Справа № 909/69/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.09.2024 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Попович Л.І., у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ІФАЗ»» про визнання грошових вимог у розмірі 193204,08грн. у справі у справі про банкрутство ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод"

представники не з"явились

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліваро" про банкрутство ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод".

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 04.04.2023 по справі №909/69/22 визнано банкрутом Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод» (код 00218271) відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво №№1732 від 11.11.2015). Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2024 продовжено строк ліквідаційної процедури ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" та повноваження ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. на 3 місяця до 04.10.2024 включно.

27.08.2024 на адресу господарського суду Івано-Франківської області надійшла заява від ОСОБА_1 про визнання грошових вимог, якою заявник просить визнати грошові вимоги до банкрута у розмірі 193204,08грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2024 по справі №909/69/22 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника прийнято та приєднано до матеріалів справи. Призначено судове засідання з розгляду заяву на 24.10.2024 .

Від ліквідатора надійшло повідомлення про результати розгляду вимог кредитора фізичної особи ОСОБА_1 .

Ліквідатор направив суду клопотання про розгляд заяви з грошовими вимогами за його відсутності.

Заявник та представник боржника у судове засідання не з`явилися; про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, суд встановив наступне.

Згідно з ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України "Про оплату праці").

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Крім того, відповідно до ст.28 Закону України "Про оплату праці" визначено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов`язання перед працівником такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги) виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , останній просить визнати його кредитором в сумі 193204,08 грн перед ПрАТ «ІФАЗ», у зв`язку із наявною заборгованістю із виплати заробітної плати за період з 01.12.2020 по 31.01.2022 та компенсації за невикористану щорічну відпустку (111 днів), яка стягнута рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2022 по справі №909/69/22 (344/9231/22).

За результатами розгляду вищевказаної заяви, судом визнаються заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги у розмірі 193204,08 грн, зважаючи на наступні обставини.

Заявлені кредиторські вимоги підтверджуються, зокрема, долученою до заяви копією рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2022 по справі №909/69/22 (344/9231/22).

Приписами п. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, установлені у рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2022 по справі №909/69/22 (344/9231/22) мають для суду преюдиціальний характер.

Щодо заявленої суми заборгованості по заробітній платі за період з 01.12.2020 по 31.01.2022.

Як вбачається із долученого рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2022 по справі №909/69/22 (344/9231/22), задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «ІФАЗ», суд виходив з наступного:«Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що позивач перебував з 17.05.2016 по 31.01.2022 року в трудових відносинах з відповідачем та звільнена згідно з наказом № 3-ос від 31.01.2022 з роботи за угодою сторін, що підтверджується матеріалами справи. Як зазначив позивач, на даний час йому не виплачена заробітна плата з 01.07.2021 по 31.01.2022 на загальну суму 52827,12грн.

Згідно довідки Індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 заборгованість по заробітній платі з 01.12.2020 по 01.06.2021 становить 89647,79грн та з 01.07.2021 по 31.01.2022року -125685,00грн.

Відповідачем не надано доказів виплати позивачу заробітної плати, що належить йому від підприємства, з огляду на що, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 125685,00 грн. (з урахуванням всіх податків та обов`язкових платежів)».

Водночас, вищевказана сума заборгованості за період з 01.12.2020 по 31.01.2022 в розмірі 125685,00 грн включає в собі податки (ПДФО та військовий збір) з доходу у вигляді заробітної плати, які в силу приписів Податкового кодексу України мають бути нараховані, утримані та сплачені ПрАТ «ІФАЗ» до державного бюджету.

Відповідно до отриманих ліквідатором від ГУ ДПС в Івано-Франківській області відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам (форма Д1) за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, найманому працівнику ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в наступному розмірі:- грудень 2020 року в сумі 17955,00 грн; січень 2021 року в сумі 5877,06 грн; лютий 2021 року в сумі 16208,62 грн; березень 2021 року в сумі 12637,77 грн; квітень 2021 року в сумі 10666,65 грн; травень 2021 року в сумі 15636,02 грн; червень 2021 року в сумі 10666,67 грн.

Загальна сума нарахованої заробітної плати за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, яка включає в собі податки (ПДФО та військовий збір) становить 89647,79 грн.

В той же час, за даними отриманими ліквідатором бухгалтерського обліку боржника, відсутні будь-які нарахування заробітної плати найманим працівникам (в тому числі ОСОБА_1 ) починаючи з липня 2021 року. Відтак, ліквідатором здійснено розрахунок заробітної плати за період з 01.07.2021 по 31.01.2022, який становить 36037,21 грн. Тобто, загальна сума стягнутої за рішенням суду заробітної плати за період з 01.07.2021 по 31.01.2022 становить 36037,21 грн (розрахунок: 125685,00 - 89647,79 = 36037,21, де 125685,00 - загальна стягнута за рішенням суду заборгованість по заробітній платі; 89647,79 - загальна сума нарахованої заробітної плати за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, яка включає в собі податки (ПДФО та військовий збір); 36037,21 -різниця суми між загальною сумою стягнутою заборгованості та нарахованої заробітної плати за період з грудня 2020 року по червень 2021 року).

Заявлена сума заборгованості включає в собі податки (ПДФО та військовий збір) з доходу у вигляді заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в силу приписів Податкового кодексу України має нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету роботодавець.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (ст. 167 Податкового кодексу України).

Конструкцією підпункту 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлено, що податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.

До набрання чинності рішенням ВРУ про завершення реформи ЗСУ, встановлено військовий збір (п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Платниками військового збору є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, та податкові агенти (п. 162.1 розд. IV ПКУ).

При цьому, нараховують, утримують та сплачують військовий збір до бюджету в порядку, встановленому розділу IV ПКУ, зважаючи на особливості, визначені підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, за ставкою 1,5% (пп. 1.3 п. 161 підрозділ 10 розділ XX «Перехідні положення» ПКУ).

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 сума заборгованості в розмірі 125685,00 грн (заробітна плата) складається з:22623,30 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованої заробітної плати); 1885,28 грн-військовий збір (1,5% від нарахованої заробітної плати); 101176,42 грн - нарахована, але не виплачена «чиста» заробітна плата.

Окрім того, роботодавці, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (абзац 2 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості з оплати за виконані роботи та/або надані послуги, а також інші кошти, належні гіг-спеціалістам за гіг-контрактами, укладеними згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками ЄСВ є роботодавці.

Приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи про банкрутство, одним із кредиторів ПрАТ «ІФАЗ» значиться ГУ ДПС в Івано-Франківській області, серед іншого, із грошовими вимогами до боржника в розмірі 1545581,57 грн (заборгованість з єдиного внеску, нарахованого роботодавцями на суми заробітної плати, винагород за договором ЦПХ, допомоги з тимчасової непрацездатності (код бюджетної класифікації 7101000).

Ліквідатором встановлено, що вищезгадана сума заборгованості контролюючого органу виникла у зв`язку із несплатою нарахованого ПрАТ «ІФАЗ» єдиного внеску на заробітну плату трудовому колективу боржника за період з 01.01.2021 по 30.06.2021.

В той же час, як вже було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ПрАТ «ІФАЗ» сплачувались суми єдиного соціального внеску в силу приписів абзацу 2 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що були нараховані на заробітну плату колишнім працівникам за грудень 2020 року.

Відтак, у зв`язку із тим, що на суму заборгованості по заробітній платі заявника за грудень 2020 року ПрАТ «ІФАЗ» сплачено єдиний внесок, а за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 ПрАТ «ІФАЗ» вже нараховано єдиний внесок та ці вимоги контролюючого органу вже визнані судом і включені ліквідатором до реєстру вимог кредиторів, під час виплати цієї заборгованості по заробітній платі колишньому працівнику ПрАТ «ІФАЗ» необхідність у повторному нарахуванні єдиного внеску на суму 89647,79 грн (сума заробітної плати за грудень 2020 року по червень 2021 року) відсутня.

Водночас, під час виплати заборгованості з заробітної плати колишньому працівнику ПрАТ «ІФАЗ», яка виникла в проміжок 01.07.2021-31.01.2022, ліквідатор повинен також сплатити нарахований єдиний внесок, який складає 7928,19 (розрахунок: 36037,21 х 22% = 2590,87).

Враховуючи вищевикладене, судом визнаються заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги до боржника в розмірі 125685,00 грн, які складаються із заборгованості по заробітній платі (включаючи податки та обов`язкові платежі) за період з 01.12.2020 по 31.01.2022, що стягнута рішенням суду.

Щодо заявленої суми заборгованості із виплати компенсації за невикористану відпустку.

Як вбачається із долученого рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2022 по справі №909/69/22 (344/9231/22), задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «ІФАЗ», суд виходив з наступного:«Наказом № -ос від 31.01.2022 ОСОБА_1 звільнено з роботи 31.01.2022, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що у позивача станом на дату звільнення було 111 днів невикористаної відпустки.

При цьому доказів виплати грошової компенсації за всі не використані ним дні відпустки до суду не надано.

Суд приходить до висновку, що з ПАТ "ІФАЗ" на користь позивача підлягає до стягнення 67519,08 гривень компенсації за невикористану відпустку з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків та платежів.».

Заявлена сума заборгованості включає в собі податки (ПДФО та військовий збір) з доходу у вигляді заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в силу приписів Податкового кодексу України має нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету роботодавець.

Як вже зазначалось вище, відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 сума заборгованості в розмірі 67519,08 грн (компенсація за невикористану щорічну відпустку) складається з: 12153,43 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованого доходу); 1012,79 грн - військовий збір (1,5% від нарахованого доходу); 54352,86 грн - нарахований, але не виплачених «чистий» дохід (компенсація за невикористану щорічну відпустку).

Як вже зазначалось вище, роботодавці, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (абзац 2 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних відпусток у розмірах, передбачених законодавством, є базою для нарахування ЄСВ.

Водночас потрібно врахувати, що ст. 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Таким чином, підприємство після звільнення працівника не несе обов`язку страхувальника, а відповідно і платника страхових внесків.

При цьому, у разі виплати роботодавцем зазначених сум компенсацій працівнику після його звільнення ЄСВ не нараховується та не сплачується, оскільки, суми грошових компенсацій за невикористані щорічні (основну та додаткову) відпустки є платою за невідпрацьований час.

Отже, особам, яким після звільнення з роботи нараховано компенсацію за невикористану відпустку, ЄСВ на зазначені суми не нараховується.

Враховуючи вищевикладене, заявлені грошові вимоги ОСОБА_1 в розмірі 67519,08 грн, що складаються із заборгованості по виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку (включаючи податки та обоє 'язкові платежі) визнаються ліквідатором та підлягають включенню до першої черги реєстру вимог кредиторів ПрАТ «ІФАЗ».

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства, судом визнаються заявлені грошові вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «ІФАЗ» та включити до реєстру вимог кредиторів у наступному порядку: 125685,00 грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: 22623,30 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованої заробітної плати); 1885,28 грн - військовий збір (1,5% від нарахованої заробітної плати); 101176,42 грн - нарахована, але не виплачена «чиста» заробітна плата (вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати звільненим працівникам банкрута); 7928,19 грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: нарахований єдиний соціальний внесок на заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.07.2021 по 31.01.2022; 67519,08 грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: 12153,43 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованого доходу); 1012,79 грн - військовий збір (1,5% від нарахованого доходу); 54352,86 грн - нарахований, але не виплачених «чистий» дохід фізичної особи, який складається з компенсації за невикористану відпустку.

Керуючись ст. ст. 44-47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 11, 74, 86, 202, 234-236 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «ІФАЗ» та включити до реєстру вимог кредиторів у наступному порядку: 125685,00 грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: 22623,30 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованої заробітної плати); 1885,28 грн - військовий збір (1,5% від нарахованої заробітної плати); 101176,42 грн - нарахована, але не виплачена «чиста» заробітна плата (вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати звільненим працівникам банкрута); 7928,19 грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: нарахований єдиний соціальний внесок на заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.07.2021 по 31.01.2022; 67519,08 грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: 12153,43 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованого доходу); 1012,79 грн - військовий збір (1,5% від нарахованого доходу); 54352,86 грн - нарахований, але не виплачених «чистий» дохід фізичної особи, який складається з компенсації за невикористану відпустку.

Ухвалу направити кредитору, ліквідатору, боржнику. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана 25.09.2024.

Суддя Шкіндер П.А.