ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1752/24

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

до

Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

про стягнення 209937,59 гривень,,

Представником Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича (далі по тексту позивач/ФОП Боберський А.М.) через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області 02.07.2024 сформовано позовну заяву про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича (далі по тексту відповідач/ФОП Кушнір О.А.) заборгованості у загальному розмірі 209937,59 гривень, з яких: 36815,08 гривень 3% річних, 173122,51 гривень інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань, що встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 08.09.2021 у справі № 911/702/21, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.07.2024 позовну заяву ФОП Боберського А.М. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1752/24. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Суд встановив, що ухвала суду від 11.07.2024 до електронного кабінету відповідача доставлена 11.07.2024 о 16:30, проте відповідач процесуальним правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи те, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.09.2021 у справі № 911/702/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021, стягнуто з ФОП Кушніра О.А. на користь ФОП Боберського А.М. 376858,36 гривень безпідставно отриманих грошових коштів, 5652,87 гривень судового збору, 13606,80 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, вказане рішення набрало законної сили 29.11.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Отже, судові рішення у справі № 911/702/21 мають преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Як слідує з викладених у позові обставин, рішення суду від 08.09.2021 було виконане відповідачем 15.06.2024, оскільки саме в цей день від відповідача на рахунок позивача надійшло зарахування грошових коштів у розмірі 393304,90 гривень, з призначенням платежу: «Погашення боргу у ВП 69747035 за наказом 911/702/21 від 21.02.2022, Господарський суд Київської обл., боржник ОСОБА_1 , (правова)».

Вказані обставини в перебігу розгляду справи відповідачем не заперечувались.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань та з урахуванням наведених обставин, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з розглядуваним позовом про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 36815,08 гривень та інфляційних втрат у сумі 173122,51 гривень, за загальний період прострочення з 11.03.2021 по 11.06.2024, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 376858,36 гривень, розмір якої встановлений судовими рішеннями Господарського суду Київської області у справі № 911/702/21.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на наведене вище вбачається, що чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, адже наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, а також не позбавляє кредитора права на отримання грошових коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за наступний період.

Тобто, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано, що грошові кошти у розмірі 393304,90 гривень на виконання судового рішення у справі № 911/702/21 зараховані на рахунок позивача 15.06.2024, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 11.03.2021 по 11.06.2024.

Між тим, як вже зазначалось судом рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2021 у справі № 911/702/21 набрало законної сили 29.11.2021, тому датою початку періоду для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є дата набрання рішенням законної сили, натомість позивачем наведених обставин не враховано та не обґрунтовано підстав визначення ним дати початку періоду для нарахування.

Тож, судом здійснено власний розрахунок 3% та інфляційних втрат, з урахуванням вірно визначеного початку та кінцевого періоду нарахування, не виходячи за межі заявлених позивачем періодів, та встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат становить 29919,88 гривень та 143695,20 гривень відповідно.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі встановленому судом.

Відповідач в перебігу розгляду справи контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат не надав, доводи позивача в цій частині не спростував.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з ФОП Кушніра О.А. на користь ФОП Боберського А.М. 29919,88 гривень 3% річних та 143695,20 гривень інфляційних втрат.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2083,38 гривень.

Суд зауважує, що при зверненні позивача до суду з розглядуваним позовом останнім, відповідно до квитанції від 01.07.2024 № 0990-5032-2406-5101 та платіжної інструкції від 11.06.2024 № 2536 сплачено суму судового збору у загальному розмірі 3151,72 гривень.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з цим позовом в електронній формі за допомогою підсистеми «Електронний суд», судовий збір мав бути сплачений ним в розмірі 2519,25 гривень (3149,06*0,8).

Тобто, судовий збір у розмірі 629,81 гривень є зайво сплаченим та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету шляхом постановлення відповідної ухвали, після набрання судовим рішенням законної сили та звернення позивача із відповідним клопотанням.

Також суд зазначає, що у позовній заяві позивач вказує на укладення між ним та Адвокатським бюро Романа Посікіри договору про надання правової допомоги від 05.06.2024 № 05/06-24, за умовами якого встановлено фіксовану суму гонорару у розмірі 10000 гривень.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, доказів понесення витрат на правничу допомогу позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 29919,88 гривень 3% річних, 143695,20 гривень інфляційних втрат та 2083,38 гривень судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 24.09.2024.

Суддя Р.М. Колесник