ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3650/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Філінюка І.Г., Савицького Я.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Альфа-Юг»

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024, ухвалене суддею Степановою Л.В., м. Одеса, повний текст рішення складено 24.06.2024

у справі № 916/3650/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагрозапчастина»

до відповідача: Приватного підприємства «Альфа-Юг»

про: стягнення 414263,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагрозапчастина» (далі ТОВ «Інтерагрозапчастина») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Альфа-Юг» (далі ПП «Альфа-Юг»), в якому просило суд стягнути з останнього 414263,70 грн, з яких: 289230,35 грн основної заборгованості, 18139,33 грн 3% річних та 106894,02 грн інфляційних втрат.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу від 01.06.2016 №38 (далі договір) в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 позов ТОВ «Інтерагрозапчастина» задоволено повністю, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки його доводам про те, що строк оплати поставленого товару визначено сторонами протягом 3-х банківських днів з моменту виписки продавцем рахунку-фактури, проте позивачем не надано суду жодних доказів направлення та отримання відповідачем вказаних рахунків, а також рішення покупця про придбання товару.

Скаржник також зазначає, що навіть якщо припустити, що рахунки були отримані відповідачем, то відповідно до п. 2.3.3. договору вони втратили свою чинність через 3 банківських дні з моменту їх виписки позивачем, що унеможливлює їх сплату відповідачем.

Крім того, на думку скаржника, помилковим є посилання суду першої інстанції на Акт звірки, оскільки він має лише інформативний характер та не підтверджує факт здійснення господарської операції.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Філінюка І.Г., Савицького Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

08.07.2024 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 за апеляційною скаргою ПП «Альфа-Юг» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 відкрито апеляційне провадження, встановлено ТОВ «Інтерагрозапчастина» строк до 29.07.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення відповідачу), роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України, призначено справу № 916/3650/23 до розгляду на 17.09.2024 о 13:15 год.

26.07.2024 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість.

Одночасно позивач просив суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме: стягнути з відповідача на його користь 10000 грн витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

17.09.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.

В судове засідання представники учасників справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи приписи вказаної норми, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 лише в частині доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Салоха-П».

Як вбачається з матеріалів цієї справи, 01.06.2016 між позивачем (Продавець) та відповідачем (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 38 (далі договір) відповідно до умов якого Продавець, керуючись рішенням Покупця зобов`язується передати у власність Покупця техніку і обладнання, запасні частини, витратні матеріали та аксесуари, окремими партіями, за найменуванням, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні Продавця, які вказуються в рахунках-фактурах та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити повну ціну кожної окремої партії товару в порядку, визначеному договором (п.1.1. договору).

Згідно з пунктами 2 1., 2.2. договору ціна одиниці товару та повна ціна кожної окремої партії товару визначаються сторонами в рахунках-фактурах та видаткових накладних на партію Товару. Покупець протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виписки рахунку-фактури Продавцем, зобов`язується сплачувати повну ціну кожної окремої партії товару, шляхом перерахування на поточний рахунок Продавця грошових коштів або внесення готівки до каси Продавця.

Пунктом п.10.1. договору сторони передбачили, що договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов`язань. Дійсний до 31 грудня 2016 року. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку дії даного договору не повідомила іншу сторону в письмовій формі про припинення дії договору, строк його дії автоматично пролонговується на кожен наступний рік.

Як вказує позивач, на виконання умов договору позивачем, у червні-серпні 2021 року було передано у власність відповідача запасні частини, витратні матеріали та аксесуари на загальну суму 289230,35 грн.

На підтвердження цих обставин позивачем надано суду наступні документи:

- рахунок на оплату № 888 від 29.06.2021 суму 225115,42 грн, видаткову накладну № 189 від 01.04.2022 на суму 108126,52грн та податкову накладну №3 від 01.04.2022 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН, видаткову накладну №2 від 01.04.2022 на суму 116988,90 грн та податкову накладну № 2 від 01.04.2022 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН;

- рахунок на оплату № 1082 від 06.08.2021 на суму 19642,42 грн, видаткову накладну № 1050 від 30.12.2021 на суму 19642,42 грн та податкову накладну № 83 від 30.12.2021 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН;

- рахунок на оплату № 1086 від 09.08.2021 на суму 1070,20 грн, видаткову накладну № 1051 від 30.12.2021 на суму 1070,20 грн та податкову накладну №84 від 30.12.2021 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН;

- рахунок на оплату № 1116 від 13.08.2021 на суму 6169,92 грн, видаткову накладну № 1053 від 29.10.2021 на суму 616,92 грн та податкову накладну №89 від 29.10.2021 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН;

- рахунок на оплату № 1117 від 13.08.2021 на суму 1498,80 грн, видаткову накладну № 11 від 31.01.2022 на суму 1498,80 грн та податкову накладну № 60 від 31.01.2022 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН;

- рахунок на оплату № 1120 від 16.08.2021 на суму 2897,16 грн, видаткову накладну № 1054 від 29.10.2021 на суму 2897,16грн та податкову накладну № 90 від 29.10.2021 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН;

- рахунок на оплату № 1145 від 20.08.2021 на суму 14600,83 грн, видаткову накладну № 1055 від 29.10.2021 на суму 14600,83грн та податкову накладну №88 від 29.10.2021 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН;

- рахунок на оплату № 1146 від 20.08.2021 на суму 18142,92 грн, видаткову накладну № 12 від 31.01.2022 на суму 18142,92 грн та податкову накладну № 61 від 31.01.2022 з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН.

Загалом, за твердженням позивача, ним за період 01.01.2018 по 21.06.2023 поставлено відповідачу товару за договором на загальну суму 1543178,62 грн, водночас, сума невиконаного зобов`язання відповідача з приводу оплати цього товару, становить 289230,35 грн, що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2018 по 21.06.2023, підписаним між позивачем та відповідачем.

В матеріалах справи міститься акт звірки розрахунків за період 01.01.2018 - 21.06.2023, підписаний директором відповідача та скріплений печаткою підприємства, згідно якого кінцеве сальдо складає 289230,35 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги ТОВ «Інтерагрозапчастина» стягнути з ПП «Альфа-Юг» 289230,35 грн основної заборгованості і враховуючи несвоєчасну сплату відповідачем вказаної заборгованості, позивач нарахував до стягнення з відповідача також 18139,33грн 3% річних та 106894,02 грн інфляційний втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною першою ст. 509 Цивільний кодекс України (далі ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Згідно ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товар.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Частиною 2 ст. 9 цього Закону визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Проаналізувавши наявні в матеріалах даної справи докази, а саме надані позивачем видаткові накладні, колегія суддів дійшла висновку, що вони містить такі обов`язкові реквізити, як: назву документа; дату їх складання; назви підприємств, які здійснюють господарську операцію; вид, кількість та ціну товару, який поставляється; підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; печатки підприємств.

Вищевказані документи у сукупності відповідають наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, а тому їх підписання сторонами є підставою для повної та своєчасної сплати відповідачем грошових коштів позивачу, враховуючи також те, що отримання товару та прийняття послуг з його доставки здійснювалось відповідачем без жодних зауважень, заперечень чи застережень.

Крім того, як вже зазначалось, в матеріалах справи міститься акт звірки розрахунків за період 01.01.2018 - 21.06.2023, підписаний директором відповідача та скріплений печаткою підприємства, з інформацією про кінцеве сальдо 289230,35 грн.

У справах № 905/1198/17, № 905/3062/17, № 916/1727/17 Верховний Суд виснував, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акта звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Отже матеріалами цієї справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем в період з червня по серпень 2021 року було передано у власність відповідача товар (запасні частини, витратні матеріали та аксесуари) на загальну суму 289230,35 грн.

Докази сплати відповідачем вказаної суми матеріали цієї справи не містять.

За таких підстав, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Інтерагрозапчастина» в частині стягнення з ПП «Альфа-Юг» 289230,35 грн основної заборгованості.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене, позивач, окрім основного боргу, цілком правомірно на підставі ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з ним.

Щодо доводів скаржника про те, що строк оплати поставленого товару визначено сторонами протягом 3-х банківських днів з моменту виписки продавцем рахунку-фактури, в той час як позивачем не надано суду жодних доказів направлення та отримання відповідачем вказаних рахунків, колегія суддів зазначає вони (доводи) в цій частині фактично зводяться до того, що у відповідача не настав строк оплати.

Водночас, відповідно до сталої практики Верховного Суду за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (постанова Верховного Суду у справі від 29.04.2020 № 920/1343/21, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 та інші).

Доводи скаржника про те, що позивачем не надано доказів отримання від відповідача замовлення (рішення Покупця про придбання товару в порядку п. 1.1. договору) колегія суддів оцінює критично з огляду на підтверджений матеріалами цієї справи факт отримання відповідачем товару без жодних зауважень, заперечень чи застережень.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що відповідно до п. 2.3.3. договору виставлені позивачем рахунки втратили свою чинність через 3 банківських дні з моменту їх виписки позивачем, що унеможливлює їх сплату відповідачем.

При цьому, укладений між сторонами договір дії до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 10.1. договору).

Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Як вже зазначалось, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме: стягнути з відповідача на його користь 10000 грн витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Розглянувши вищевказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів цієї справи вбачається, що 17.07.2024 між Адвокатським бюро «Михайла Салашного» (Бюро) та ТОВ «Інтерагрозапчастина» (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 17/17/24-1, за умовами якого Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу та юридичний супровід відповідно до умов цього договору та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у справі № 916/3650/23, у з`язку із зверненням ПП «Альфа-Юг» до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024.

Всього гонорар Бюро за цим договором складає суму гонорарів, зазначених в додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п. 3.1. договору).

17.07.2024 між Бюро та Клієнтом укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору, якою сторони визначили розмір гонорару Бюро в сумі 1000 грн за одну годину роботи адвоката.

25.07.2024 між сторонами складено та підписано Акт № 1 про прийняття-передачу наданих послуг за вищезазначеним договором, відповідно до якого :

- вивчення та правовий аналіз рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 2 години;

- вивчення та правовий аналіз апеляційної скарги ПП «Альфа-Юг» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 та додатків до неї 1 година;

- пошук, вивчення та аналіз висновків Верховного Суду, що викладені в постановах від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 19.09.2019 у справі № 910/14566/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17 2 години;

- підготовка (складення) у відповідності до вимог ст. 263 ГПК України відзиву на апеляційну скаргу ПП «Альфа-Юг» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 5 годин.

Загальний розмір витрат на отримання професійної правничої допомоги становить 10000 грн (п. 5 Акту № 1 про прийняття-передачу наданих послуг за вищезазначеним договором).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На виконання ч. 1 ст. 124 ГПК України у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що всього сума судових витрат, які він поніс під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції становить 10000 грн. Вказаний відзив поданий в межах строку, встановленого в ухвалі про відкриття апеляційного провадження у даній справі, що свідчить про те, що і із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач звернувся у межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України. До відзиву надано докази його направлення відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано порядок повідомлення про понесення судових витрат, а також надано суду належні та допустимі докази на підтвердження їх понесення.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В силу статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, наведені Акті № 1 послуги (вивчення та правовий аналіз рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 2 години; вивчення та правовий аналіз апеляційної скарги ПП «Альфа-Юг» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 та додатків до неї 1 година; пошук, вивчення та аналіз висновків Верховного Суду, що викладені в постановах від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 19.09.2019 у справі № 910/14566/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17 2 години) фактично охоплюються послугою з підготовки (складення) у відповідності до вимог ст. 263 ГПК України відзиву на апеляційну скаргу ПП «Альфа-Юг» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 (5 годин), з огляду на що колегія суддів не вбачає підстав для подвійного нарахування відповідних витрат.

За таких підстав, загальна сума витрат, які підлягають відшкодуванню, становить 5000 грн.

Стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, в загальному розмірі 5000 грн відповідає критерію розумності, такі витрати є співмірними із виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування не матиме надмірний характер.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Альфа-Юг» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 13.06.2024 у справі № 916/3650/23 - без змін.

Стягнути з Приватного підприємства «Альфа-Юг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагрозапчастина» 5000 грн витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.09.2024.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді І.Г. Філінюк

Я.Ф. Савицький