РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.09.2024Справа №910/237/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілінорт-Трейд", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ,

про стягнення 24 431, 60 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ілінорт-Трейд" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (відповідач) невиплаченої частини суми страхового відшкодування в розмірі 21 431, 60 грн та витрат на послуги експерта зі складання звіту про оцінку КТЗ в сумі 3 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та встановлено строк сторонам для подання відповідних заяв по суті.

29.01.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки ним виплачено страхове відшкодування в повному розмірі.

Також він просить витребувати у позивача оригінали документів долучених до позовної заяви:

- заказ-наряд №15/12/23 від 15.12.2023 на ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ;

- акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 26.12.2023 Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ;

- квитанції прибутково-касових ордерів №26/12/1 від 26.12.2023, №26/12/2 від 26.12.2023 та №26/12/3 від 26.12.2023 за ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2024 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілінорт-Трейд" оригінали документів: заказ-наряд №15/12/23 від 15.12.2023 на ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ; акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 26.12.2023 Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ; квитанції прибутково-касових ордерів №26/12/1 від 26.12.2023, №26/12/2 від 26.12.2023 та №26/12/3 від 26.12.2023 за ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 .

06.03.2024 до суду від позивача на вимогу ухвали суду від 28.02.202 надійшло клопотання до якого долучено оригінали вищезазначених документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2024 відмовлено в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про винесення окремої ухвали, розгляд справи №910/237/24 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 30.04.2024.

В судовому засіданні 30.04.2024 судом було оголошено перерву до 09.07.2024.

07.06.2024 до суду від позивача надійшла заява про проведення засідання без його участі.

11.06.2024 до суду від відповідача надійшла заява про проведення засідання без його участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 повідомлено сторін про те, що судове засідання призначене на 09.07.2024 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці. Наступне засідання призначене на 20.08.2024.

17.07.2024 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судове засідання представники сторін не з`явились, про час та місце повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 13.08.2024 року представників сторін, розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому, згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 о 14:15 год. в м. Києві на бул. Тараса Шевченка, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивача та автомобіля «Landrover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.12.203 №761/366570/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Landrover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217052976 (ліміт відповідальності - 160 000, 00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн), у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із повідомленням про настання ДТП.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку №5/82.10.23 від 06.10.2023, складеного ФОП «Ткачук Максим Сергійович» на замовлення позивача, вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 становить 128 117, 72 грн.

Також згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №36405 від 08.11.2023, складеного ТОВ «ЕК «Фавоит-Ассистанс» на замовлення відповідача, вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 становить 120 102, 22 грн.

На підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №36405 від 08.11.2023, відповідачем 24.11.2023 було виплачено позивачеві страхове відшкодування в розмірі 106 236, 20 грн.

27.11.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про доплату страхового відшкодування, а також просив сплатити 3 000, 00 грн за послуги експерта, який складав звіт про оцінку вартості матеріального збитку №5/82.10.23 від 06.10.2023

Відповідач у листі-відповіді повідомив позивача про відсутність підстав для доплати стразового відшкодування.

15.12.2023 позивач звернувся до ТОВ «АВТ-ТРАНС ГРУП» (СТО) для ремонту автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується заказом-нарядом №15/12/23.

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 26.12.2023 вартість ремонту автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 складає 130 000, 00 грн.

Позивач здійснив оплату 130 000, 00 грн за проведений ремонт автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №26/12/3 від 26.12.2023 в розмірі 49 000, 00 грн, квитанцією до прибуткового касового ордера №26/12/2 від 26.12.2023 в розмірі 32 000, 00 грн та квитанцією до прибуткового касового ордера №26/12/1 від 26.12.2023 в розмірі 49 000, 00 грн.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача доплату страхового відшкодування в розмірі 21 431, 60 грн та 3 000, 00 грн за послуги експерта.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Landrover Range Rover», д.н.з. НОМЕР_3 , встановлена у судовому порядку.

Як вже було зазначено, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217052976.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування має здійснюватись з урахуванням приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.

Відповідно до пунктів 7.38, 7.39 Методики при визначені розміру коефіцієнта зносу КТЗ береться до уваги не тільки строк експлуатації останнього (7 років - для інших легкових КТЗ), а також враховується винятки, зокрема, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Пунктом 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, передбачено, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Отже застосування вказаного коефіцієнту зносу на складові частини (деталі) зазначеного пошкодженого автомобіля є обов`язковим.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску - 2010.

Таким чином, в розумінні Методики строк експлуатації автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП строк його експлуатації перевищував 3 роки, тому при визначенні вартості відновлювального ремонту спірного автомобіля підлягає врахуванню коефіцієнт фізичного зносу.

У відповідача наявний обов`язок з відшкодування не фактично виплаченої страховиком за Договором суми страхового відшкодування, а витрати, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1- ЕЗ), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Тобто коефіцієнт фізичного зносу автомобіля підлягає застосуванню не до загальної вартості матеріалів та робіт для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а лише до вартості замінених на нові складових частин автомобіля.

На підтвердження розміру виплати страхового відшкодування позивач надав звіт про оцінку вартості матеріального збитку №65/82.10.23 від 06.10.2023, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 128 117, 72 грн.

Тоді як відповідач на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №36405 від 08.11.2023, здійснив виплату позивачеві страхового відшкодування в розмірі 106 236, 20 грн.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

За приписами частин 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Пункт 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбачених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика).

При цьому суд зазначає, що страхове відшкодування не обов`язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

Так, відповідач заперечуючи проти задоволення позову, зокрема, зазначав у відзиві на позовну заяву, що у нього відсутні підстави для проведення доплати страхового відшкодування податку на додану вартість, а надані позивачем документи про проведення ремонту автомобіля на СТО є неналежними та достовірними, у зв`язку з чим просив витребувати у позивача оригінали документів, що підтверджують проведення ремонту автомобіля в СТО.

Як вже було зазначено, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2024 витребувано у відповідача оригінали документів: заказ-наряд №15/12/23 від 15.12.2023 на ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ; акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 26.12.2023 Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ; квитанції прибутково-касових ордерів №26/12/1 від 26.12.2023, №26/12/2 від 26.12.2023 та №26/12/3 від 26.12.2023 за ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 .

06.03.2024 позивачем було подано клопотання про долучення вищевказаних документів до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Приписами ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, за висновком суду надані позивачем оригінали заказу-наряду №15/12/23 від 15.12.2023 на ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ; акту прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 26.12.2023 Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 ; квитанції прибутково-касових ордерів №26/12/1 від 26.12.2023, №26/12/2 від 26.12.2023 та №26/12/3 від 26.12.2023 за ремонт автомобіля Porshe Panamera, державний номер НОМЕР_1 , win кузова НОМЕР_2 є достатніми доказами, що підтверджують проведення ремонту автомобіля Porshe», д.н.з. НОМЕР_1 на СТО та понесених позивачем витрат на ремонт.

Отже, беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму понесених витрат позивача за ремонт автомобіля на СТО, а також враховуючи встановлений полісом №217052976 ліміт відповідальності - 160 000, 00 грн та розмір франшизи - 0,00 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 21 431, 60 грн.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на послуги експерта зі складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку №5/82.10.23 від 06.10.2023.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено 3 000,00 грн витрат на підготовку за його замовленням ФОП «Ткачук Максим Сергійович» звіту про оцінку вартості матеріального збитку №5/82.10.23 від 06.10.2023 в розмірі 3 000, 00 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №65/82.10.23 віл 06.10.2023.

Суму витрат на підготовку експертного висновку, суд вважає адекватною, співмірною та доведеною належними доказами, ціною, тому приходить висновку, що вказані витрати - покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням позову.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілінорт-Трейд" підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілінорт-Трейд" (, адреса: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9, оф. 7618) невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 21 431, 60 грн (двадцять одна тисяча чотириста тридцять одна гривня 60 коп.), витрати на послуги експерта в розмірі 3 000, 00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) та судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.)

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Сергій МОРОЗОВ