартості відновлюваного ремонту автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_4 в результаті аварійного пошкодження отриманого під час ДТП, що відбулась 13.07.2023, та встановлення, чи відповідає обсяг виконаних робіт з відновлювального ремонту автомобіля відображених в Актах виконаних робіт фактичним пошкодженням отриманим внаслідок ДТП.

Крім того, апелянт зазначає, що наявний у матеріалах справи звіт про оцінку КТЗ №03-19/07 від 19.07.2023, яким визначено вартість відновлювального ремонту - розміру збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу в розрізі спірних правовідносин, не можна вважати належним доказом у розумінні вимог чинного законодавства, оскільки шестимісячний строк дії такого звіту закінчився.

Апелянт доводить, що відповідальним за відшкодування заподіяної шкоди транспортним засобом "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , що належить ВЧ НОМЕР_5 (транспортний засіб, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність) є Моторне (транспортне) страхове бюро України в силу п. 13.1 ст. 13. пп. г) п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Фоміна В.О., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24 залишено без руху; встановити апелянту строк на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати ддокази сплати судового збору у сумі 3633,60грн.

02.07.2024 скаржник надіслав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків (вх.№8843 від 02.07.2024), до якої, на виконання вимог ухвали суду від 18.06.2024, додано платіжну інструкцію Держказначейської служби України №3 (внутрішній номер 355242298) від 01.07.2024 на суму 3633,00грн.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2024, у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_4 , для розгляду справи сформовано колегію судді у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; попередженои учасників процесу, що апеляційна скарга ВЧ НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 09.07.2024, ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що ремонт застрахованого автомобіля було розпочато у липні 2023 та завершено лише жовтні 2023 року у зв`язку з порушенням логістичних маршрутів та складністю доставки необхідних деталей. До моменту завершення ремонту застрахований автомобіль учасником інших ДТП не був. Пошкодження заднього ліхтаря кришки багажника є прихованим пошкодженням, яке об`єктивно могло бути виявлено лише після зняття накладки, що приховувала це пошкодження, на підтвердження чого надано відповідні фотознімки. З цих підстав позивач вважає, що пошкодження заднього ліхтаря є прямим наслідком ДТП, що відбулась саме 13.07.2023.

На думку позивача, у даному випадку відсутні підстави для призначення судової експертизи, оскільки в матеріалах справи наявні рахунок та акт виконаних робіт спеціалізованої СТО від офіційного дилера автомобілів марки "Toyota", що відображає реальну вартість усунення пошкоджень автомобіля, а сам розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

Також позивач вважає безпідставним посилання апелянта на відповідальність МТСБУ за завдані збитки, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.08.2020 у справі №905/1391/19, відповідно до яких: статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасником бойових дій.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

За ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (88725,69грн), суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.07.2022 між фізичною особою ОСОБА_1 (страхувальник) та ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU-26465 (надалі договір страхування).

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Toyota RAV 4, д.р.н. НОМЕР_6 (надалі застрахований ТЗ).

13.07.2023 на вул. Саксаганського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Станом на 13.07.2023 Військова частина НОМЕР_1 використовувала в своїй діяльності ТЗ "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.07.2023.

З матеріалів справи також вбачається, що 13.07.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконував свої службові обов`язки, керуючи транспортним засобом "Камаз", р.н. НОМЕР_2 , відповідно до шляхового листа №839 від 13.07.2023.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , допустив порушення ПДР України, внаслідок чого скоїв зіткнення із застрахованим позивачем ТЗ - автомобілем Toyota RAV4, р.н. НОМЕР_6 .

По факту дорожньо-транспортної пригоди стосовно ОСОБА_2 працівниками патрульної поліції складено адміністративний матеріал за ст. 124 КпАП України (порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів), який направлений до Шевченківського районного суду м. Києва для подальшого прийняття рішення (справа про адміністративне правопорушення №761/26618/23).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2023 у справі №761/26618/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що саме винні дії ОСОБА_2 стали причиною скоєння ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований ТЗ.

Відповідно до схеми місця ДТП від 13.07.2023 та довідки НПУ від 28.07.2023 про ДТП вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно інформації Централізованої бази даних МТСБУ, по відношенню до транспортного засобу "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , відсутні відомості щодо чинного на момент ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначені обставини також підтверджуються листом Військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2023.

Таким чином, в порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , експлуатувався за відсутності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з цим, відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2023, ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій (посвідчення від 09.11.2016, серія НОМЕР_3 ).

Відповідно до Звіту №03-19/07 від 19.07.2023 про оцінку КТЗ вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_6 , становить 99068,50грн (а.с. 31 44, т.1)

Як вбачається з акту виконаних робіт від 25.10.2023 №ВДиСА-065290 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_6 , становить 78792,83грн.

Під час проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_6 , виявлено приховані дефекти (пошкодження), які неможливо було виявити при візуальному огляді/чи не були враховані раніше, пошкодженого ТЗ, а саме: задній ліхтар кришки багажника тріснутий під накладкою кришки багажника з лівої сторони.

Відповідно до акту виконаних робіт від 25.10.2023 № ВДиСА-065290 вартість робіт (ліхтар задній) складає 9932,86грн (а.с. 66, т.1)

25.08.2023 позивач звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди та 09.11.2023 з листом щодо вимоги про відшкодування шкоди.

У відповідь на вимогу про відшкодування шкоди листом від 01.09.2023, відповідач відмовився компенсувати завдані збитки.

Як зазначає позивач, лист від 09.11.2023 відповідачем проігноровано, залишено без будь-якої відповіді.

21.07.2023 до ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" звернувся ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування.

27.07.2023 ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" згідно з договором страхування на підставі зазначеної заяви і страхового акту №16276 від 25.07.2023, керуючись рахунком від 21.07.2023, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 78792,83грн, що підтверджується платіжним дорученням №5566 від 27.07.2023.

23.10.2023 до ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" звернувся страхувальник з заявою про виплату (доплату) страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. Підстава виявлення під час ремонту прихованих пошкоджень застрахованого ТЗ внаслідок ДТП.

25.10.2023 ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" згідно з договором страхування на підставі зазначеної заяви і страхового акту №17066, виходячи з рахунку від 20.10.2023, здійснило виплату (доплату) страхового відшкодування в розмірі 9932,86грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6726 від 25.10.2023.

Загальний розмір виплаченого ТДВ "СК "ВІДІ-Страхування" у зв`язку з пошкодженням застрахованого ТЗ в ДТП склав 88725,69грн (78792,83грн + 9932,86грн).

Станом на дату подання цього позову та розгляду справи відповідачем шкода не відшкодована.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з даним позовом про стягнення з відповідача 88725,69грн виплаченого страхового відшкодування.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на недоведеність розміру завданої шкоди, відсутність його вини та обов`язок МТСБУ відшкодовувати завдані збитки в силу вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як вже зазначалося, за результатами розгляду даного спору Господарським судом Полтавської області 16.05.2024 ухвалено оскаржуване рішення у справі №917/253/24, яким позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача в порядку суброгації завдану шкоду в сумі 88725,69грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що виплата страхового відшкодування в сумі 88725,69грн була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №CLAU-26465 від 26.07.2022.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі виступає на правах потерпілого ( ОСОБА_1 ), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, або юридична особа, працівником якої є ця особа, так і страхова компанія, відповідальна за останніх.

Відповідно до інформації ЦБД МТСБУ на момент настання ДТП (станом на 13.07.2023) відносно автомобіля "Камаз", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відсутній діючий Поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, тобто, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц.

Так, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на момент ДТП водій автомобіля "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 , здійснюючи керування вказаним автомобілем, виконував свої посадові обов`язки.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відшкодування шкоди, спричиненої з вини ОСОБА_2 , військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, покладається саме на Військову частину НОМЕР_1 (відповідача).

Отже, оскільки Військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, а транспортний засіб, на якому військовослужбовець ОСОБА_5 скоїв ДТП, зареєстрований за цією військовою частиною, відповідальність за шкоду, спричинену ОСОБА_2 , повинна нести військова частина, за якою зареєстровано джерело підвищеної небезпеки - транспортний засіб "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 .

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №426/5409/15-ц.

Вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, з урахуванням принципу вини. Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи, у тому числі матеріалів слідчих органів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №905/2970/16 та від 16.07.2018№ 910/20412/16.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Матріалами справи підтверджується, що протиправна поведінка ОСОБА_2 (порушення вимог п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП) встановлена постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2023 у справі №761/26618/23, яка набрала законної сили.

Частинами 4, 6 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судовими рішеннями у справі №761/26618/23 встановлено факт вчинення ДТП внаслідок порушення саме водієм відповідача ОСОБА_2 порушення ПДР та останнього визнано винним у вчиненні ДТП.

Щодо розміру завданої шкоди та розміру страхового відшкодування, яке мав сплатити позивач у даному випадку, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Згідно правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17).

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке позивач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту виконаних робіт від 25.10.2023 №ВДиСА-065290 станції технічного обслуговування (ТОВ "ВІДІ Автострада", яке є офіційним дилером автомобілів марки "Toyota" в Україні та має в своєму складі спеціалізовану СТО) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_6 становить 78792,83грн.

Разом з цим, під час проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_6 , було виявлено приховані дефекти (пошкодження), які неможливо було виявити при візуальному огляді/чи не були враховані раніше, пошкодженого ТЗ, а саме: задній ліхтар кришки багажника тріснутий під накладкою кришки багажника з лівої сторони.

Відповідно до акту виконаних робіт від 25.10.2023 № ВДиСА-065290 вартість робіт (ліхтар задній) складає 9932,86грн.

Як встановлено судом, 27.07.2023 позивач згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника від 21.07.2023 і страхового акту №16276 від 25.07.2023, керуючись рахунком від 21.07.2023, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 78792,83грн, що підтверджується платіжним дорученням №5566 від 27.07.2023.

У подальшому, 25.10.2023 позивач згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника від 23.10.2023 і страхового акту № 17066, виходячи з рахунку від 20.10.2023, здійснив виплату (доплату) страхового відшкодування в розмірі 9932,86грн, що підтверджується платіжною інструкцією №6726 від 25.10.2023.

Таким чином, фактичні витрати на ремонт та виплачена позивачем сума страхового відшкодування (88725,69грн) не перевищують орієнтовну вартість відновлювального ремонту 99068,50грн, яка була визначена у Звіті №03-19/07 від 19.07.2023 про оцінку КТЗ вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_6 ,

Доводи апеляційної скарги відповідача відносно закінчення строку дії вказаного звіту про оцінку, судовою колегією апеляційної інстанції відхиляються, оскільки у даному випадку слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а саме відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Колегія суддів також зазначає, що відповідні обставини щодо обґрунтованості розміру визначеного та виплаченого позивачем страхового відшкодування відповідачем у встановленому порядку не спростовані належними доказами, зокрема, останнім не було надано власного експертного звіту, який би вказував на необґрунтованість визначених та відшкодованих позивачем затрат на відновлення транспортного засобу.

Апеляційний господарський суд наголошує, що відповідач не був позбавлений можливості самостійно визначити інший розмір матеріального збитку, зокрема, шляхом огляду пошкодженого в ДТП транспортного засобу, зафіксувати виявлені пошкодження та здійснити незалежну оцінку вартості пошкоджених запчастин та відновлювальних робіт.

Також, суд враховує, що як водій відповідача станом на момент ДТП (13.07.2023), так і сам відповідач в процесі досудового врегулювання спору до проведення ремонту, мав безперешкодну та об`єктивну можливість викликати для участі в огляді пошкодженого транспортного засобу аварійного комісара та зафіксувати виявлені пошкодження.

Однак, відповідачем у встановленому порядку не спростовано будь-якими доказами відомості, визначені в документах СТО, на якій проводився ремонт ані щодо переліку необхідних для ремонту деталей та матеріалів, ані щодо визначених в рахунках СТО сум їх вартості.

Належних доказів щодо іншого розміру збитків відповідачем не надано та матеріали справи таких даних не містять.

Колегія суддів констатує, що відповідачем не було надано та матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що пошкоджений автомобіль Toyota RAV4, р.н. КА6954ET був учасником будь-яких інших ДТП у період з 13.07.2023 по 25.10.2023 та відновлювався ремонтом.

Доказів наявності будь-яких пошкоджень до настання ДТП - 13.07.2023 та завдання пошкоджень в період з моменту ДТП по дату проведення останніх ремонтних робіт автомобіля (25.10.2023), матеріали справи не містять.

Також, відповідачем до матеріалів справи самостійно не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування переліку пошкоджень, отриманих в ДТП та розміру завданої шкоди.

Досліджені судом матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з вимогою про огляд транспортного засобу відповідачем або залученими ним відповідних спеціалістами для встановлення переліку пошкоджених частин.

Як вже вказувалося раніше, відповідач не був позбавлений можливості самостійно оглянути пошкоджений в ДТП транспортний засіб, зафіксувати виявлені пошкодження та здійснити незалежну оцінку вартості пошкоджених запчастин та відновлювальних робіт, у тому числі визначити інший розмір матеріального збитку.

Належних доказів щодо іншого розміру збитків відповідачем не надано та матеріали справи таких даних не містять.

Судом апеляційної інстанції було проаналізовано відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень на предмет участі автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_4 , у інших ДТП, за результатами чого не було встановлено будь-яких відомостей про наявність зазначених обставин.

Саме лише посилання відповідача на те, що пошкодження заднього ліхтаря кришки багажника було виявлено та відремонтовано лише через три місяці після ДТП не свідчить про необґрунтованість та безпідставність здійснених СТО ремонтних робіт автомобіля, оскільки такі роботи проведено саме для усунення збитків, спричинених ДТП з врахуванням пошкоджень, які виникли внаслідок вказаної події 13.07.2023. Іншого відповідачем не доведено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи фотознімки пошкоджених частин автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. НОМЕР_4 , у ДТП, яка відбулася 13.07.2023, судом апеляційної інстанції встановлено, що характер, ступінь та кількість пошкоджень (задньої частини автомобіля) відповідають тим пошкодженням, що були зафіксовані та відновлені на станції технічного обслуговування.

Водночас, колегія відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності призначення у даній справі транспортно-товарознавчої експертизи для встановлення реального обсягу виконаних робіт з відновлювального ремонту автомобіля.

Судова колегія наголошує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Призначення судової експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами її розгляду.

Як же зазначалося, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі міститься достатня кількість доказів, які підтверджують як вартість матеріального збитку, так і розмір фактичних затрат понесених позивачем для відновлення автомобіля.

При цьому, відповідачем не було надано жодного висновку експерта, а наявні в матеріалах справи докази жодною мірою не суперечать один одному.

В свою чергу, як винна у ДТП особа, так і відповідач як його роботодавець мали право самостійно оглянути пошкоджений автомобіль, забезпечити проведення експертом (оцінювачем) огляду пошкодженого транспортного засобу з оформленням відповідного незалежного висновку транспортно-товарознавчої експертизи.

Отже, оскільки відповідачем до матеріалів справи самостійно не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування переліку пошкоджень, отриманих в ДТП 13.07.2023, та розміру завданої шкоди, які позивач документально підтвердив рахунками та актами СТО, на якій проводився ремонт автомобіля, колегія суддів не приймає доводи скаржника про необхідність додаткових доказів для встановлення дійсної вартості відновлювальних робіт та необхідність призначення експертизи.

Судовою колегію відхиляються доводи відповідача про те, що заподіяна шкода мала бути відшкодованою потерпілому МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, з огляду на таке.

За встановлених обставин у цій справі транспортний засіб відповідача на час вчинення ДТП не був застрахований, проте перебував у власності Військової частини НОМЕР_1 .

Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

За приписами ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимога про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Як встановлено судом, автомобіль "Камаз", д.р.н. НОМЕР_2 , перебуває в оперативному управлінні відповідача, а не є власністю працівника ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Посилання скаржника як на підставу для відмови у позові на п. 13.1. ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 у справі №1-6/2014, яким розтлумачено положення п. 13.1 ст. 13 Закону 1961-VI, та на наявність у військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій, колегія суддів вважає помилковим, враховуючи таке.

Відповідно до п. 13.1 cт. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця - власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій власний транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ. Водночас відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів, про що помилково зазначає відповідач.

Колегія суддів відзначає, що дана пільга є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця - власника транспортного засобу, а у своєму рішенні Конституційний Суд України розтлумачив даний пункт Закону у розрізі поняття "належність" транспортних засобів учасникам бойових дій, інвалідам війни, інвалідам I групи та її види. Так, вказаним рішенням визначено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що, відповідач помилково ототожнює поняття "особа, яка несе відповідальність за завдану шкоду" та "особа, яка завдала шкоду".

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Таким чином, статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця - власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасником бойових дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №905/1391/19.

Враховуючи, що у даному випадку з матеріалів справи вбачається, що шкоду потерпілому завдано особою під час виконання службових обов`язків, відтак положення п. 13.1 cт. 13, ст 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на які послався відповідач, у даному випадку застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, Східний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як володілець транспортного засобу, водія якого визнано винним у ДТП, в силу положень ст.ст. 1172, 1187, 1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу суму виплаченого ним страхового відшкодування, а тому позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору у цій справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 у справі №917/253/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя П.В. Тихий