РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2024Справа № 910/8868/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом фізичної особи - підприємця Марченка Миколи Сафроновича до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" про стягнення 11 610,00 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2024 року фізична особа - підприємець Марченко Микола Сафронович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" 11 610,00 грн (далі - Установа) заборгованості за договором купівлі-продажу від 18 жовтня 2023 року № 203-К-23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 липня 2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8868/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

31 липня 2024 року через систему "Електронний суд" від Установи надійшов відзив від вказаної дати, у якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що позивач зобов`язаний був здійснити поставку обумовленого договором товару в повному обсязі до 1 грудня 2023 року, а також забезпечити вчасне надання документів на оплату. Однак, зазначені зобов`язання позивачем були виконані неналежним чином, оскільки останній порушив строк поставки товару. Крім цього, відповідач зазначав, що у зв`язку із закінченням дії виконання укладеного між сторонами договору 31 грудня 2023 року та закінченням бюджетного року надані позивачем первинні документи не можуть бути зареєстровані в Державній казначейській службі України, а відтак не можуть бути оплачені відповідачем.

1 серпня 2024 року через систему "Електронний суд" від Підприємця надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що фактично відповідач не заперечує наявність у нього заборгованості. Його доводи зводяться до порушень продавцем строків поставки товару та передачі документів, визначених договором. Однак, за умовами укладеного між сторонами правочину саме відповідач, як покупець, взяв на себе обов`язок організувати приймання товару. Тобто, за даних фактичних обставин Установа вводить суд в оману, зазначаючи порушення позивачем строків надання документів за договором, оскільки такі документи були отримані територіальним уповноваженим представником покупця у зазначені в первинних документах дати. У свою чергу, за порушення строків поставки товару позивач сплатив відповідні штрафні санкції, задовольнивши відповідну претензію відповідача від 16 січня 2024 року № ГД ДКВС-191/3 ГД/2024.

20 серпня 2024 року через систему "Електронний суд" від Підприємця на виконання вимог ухвали суду надійшла заява, у якій останній підтвердив, що ціна позову не змінилась і спірна заборгованість відповідачем оплачена не була.

Жодних інших заяв чи клопотань від сторін справи не надходило.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2023 року між Установою та Підприємцем було укладено договір купівлі-продажу № 203-К-23, за умовами якого останній зобов`язався продати і відвантажити товар: ДК 021-2015:03210000-6 - Зернові культури та картопля (картопля продовольча пізня першого класу) в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені в рознарядці, а Установа - забезпечити приймання й оплату вказаного товару за визначеними цим договором цінами, а саме: картоплі продовольчої пізньої першого класу в кількості 415 200,00 кг загальною вартістю 3 213 648,00 грн (7,74 грн за 1 кг).

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених осіб.

Пунктом 2.5. договору визначено, що якщо на партію товару відсутні передбачені договором документи, які підтверджують кількість товару (рахунки-фактури, накладні), покупець не призупиняє прийом товару, а складає акт про фактичну якість, кількість та комплектність поставленого товару, і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з пунктом 3.1. вищевказаного правочину його ціна становить 3 213 648,00 грн та включає в себе вартість самого товару, його упаковки. маркування, доставки на умовах договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені при поставці товару.

Пунктом 4.1. договору визначено, що розрахунок за ним проводиться шляхом оплати товару покупцем за фактом його поставки протягом 20-ти банківських днів з дати отримання товару на склад територіального уповноваженого представника покупця в міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур продавця, належним чином оформлених накладних, актів приймання. У разі затримки бюджетного фінансування покупця та/або затримки з боку органів Державної казначейської служби України в здійсненні розрахунково-касового обслуговування, розрахунки за фактом поставки товару здійснюються протягом 5-ти банківських днів з дати находження асигнування на реєстраційні рахунки покупця та/або з моменту можливості органів Державної казначейської служби України здійснювати операції розрахунково-касового обслуговування. Сторони домовились, що будь-які штрафні санкції до покупця в такому випадку не застосовуються.

Відповідно до пункту 4.2. договору, в разі затримки продавцем у наданні зазначених у пункті 4.1. документів, покупець не несе відповідальність за невчасну оплату товару.

Датою отримання товару є дата, зазначена в накладній (пункт 4.3 договору).

Згідно з пунктом 5.1. вказаного правочину поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (додаток № 1 до цього договору). Продавець повинен здійснити поставку товару в повному обсязі в строк до 1 грудня 2023 року включно.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що продавець здійснює поставку товару на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010) за адресами, що вказані в рознарядці.

Відповідно до пункту 5.4. договору територіальні уповноважені представники покупця здійснюють прийом товару після надання всього комплекту документів, зазначених у пункті 2.1. та 4.1. цього правочину (з урахуванням положень пункту 2.4. договору).

За пунктом 5.7. зазначеного правочину моментом поставки товару визначається момент передачі товару від представника продавця територіальному уповноваженому представнику покупця.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року (пункт 10.1. цього правочину).

Рознарядкою на поставку товару, що є додатком № 1 зазначеного договору, сторони погодили адреси територіальних уповноважених представників покупця та термін (строк) поставки товару - з 18 жовтня 2023 року до 1 грудня 2023 року включно.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв обумовлений договором товар на загальну суму 11 610,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткової накладної від 26 грудня 2023 року № РН-284, акта приймання від 26 грудня 2023 року. Вказані документи підписані територіальними уповноваженими представниками відповідача без жодних заперечень і зауважень.

Претензією від 16 січня 2024 року № ГД ДКВС-191/3 ГД/2024 Установа у зв`язку з неналежним виконанням позивачем договірних зобов`язань у частині визначених строків поставки товару нарахувала останньому неустойку (пеню та штраф) на загальну суму 69 630,11 грн. Вказана претензія була задоволена позивачем, зазначена сума штрафних санкцій повністю оплачена останнім, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 24 січня 2024 року № 447.

У свою чергу, відповідачем не було оплачено отриманий товар за вищезазначеними видатковою накладною та актом приймання, у зв`язку з чим позивач звернувся до Установи з листом від 5 лютого 2024 року № 05/02-2024 року, у якому просив відповідача підписати акт звірки взаєморозрахунків за укладеним між ними правочином.

Установа листом від 8 лютого 2024 року № ГД ДКВС-436/3 ГД/2024 повідомила позивача про те, що: станом на 8 лютого 2024 року у відділі бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення відповідача наявні первинні документи (накладні, рахунки, акти приймання) на поставлені позивачем продукти харчування в установи кримінально-виконавчої служби України в 2023 році за вказаним правочином на суму 11 610,00 грн. Однак, у зв`язку із закінченням дії виконання договору (31 грудня 2023 року) та закінченням бюджетного року, надані первинні документи не можуть бути зареєстровані в Державній казначейській службі України.

15 лютого 2024 року Підприємець звернувся до відповідача з претензією № 1 від 15 лютого 2024 року вих. № 15/02, у якій просив оплатити наявну заборгованість на загальну суму 11 610,00 грн. Однак, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи пунктів 4.1. та 4.3. укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку про те, що строк оплати вартості товару, поставленого позивачем та прийнятого відповідачем за відповідною видатковою накладною, настав.

Стосовно доводів відповідача, що позивач зобов`язаний був здійснити поставку товару в повному обсязі включно до 1 грудня 2023 року та забезпечити вчасне надання документів на оплату, а у зв`язку з закінченням дії виконання договору (31 грудня 2023 року) і закінченням бюджетного року, надані первинні документи не можуть бути зареєстрованими в Державній казначейській службі України, а відтак і оплачені, суд зазначає, що жодними пунктами договору, у тому числі пунктами 4.1 та 4.2 договору, на які посилався відповідач у своєму відзиві, не передбачено встановлених для позивача строків надання Установі документів для оплати товару, а також можливості звільнення відповідача від оплати прийнятого ним товару внаслідок порушення строків його поставки Підприємцем.

Відповідно до частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною 1 статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За частиною 1 статті 617 ЦК України, приписи якої кореспондуються з приписами частини 2 статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Частиною 2 статті 617 ЦК України встановлено, що не вважається таким випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах. Тобто, відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати товарів, робіт, послуг за відповідним правочином.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 21 лютого 2018 року в справі № 923/1292/16, від 23 березня 2018 року в справі № 904/6252/17, від 28 січня 2019 року в справі № 917/611/18.

Крім того, БК України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, а також питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства (стаття 1 БК України)

Відповідно до пункту 7 статті 2 БК України бюджетне зобов`язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

У той же час, спірні правовідносини між сторонами в даній справі є не бюджетними, а є господарськими (цивільними), які відповідно до частини 1 статті 1 ЦК України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України. Відтак, вказані аргументи відповідача є безпідставними і не спростовують наявності у нього зобов`язання з оплати спірного товару.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки заявлена до стягнення сума основного боргу за договором, яка складає 11 610,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Установа на момент прийняття рішення не надала документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Підприємця до відповідача про стягнення зазначеної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позов Підприємця підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 4 Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028,00 х 0,8).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Підприємець сплатив 3 028,00 грн судового збору, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 9 квітня 2024 року № 108 на вищевказану суму.

Частиною 2 статті 7 Закону передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Разом із тим, за приписами частини 1 статті 7 наведеного Закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи клопотання позивача про повернення йому переплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (03115, місто Київ, вулиця Святошинська, 27; ідентифікаційний код 41220556) на користь фізичної особи - підприємця Марченка Миколи Сафроновича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 11 610 (одинадцять тисяч шістсот десять) грн 00 коп. основної заборгованості та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 вересня 2024 року.

Суддя Є.В. Павленко