ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/675/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Звєрєвої С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Докиль Н.Б., юрисконсульт, посв. №43 від 04.04.2023

від відповідача: Крижанівський О.А., адвокат, ордер серії АМ №1091934 від 19.07.2024 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Житомирського обласного центру зайнятості

до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради

про стягнення 34 534,41 грн

Процесуальні дії по справі.

Господарський суд Житомирської області за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін розгляд справу за позовом Житомирського обласного центру зайнятості до відповідача Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про стягнення 34 534,41 грн ( далі - Суд, Позивач та Відповідач).

Суд ухвалою від 25.07.2024 відклав розгляд справи по суті на 27.08.2024 о 15:30 год.

Суд ухвалою від 27.08.2024 відклав розгляд справи по суті на 19.09.2024 о 10:00 год. Цією ухвалою постановлено Позивачу надати суду та в копії відповідачу у строк до 09.09.2024 докази виплати фізичній особі ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 18369,40грн та одноразової виплати допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 16168,01грн.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.09.2024 заслухано усні доводи представників сторін справи , завершено безпосереднє дослідження доказів та після виходу з нарадчої кімнати оголошено вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Житомирський обласний центр зайнятості звернувся з позовом до відповідача Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про стягнення 34 534,41 грн. безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 .

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на неправомірні дії відповідача Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, які полягали у тому, що Підприємство не повідомило Центр зайнятості про те, що скасовано наказ про звільнення особи та поновлення на роботі.

Правові підстави позову: п.1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ст.ст. 1166, 1212,1215 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що у листі від 05.06.2019 №279 (додаток 2 до позовної заяви) Відповідач повідомив Чуднівську районну філію Житомирського обласного центру зайнятості про те, що наказом №434 від 23.11.2018 р. було скасовано наказ №60-П від 13.03.2018 р. про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на роботі . Окрім того, ОСОБА_1 своєї трудової книжки до підприємства не надав, чим умисно приховав факт перебування у статусі безробітного з 16.04.2018 р. по 18.09.2018 р. Вказаний лист Чуднівська районна філія Житомирського обласного центру зайнятості отримано 14.06.2019, отже, право вимагати з відповідача сум страхових коштів та вартості соціальних послуг виникло у позивача з 14.06.2019 р., тобто у день коли Позивач був повідомлений про видання відповідачем наказу №434 від 23.11.2018 р. про поновлення на роботі ОСОБА_1 . Відтак, Позивач для захисту свої прав та інтересів в межах визначеного ст. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності, міг звернутися до суду з даним позовом до 14.06.2022 включно. Тому Відповідач просить суд застосувати строки загальної позовної давності та відмовити у позові з цих підстав.

У відповіді на відзив Позивач вказав, що доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давностi потрібно відхилити в силу прямої вказівки ч. 4 ст.38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соцiальне, страхування на випадок безробіття", згідно якої строк давностi в разi стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив Відповідач наголошує на тому, що частиною 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено право вимоги Фонду до роботодавця щодо утримання суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному виникає у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду та у разі неповідомлення про його прийняття на роботу. Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021 р. ОСОБА_1 не було поновлено на роботі та й повідомляти цент зайнятості про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 Відповідач не зобов`язаний. Відповідно посилання позивача на порушення Відповідачем вимог ст.35 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як підставу для звернення до Господарського суду є необґрунтованим.

На виконання вимог ухвали суду від 27.08.2024 Позивач надав пояснення щодо обґрунтованості стягуваної суми за цим позовом. Згідно цих пояснень, фізичній особі ОСОБА_1 було надано допомогу по безробіттю за період з 23.04.2018 по 17.09.2018 в сумі 19885,61 грн , а також виплачено одноразово допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 18.09.2018 по 03.02.2019 в сумі 14651,80грн.

В судовому засіданні 19.09.2024 представники сторін справи підтримали доводи та заперечення щодо предмету спору - стягнення 34537,41грн, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з відомостями Персональної картки № 00011 від 16.04.2018 , трудові відносини ОСОБА_1 з Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради припинені 16.03.2018 на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ ( скорочення чисельності). Статус безробітного надано - 16.04.2018 ( ч.1 ст.43 Закону України " Про зайнятість населення"). Дата припинення реєстрації /обліку - 18.09.2018 ( абз. 5 абз. 2 пп. 1 п.37 Порядку...) ( а. с. 8).

Як встановив Суд, із витягів з наказів Чуднівської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості, наказом № НТ-180418 від 18.04.2018 фізичній особі ОСОБА_1 надано статус безробітного з 16.04.2018, наказом № НТ 180423 від 23.04.2018 призначено допомогу по безробіттю з 23.04.2018 по 03.02.2019, наказом № НТ180423 від 23.04.2018 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 23.04.2018, наказом № НТ180920 від 20.09.2018 виплачено одноразово допомогу по безробіттю для організації безробітними підприємницької діяльності на підставі п.7 "Порядку надання допомоги ...", наказом № НТ 180920 від 20.09.2018 припинити реєстрацію безробітного у зв`язку з отриманням одноразової виплати допомоги по безробіттю відповідно до абз. 5 абз. 2 пп.1 п.37 Порядку..." ( а.с. 94-95).

Матеріали справи підтверджується, що наказом підприємства № 434 від 23.11.2018 " Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " також виплачено середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 17.03.2018 по 27.11.2018 ( а.с. 11).

Наказом підприємства № 36 від 25.01.2019 " Про внесення змін до наказу № 434 від 23.11.2018" поновлено ОСОБА_1 з 17.03.2018 на роботі розмітником хлистів Бердичівського лісництва 5-го розряду ( а.с. 12).

На лист Чуднівської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості Відповідач листом № 279 від 05.06.2019 повідомив, що фізичну особу ОСОБА_1 було звільнено з роботи 16.03.2018 на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ, що підтверджується наказом № 60-П від 13.03.2018, який було скасовано наказом підприємства № 434 від 23.11.2018. Цим наказом звільненого працівника поновлено на роботі та зобов`язано приступити до виконання трудових обов`язків з 28.11.2018. Однак фізична особа ОСОБА_1 , починаючи з 28.11.2018 до 04.02.2019 був відсутній на роботі без поважних причин, тому працівника було звільнено з роботи 04.02.2019 у зв`язку з виходом на пенсію на підставі його заяви від 01.02.2019 ( а. с. 9, 10,11).

Згідно Акту № 140 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" від 24.07.2019 працівниками Позивача зафіксовано підстави припинення трудових відносин фізичної особи ОСОБА_1 з роботодавцем , їх поновлення тощо та зроблено висновки про наявність підстав для застосування п.1 ч.4 ст.35 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ( а.с. 16).

Чуднівською районною філією Житомирського обласного центру зайнятості листом № 203 від 21.10.2019 повідомлено Відповідача про прийняте рішення щодо повернення коштів, які були нараховані та виплачені фізичній особі ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням його на роботі з 17.03.2018 в загальному розмірі 34534,41грн на підставі п.1 ч.4 ст.35 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" протягом 15 календарних днів з дня отримання листа на вказані банківські реквізити (а.с. 17).

Чуднівською районною філією Житомирського обласного центру зайнятості наступним листом № 10 від 13.01.2022 повторно повідомлено Відповідача про обов`язок відшкодувати кошти в загальному розмірі 34534,41грн у визначену порядку та строк ( а.с. 18-19).

Як встановив Суд, рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021 у справі № 294/562/18, визнано незаконним наказ Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради №60-П від 13.03.2018 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади розмітника хлистів Бердичівського лісництва за п.1 ст. 40 КЗпП України" , в іншій частині позову - відмовлено ( а. с. 19- 22).

У довідках Позивача № 3704 від 08.11.2019 та № 1947/09.03-24 від 06.06.2024 зазначено, що за період з 23.04.2018 по 03.02.2019 фізичній особі ОСОБА_1 було виплачено 34537,41грн, з яких 18369,40грн - допомога по безробіттю та 16168,01грн - одноразова виплата допомоги по безробіттю для зайняття підприємницької діяльності (а.с. 13,14).

На виконання вимог ухвали суду від 27.08.2024 Позивач надав пояснення щодо обґрунтованості стягуваної суми за цим позовом. Згідно цих пояснень, фізичній особі ОСОБА_1 було надано допомогу по безробіттю за період з 23.04.2018 по 17.09.2018 в сумі 19885,61грн, а також виплачено одноразово допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 18.09.2018 по 03.02.2019 в сумі 14651,80грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Визначення предмета спору є правом позивача (постанова ВПВС від 17.04.18 р. у справі № 523/9076/16-ц).

Під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (постанови ВПВС від 17.04.18р. у справі № 523/9076/16-ц, від 13.03.19р. у справі № 916/3245/17).

За позовом Житомирського обласного центру зайнятості до ДП "Романівський лісгосп АПК " Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства предметом спору є:

- 19 885,61грн виплачена фізичній особі ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 23.04.2018 по 17.09.2018;

- 14 651,80грн виплачена фізичній особі ОСОБА_1 одноразова виплата допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю за період з 18.09.2018 по 03.02.2019.

2.В свою чергу, поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у цивільному процесі": сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача ( постанови ВПВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 ( п.п.138-140), постанови від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц ( п. 66).

Суд висновує, що за позовною вимогою про стягнення 19885,61грн виплаченої фізичній особі ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 23.04.2018 по 17.09.2018 сторони справи є сторонами спору, а за позовною вимогою про стягнення 14651,80грн виплаченої фізичній особі ОСОБА_1 одноразової виплати допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю за період з 18.09.2018 по 03.02.2019 , Відповідач не є належним відповідачем.

3. Щодо застосування норм матеріального права про позовну давність.

Заява про застосування позовної давності Відповідача мотивована тим, що лист Чуднівської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості отримано підприємством 14.06.2019, отже, право вимагати з Відповідача сум страхових коштів та вартості соціальних послуг виникло у позивача з 14.06.2019 р., тобто у день коли Позивач був повідомлений про видання відповідачем наказу №434 від 23.11.2018 р. про поновлення на роботі ОСОБА_1 . Відтак, Позивач для захисту свої прав та інтересів в межах визначеного ст. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності, міг звернутися до суду з даним позовом до 14.06.2022 включно.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦПК України).

Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин (постанова ВПВС від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19)

Окрім того, з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (п. 1 постанови № 211 з наступними змінами).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).

Закон № 540-ІХ доповнив розділ ІХ «Прикінцеві положення» ГК України пунктом 7 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

В подальшому розділ доповнено п. 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023) про те, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право/інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право/ інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право/ інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (постанова ВП ВС від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (п.129)).

З врахуванням викладеного, до позовних вимог норми про позовну давність незастосовні.

4. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанову ВПВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.13).

Так, вирішуючи питання чи є спірні правовідносини щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 19885,61грн виплаченої фізичній особі ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 23.04.2018 по 17.09.2018 предметом регулювання норм статей 1166, 1174 чи 1212 ЦК України та статей 34, 35 Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон України № 1533-III), Суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та абз.1 частини статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині 1 цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Зареєстровані безробітні (застраховані особи) мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги (пункт 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" та частина 1 статті 6 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Закону України від 02.03.2000 № 1533-III ( далі - Закон № 1533-III).

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 7 та пунктом 1 частини 2 статті 16 Закону України № 1533-III (в редакції, чинній станом на 29.11.2021) видом забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Кошти бюджету Фонду використовуються на виплату забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону, фінансування заходів, передбачених статтею 71 цього Закону.

Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини 2 статті 16 ЦК України).

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які він одержав би, якщо би зобов`язання було виконане боржником (аналогічний висновок викладено в постановах ВПВС від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 (п. 6.14), від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 (п.8.49.6).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відносини між Центром зайнятості (Позивачем) і Дочірнім підприємством "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (Відповідачем) виникли з юридичного факту завдання роботодавцем шкоди місцевому територіальному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, внаслідок видачі незаконного акта індивідуальної дії (наказу №60-П від 13.03.2018 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади розмітника хлистів Бердичівського лісництва за п.1 ст. 40 КЗпП України" , визнаного незаконним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021 у справі № 294/562/18 ( набрало законної сили).

Таким чином, заявлені Центром зайнятості ( Позивачем) до стягнення з Відповідача 19885,61грн виплаченої фізичній особі ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 23.04.2018 по 17.09.2018 за своєю правовою природою є позадоговірною шкодою, завданою позивачу роботодавцем, в зв`язку з чим, Суд застосовує положення статті 1166 ЦК України, яка безпосередньо регулює спірні правовідносини.

Суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду , викладену у постанові від 16.02.2024 у справі № 902/1331/22 ( далі у тексті - Об`єднана палата у справі № 902/1331/22) про те, що спірні відносини не регулюються положеннями статей 34, 35 Закону України № 1533-III.

Об`єднана палата у справі № 902/1331/22 дійшла наступного висновку:

"34. При цьому об`єднана палата вважає помилковим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність передбачених статтями 34, 35 Закону України № 1533-III підстав для стягнення виплаченої фізичній особі допомоги по безробіттю, позаяк: 1) відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 34 цього Закону Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду; 2) відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 35 цього Закону із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, обов`язковою передумовою застосування вказаних правових норм законодавець визначив поновлення особи, яка отримувала допомогу по безробіттю, на роботі за рішенням суду".

Як вже мотивував Суд, наказ №60-П від 13.03.2018 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади розмітника хлистів Бердичівського лісництва за п.1 ст. 40 КЗпП України" рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021 у справі № 294/562/18 ( набрало законної сили) визнаний лише незаконним, оскільки Відповідач власним наказом № 434 від 23.11.2018 " Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " скасував цей наказ , поновив ОСОБА_1 на посаді та виплатив працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.03.2018 по 27.11.2018 , а наказом № 36 від 25.01.2019 " Про внесення змін до наказу № 434 від 23.11.2018" поновив ОСОБА_1 з 17.03.2018 на роботі розмітником хлистів Бердичівського лісництва 5-го розряду ( а.с. 11, 12).

Тому спірні правовідносини нормами статей 34, 35 Закону України № 1533-III не регулюються з причин відсутності ухвалення рішення суду про поновлення особи на роботі.

Об`єднана палата у справі № 902/1331/22 також дійшла висновку, що спірні відносини не регулюються ст. 1212 ЦК України, виклавши його в такій редакції":

42. Об`єднана палата вбачає підстави для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2020 у справі № 906/1043/19, з огляду на таке.

45. Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено в пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

46. Згідно із частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

47. Таким чином, у розумінні частини 1 статті 1212 ЦК України в спорах, що виникають з кондикційних правовідносин, належним відповідачем є безпосередньо особа, яка безпідставно набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи.

48. У деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе (див. постанови ВП ВС від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.п.45, 46), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (п. 54)).

54. Оскільки в спорах, що виникають з кондикційних правовідносин, у розумінні частини 1 статті 1212 ЦК України належним відповідачем є безпосередньо особа, яка безпідставно набула чуже майно (майно потерпілого), а Судом достовірно встановлено той факт, що набувачем спірної суми виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 19885,61грн за період з 23.04.2018 по 17.09.2018 є саме фізична особа ОСОБА_1 , а не Відповідач, як роботодавець".

Об`єднана палата у справі № 902/1331/22 дійшла висновку, що заявлена на підставі статті 1212 ЦК України позовна вимога Центру зайнятості про стягнення отриманої фізичною особою допомоги по безробіттю, яка (допомога) є соціальною виплатою, не є ефективним способом захисту прав держави на повернення коштів Фонду, який (спосіб) може поновити порушені майнові права позивача, врахувавши постанову ВПВС від 16.01.2019 у цивільній справі № 753/15556/15-ц. Об`єднана палата вважає, що не фізична особа, яка отримала допомогу по безробіттю, а саме роботодавець є належним відповідачем, тобто такою юридичною особою, за рахунок якої в принципі можливо задовольнити позовні вимоги Центру зайнятості про повернення виплаченої допомоги по безробіттю.

З цих мотивів, Об`єднана палата дійшла висновку відступити від викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2020 у справі №906/1043/19 висновку про те, що в разі відсутності рішення суду про поновлення працівника на роботі стягнення з роботодавця допомоги по безробіттю відбувається на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки зобов`язання є кондикційними, а не деліктними, тому до таких зобов`язань не застосовується положення статті 1166 ЦК України.

Враховуючи наявний склад сторін справи - Центр зайнятості ( позивач) та ДП "Романівський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (відповідач), яке не є одержувачем безпідставно набутих фізичною особою коштів у спірній сумі) виключає застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.

На підставі встановлених обставин справи та правової позиції Об`єднаної палати у справі № 902/1331/22, Суд ухвалює стягнути 19 885,61грн виплаченої допомоги по безробіттю з Відповідача на користь Позивача на підставі ст.1166 ЦК України.

5. Заявлені Центром зайнятості ( Позивачем) до стягнення з Відповідача 14 651,80грн виплаченої ОСОБА_1 одноразово допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю не підлягають задоволенню.

Об`єднана палата у справі № 902/1331/22 у п. 61 виснувала, що заявлена на підставі статті 1212 ЦК України позовна вимога обласного центру зайнятості про стягнення отриманої фізичною особою допомоги по безробіттю, яка (допомога) є соціальною виплатою, не є ефективним способом захисту прав держави на повернення коштів Фонду, який (спосіб) призведе до поновлення порушених майнових прав позивача, зважаючи на усталену судову практику щодо застосування положень статті 1215 цього Кодексу, якою передбачено загальне правило про недопустимість повернення фізичною особою набутих нею без достатньої правової підстави за рахунок іншої особи таких грошових коштів, як заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1533-III видом забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, а видом соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є надання одноразової фінансової допомоги для організації підприємницької діяльності відповідно до статті 27 Закону України "Про зайнятість населення".

У ч. 1 ст. 27 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, через свої територіальні органи сприяє безробітним у реалізації права на організацію підприємницької діяльності шляхом надання одноразової фінансової допомоги для організації підприємницької діяльності.

Порядок надання одноразової фінансової допомоги для організації підприємницької діяльності та її повернення, а також граничний розмір такої допомоги затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Суд встановив, що станом на дату прийняття Центром зайнятості (Позивачем) наказу № НТ 180920 від 20.09.2018 про виплату ОСОБА_1 14 651,80грн одноразово допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю, Кабінетом Міністрів України не був затверджений відповідний Порядок.

Тому Центр зайнятості (Позивач) керувався Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 15.06.2015 № 613 ( втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики № 393 від 10.06.2020) ( далі - Порядок № 613).

Так, у п. 1 розділу 7 Порядку № 613 було передбачено, що зареєстрованим безробітним з числа застрахованих осіб, яким виповнилося 18 років та які не можуть бути працевлаштовані за сприяння центру зайнятості протягом місяця у зв`язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, за їхнім бажанням допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності.

Згідно з п. 4 цього розділу Порядку № 613 виплата допомоги по безробіттю одноразово здійснюється в розмірі залишку призначеної безробітному допомоги по безробіттю, визначеного на день державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, обмеженого строком 360 календарних днів, у тому числі особам передпенсійного віку. Одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності здійснюється в межах коштів, передбачених для цього бюджетом Фонду на поточний рік.

У п. 6 розділу 7 Порядку № 613 передбачено, що для розгляду питань щодо надання допомоги по безробіттю одноразово зареєстрований безробітний подає до центру зайнятості такі документи:

заяву про надання допомоги по безробіттю одноразово;

бізнес-план.

Згідно з п. 7 цього розділу Порядку № 613 питання щодо надання допомоги по безробіттю одноразово на підставі поданих безробітним документів розглядає комісія з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності (далі - комісія) у присутності безробітного (за бажанням).

Комісія створюється центром зайнятості, її склад затверджується наказом керівника центру зайнятості. До складу комісії включаються представники центру зайнятості, районних, Київської та Севастопольських міських державних адміністрацій, районних у містах Києві та Севастополі, організацій (об`єднань) роботодавців і профспілок (за згодою).

Розгляд питання щодо надання допомоги по безробіттю одноразово на підставі поданих безробітним документів та висновок комісії оформляються протоколом.

Центр зайнятості (Позивач) не подав жодних доказів, на підтвердження факту дотримання наведених вимог Порядку № 613 , який мав передувати факту прийняття наказу № НТ 180920 від 20.09.2018 про виплату ОСОБА_1 14 651,80грн одноразово допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю.

Та з врахуванням встановлених обставин справи та правової позиції Об`єднаної палати у справі № 902/1331/22, Відповідач у справі не є стороною спору за цією позовною вимогою Позивача.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у подові до такого відповідача ( такий правовий висновок викладено у низці постанов ВПВС , зокрема у постанові від 05.05. 2019 року у справі № 554/10058/17).

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі встановлених обставин справи, позов Центру зайнятості задоволено в доведеній частині за правилами ст.ст. 73-79 ГПК України. Заперечення Відповідача проти позову в цілому не спростовують визнану Судом часткову обґрунтованість позову.

Щодо розподілу судового збору

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні з позовом до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн , що підтверджується платіжною інструкцією № 1473 від 04.04.2024.

Розподіл судового збору здійснено за формулою: 19 885,61грн х 3028,00 грн: 34534,41= 1 743,58грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (вул. Путіліна, 9, смт. Романів, Житомирської області, 13001, ) на користь Житомирського обласного центру зайнятості (вул. Київська, 83, м. Житомир, 10001, ):

- 19 885,61грн виплаченої допомоги по безробіттю;

- 1 743,58грн судового збору.

Видати наказ.

3. У стягненні 14 651,80грн одноразової виплати допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.09.24

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2-3 - сторонам ( Ел. кабінет)