ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" вересня 2024 р. Справа № 924/615/24

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., при секретарі судового засідання Лежніній Я.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури м. Кам`янець-Подільський в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Китайгородської сільської ради, с. Китайгород, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" с. Рункошів, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

- ОСОБА_1 , м. Хмельницький

- ОСОБА_2 , м. Київ

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Форк", м. Київ

про витребування земельної ділянки

Представники сторін:

позивача: не з`явився

відповідача 1 : не з`явився

відповідача 2: не з`явився

третіх осіб: не з`явились

за участю Веселовської О.П. прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури

У судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 05.07.2024 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 29.07.2024. Ухвалою від 29.07.2024 підготовче засідання відкладено на 12.08.2024. У підготовчому засіданні 12.08.2024 оголошено перерву до 02.09.2024. Ухвалою від 02.09.2024 із занесенням до протоколу судового засіданні закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 17.09.2024.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Китайгородської сільської ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області звернувся із позовом про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус - Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" в комунальну власність Китайгородської сільської ради земельної ділянки, яка мала кадастровий номер :02:003:0249, площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Киатйгородської (раніше Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 13.10.2017 № 22-20248-СГ.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27.04.2021 у справі №676/8118/19 залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.11.2021 визнано недійсним наказ ГУ у Хмельницькій області від 13.10.2017 №22-20248-СГ, яким затверджено проект землеустрою на передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2га з кадастровим номером :02:003:0249.

Надалі, ОСОБА_1 вказану земельну ділянку відчужив на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2017 №1305 ТОВ "Форк", яке зареєструвало право власності на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому, за заявою ТОВ "ФОРК" спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0249 об`єднано разом з іншими земельними ділянками та сформовано земельну ділянку площею 50 га з кадастровим номером :02:003:0527. ТОВ "Форк" на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2017 відчужило земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0527 ОСОБА_2 , яке того ж дня зареєструвало право власності на неї. Після цього, земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0527 за заявою ОСОБА_2 була поділена на дві земельні ділянки по 25 га кожна з кадастровими номерами :02:003:0534 та :02:003:0535. В подальшому 13.03.2018 ОСОБА_3 вніс земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0534 та :02:003:0535 до статутного капіталу ТОВ "Зарус-Інівест".

Згідно інформації викладеної в листі ГУ Держгеокадастру від 25.01.2024 №342/281-24 встановлено, що відповідно до даних Державного земельного кадастру на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок ТОВ "Зарус-Інвест" здійснено об`єднання раніше сформованих земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0534 (площею 25 га), :02:003:0535 (площею 25 га) та :02:003:0524 (площею 10,9046 га) в результаті чого утворено земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:00651 площею 60,9046 га. Проекція земельної ділянки, яка мала кадастровий номер :02:003:0249, площею 2га перебуває в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:00651.

ТОВ "Зарус-Інвест" на підставі договору оренди землі від 31.01.2022 передало земельну ділянку із кадастровим номером :02:003:00651 в оренду ТОВ "Еко-Агро-Ритм".

Як на правову підставу позову прокурор посилається на положення ст. ст. 177, 181, 317, 387, 388, 321 ЦК України, ст. ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про державний земельний кадастр", ст. ст. 2, 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позивач представника у судове засідання не направив.

Відповідачі відзиву на позов не подали, повноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином повідомлений про час та дату судового засідання про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки.

Треті особи ТОВ "Форк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 представників у судове засідання не направили, причини не повідомили. Пояснень від третіх осіб до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачі не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.10.2017 № 22-20248-СГ затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2га з кадастровим номером :02:003:0249 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 377557676 від 08.05.2024, право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер: :02:003:0249, площею 2га було зареєстровано 22.10.2017, державним реєстратором КП "Подільський реєстраційний центр" Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району, Хмельницької області Ткачук В.М., на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-20248-СГ від 13.10.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.10.2017, індексний номер 37738844.

Вказану земельну ділянку ОСОБА_1 відчужив на користь ТОВ "Форк" () на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2017, серія та номер 4009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф.

Право приватної власності ТОВ "Форк" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0249 зареєстровано цим приватним нотаріусом на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.10.2017.

В подальшому, відповідно до інформації відділу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 342/281-24 щодо спірної земельної ділянки, яка мала кадастровий номер :02:003:0249 об`єднано разом з іншими земельними ділянками та сформовано земельну ділянку площею з кадастровим номером :02:003:0527.

В подальшому, ТОВ "Форк" на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2017, серія та номер 4919, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф., відчужило земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0527 для ТОВ "Зарус-Інвест" ().

Надалі, згідно інформації відділу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 342/281-24 від 25.01.2024 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0527 було здійснено поділ раніше сформованих земельних ділянок, в результаті чого були утворені земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0534 та :02:003:0535.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 377558385 від 08.05.2024 ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0534 та :02:003:0535 внесено до статутного капіталу ТОВ "Зарус-Інвест" згідно акту приймання передачі від 13.03.2018р.

За договорами оренди землі від 31.01.2022 ТОВ "Зарус-Інвест" передало земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0534 та :02:003:0535 в оренду ТОВ "Еко-Агро-Ритм".

Згідно інформації відділу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 342/281-24 від 25.01.2024 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0534 та :02:003:0535 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок було здійснено об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, в результаті чого були утворена земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0651.

У цій же інформації зазначено, що проекція земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249, яка перебуває в архівному шарі внаслідок здійснення щодо неї об`єднання, відображає її розташування в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0651.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27.04.2021 у справі №676/8118/19 залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.11.2021 визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.10.2017 №22-20248-СГ, витребувано у ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь ГУ Держгеокадатсру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0249.

Постановою Верховного суду від 08.11.2023 рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27.04.2021 та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23.11.2021 в частині вирішення позовних вимог про витребування у ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249 скасовано, провадження в частині зазначених позовних вимог закрито. Роз`яснено прокурору, що розгляд цієї справи в частині цих позовних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Кам`янець-Подільською окружною прокуратурою на адресу Китайгородської сільської ради 08.05.2024 надіслано лист №52-124-24 з проханням надати інформацію про вжиття заходів, у тому числі судового характеру, щодо повернення земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249, загальною площею 2 га у комунальну власність та намір реалізувати їх у подальшому.

Китайгородська сільська рада у своєму листі від 09.05.2024 №446/02-29 просила прокуратуру вжити заходи представницького характеру на захист інтересів держави та повернення у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249.

14.05.2024 Кам`янець-Подільська окружна прокуратура повідомила Китайгородську сільську раду про встановлення підстав та намір здійснення представництва інтересів держави в суді.

Керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури вважаючи, що витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння є ефективним способом захисту порушених прав позивача, як розпорядника земельних ділянок з мотивів, викладених у позовній заяві, звернувся в інтересах Китайгородської сільської ради з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

У ст. 13 Конституції України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст. 53 ГПК України).

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

З матеріалів справи судом встановлено, що Кам`янець-Подільська окружна прокуратура зверталась до Китайгородської сільської ради 08.05.2024 листом №52-124-24 з проханням надати інформацію про вжиття заходів, в тому числі судового характеру, щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249, загальною площею 2 га у комунальну власність та намір реалізувати їх у подальшому.

Китайгородська сільська рада у своєму листі від 09.05.2024 № 446/02-29 просить прокуратуру вжити заходи представницького характеру на захист інтересів держави та повернення у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249.

Враховуючи викладене, 14.05.2024 Кам`янець-Подільська окружна прокуратура надіслала Китайгородській сільскій раді повідомлення № 52-124-24 про встановлення підстав та намір здійснення представництва інтересів держави в суді.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020р.

У даній справі керівник Кам`янець - Подільської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області до відповідачів про витребування земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана Огороднику П.О. відповідно до недійсного наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 13.10.2017 №22-20248-СГ, оскільки Китайгородська сільська рада не вжила заходів щодо усунення порушень чинного законодавства України.

За таких обставин, оскільки сільська рада самостійно не звернулася до суду, про що повідомила прокуратуру, суд доходить висновку щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Китайгородської сільської ради.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), Кривенький проти України від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

У п. 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, який набрав чинності 27.05.2021, визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель наведених у пп. а) е).

З огляду на положення п. 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України спірна земельна ділянка належать до земель комунальної власності, оскільки знаходяться за межами населених пунктів Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Частиною 1 ст. 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України).

Тож, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає (узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 29.01.2019р. по справі № 911/3312/17).

Суспільний інтерес у поверненні спірних земельних ділянок до державної (комунальної) власності спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю.

До позовів про права на нерухоме майно у контексті частини третьої статті 16 ГПК України відносяться позови щодо захисту речових прав на нерухоме майно, як то: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України); негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України); про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (стаття 392 того ж Кодексу) тощо.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Зміст приписів ст. 388 ЦК України свідчить, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

З вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння за правилами як ст. 387, так і ст. 388 ЦК України, може звертатися лише особа, яка є власником майна, чи належним його володільцем, відтак до кола предмету доказування в даному випадку входить доведення належності позивачу на праві власності або володінні, за законом чи договором, спірного нерухомого майна.

Судом враховується, що частинами 6, 7, 9 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З матеріалів справи встановлено, що вказана земельна ділянка сільськогосподарського призначення знаходиться за межами населеного пункту, відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України прийняття рішення щодо розпорядження нею, на час виникнення спірних правовідносин, відносилося до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2021 у справі №676/8118/19, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.11.2021 року та скасованим в частині постановою Верховного Суду від 08.11.2023, визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.10.2017 №22-20248-СГ, яким затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0249) та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

При цьому, постановою Верховного Суду від 08.11.2023 по справі №676/8118/19, якою рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2021 та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23.11.2021 у частині позовних вимог про витребування у ТОВ "Зарус-Інвест" і ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249, загальною площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурації скасовано, повідомлено, що розгляд справи, в цій частині, віднесено до юрисдикції господарського суду.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Тому, судове рішення у справі №676/1818/19 не може бути поставлене під сумнів, а обставини, встановлені у такому рішенні, не потребують доказування.

Відтак, у зв`язку з визнанням недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.10.2017 №22-20248-СГ, яким затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :02:003:0249) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, суд доходить висновку про вибуття такої земельної ділянки з державної власності поза волею її власника (така ж позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №914/3224/16 та від 29.05.2019 по справі № 367/2022/15-ц).

Кінцевими володільцями спірної земельної ділянки (яка згідно листа ГУ Держгеокадастру від 25.01.2024 № 342/281-24 року розташовується в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0651) на даний час є ТОВ "Зарус-Інвест", який зареєстрований як їх власник, та ТОВ "Еко-Агро-Ритм", який використовує ділянку на умовах договору оренди, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.05.2024 № 377558999.

Ст. 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

З огляду на зазначене, беручи до уваги аналіз чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, судом взято до уваги, що встановлення факту вибуття спірної земельної ділянки поза волею їх власника є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування спірної земельної ділянки в порядку статті 388 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 по справі №911/3749/17, від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16, від 21.11.2018 по справі №444/1786/15).

При цьому, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. (правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 367/2022/15-ц від 29.05.2019р.).

Судом зауважується, що спірна земельна ділянка не перестала існувати у натурі внаслідок її об`єднання в одну земельну ділянку з іншими. За досліджуваних обставин не відбулося виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення або переробки тощо, залишилися попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема, не відбулося зміни їх цільового призначення, розташування тощо (правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016р. у справі № 6-1213цс16, у постанові ВС від 25.07.2018р. у справі 640/8456/16-ц).

З вищевикладеного, існують всі правові підстави для витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0249 з незаконного володіння відповідачів на підставі ст. 388 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 23.02.2022 року у справі №672/362/20 звернув увагу на те, що витребування спірної земельної ділянки без оскарження договору оренди, укладеного із ним, відповідає вищевикладеним правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна.

Викладене узгоджується також із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 672/386/20 (провадження № 61-5015св21), від 12 січня 2022 року в справі № 687/425/20 (провадження № 61-9430).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

З огляду на все вищезазначене, встановлені судом обставини незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності держави, відсутність волі держави на їх вибуття, суд дійшов висновку, що вимога прокурора про витребування спірної земельної ділянки від кінцевих набувачів є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у справі покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус - Інвест" () та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" () в комунальну власність Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області () земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0249), площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Китайгородської (раніше Колодіївської) сільської ради Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 13.10.2017 №22-20248-СГ.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" (вул. Довженка Олександра (Шевченківський район) 18, м. Київ, ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 1514грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" (вул. Шевченка, 65, с. Рункошів, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область, ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 1514грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.09.2024р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 2 примірники: 1 - до справи, 2 - відповідачу з повідомленням про вручення (32382, вул. Шевченка, 65, с. Рункошів, Кам`янець-Подільський р-н, Хмельницька обл.); 3 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), 4 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), 5 - ТОВ "Форк" (вул. Крутий Узвіз, буд. 6/2 "А", м. Київ).

Кам`янець-Подільській окружній прокуратурі, позивачу та відповідачу 1 направлено до Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.