ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

26 вересня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3389/23

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:

від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, м. Одеса Богдан І.С.

від Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича, м. Одеса Урсакі А.Г.;

від Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, м Одеса не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року, м. Одеса, суддя першої інстанції Д`яченко Т.Г. повний текст рішення складено та підписано 21.12.2024 року

у справі:№916/3389/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича, м. Одеса

до відповідача Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, м Одеса

про стягнення 350 260 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року Фізична особа-підприємець Урсакі Андрій Григорович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, у якій просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 350260 грн., як компенсацію за спричинену моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що Пересипська районна адміністрація систематично протягом 2020-2023 років вчиняла протиправні дії та приймала незаконні (протиправні) рішення щодо позивача, порушуючи при цьому його права та допускаючи щодо останнього систематичне порушення принципів належного урядування. Своїми протиправними діями відповідач викликав у позивача негативні емоції, страждання та приниження. Крім того, як було вказано Фізичною особою-підприємцем Урсакі А. Г., такі дії відповідача впливають на ділову репутацію позивача, як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича моральну шкоду у розмірі 50000 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради зі вказаним вище рішенням суду першої інстанції не погодилася, звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

За наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного рішення постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 року апеляційну скаргу Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 залишено без змін.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, м.Одеса з рішенням суду першої інстанції також не погодилося, тому 07.05.2024 року скерувало до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просило суд апеляційної інстанції змінити рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник вказав, що 25.04.2024 року на адресу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшла заява Фізичної особи підприємця Урсакі Андрія Григоровича від 24.04.2024 року щодо виконання наказу Господарського суду Одеської області від 19.04.2024 року у справі №916/3389/23 стосовно стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Відтак, за доводами апелянта, ознайомившись з текстом оскаржуваного рішення, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області дійшло висновку про те, що наявні підстави для його оскарження в апеляційному порядку.

Так, за твердженнями скаржника, який вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 впливає на права та обов`язки Головного управління, оскільки виконання оскаржуваного рішення на користь Фізичної особи - підприємця Урсакі А.Г. шляхом стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. з Державного бюджету України призведе до порушення Головним управлінням норм чинного законодавства та перевищення визначених законом повноважень, місцевим господарським судом було порушено норми матеріального права під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Апелянт, з посиланням на низку законодавчих актів та правових позицій суду касаційної інстанції, вважає, що законодавцем чітко визначено, що відшкодування шкоди, завданої органами місцевого самоврядування під час виконання покладених на них повноважень, здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, отже, на його переконання, у даному разі слід стягувати кошти не з Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, які відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Інших доводів, зокрема, стосовно вирішення судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення прав, інтересів та обов`язків Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, м. Одеса, апеляційна скарга не містить.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3389/23 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Діброва Г.І, судді Савицький Я.Ф., Колоколов С.І. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 року справу №916/3389/23 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року було прийнято до провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді Принцевська Н.М., Савицький Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 року у справі №916/3389/23 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3389/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 року у справі №916/3389/23 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 було залишено без руху з мотивів несплати апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 року у справі №916/3389/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.08.2024 року у справі №916/3389/23 прийнято колегією суддів у новому складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів: Принцевької Н.М., Ярош А.І. до свого провадження справу №916/3389/23 та призначено її до судового розгляду.

Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи, викладені письмово в апеляційній скарзі, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити.

Представник позивача просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване судове рішення без змін.

В судове засідання представник іншого учасника справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду на офіційну електронну адресу сторони. Про причини своєї неявки суду не повідомив.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перш ніж переходити до розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія повинна визначитися щодо наявності у скаржника права апеляційного оскарження, бо в даному випадку до суду апеляційної інстанції звернувся не учасник справи. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Встановлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яку не було залучено до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення її прав, інтересів та (або) обов`язків оскаржуваним судовим рішенням ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Здійснення апеляційного перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання за відсутності передбачених законом виняткових підстав є порушенням зазначеного принципу, що не є виправданим.

Як передбачено ч. 1, 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, у разі подання апеляційної скарги не учасником справи, який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, а особою, яка взагалі не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції перш за все має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

При цьому на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, незалучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним.

Аналогічна правова позиція послідовно та неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 10.09.2020 та від 23.11.2020 у справі №914/1643/19, від 05.11.2020 у справі №912/837/19, від 20.09.2021 у справі №910/6681/20, від 19.01.2023, від 18.09.2023 у справі №914/1334/20, від 04.10.2023 у справі №910/1005/23, від 16.10.2023 у справі №914/794/21, від 12.03.2024 у справі №910/6180/20, від 17.05.2024 у справі №910/5094/23, від 22.05.2024 у справі №910/4552/23, від 10.06.2024 у справі №910/4552/23, від 11.09.2024 №922/3904/23.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.05.2020 у справі №904/897/19, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи із зазначеного вище, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної (касаційної) скарги.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Наведене також відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі №908/1141/15-г, від 17.10.2022 у справі №904/6084/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №916/4093/21.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що встановлення факту вирішення судом першої інстанції зазначених питань є необхідною передумовою для здійснення апеляційного перегляду судового рішення та оцінки доводів особи, яка подала скаргу, оскільки в інакшому випадку (якщо буде встановлено, що питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника у справі судом першої інстанції не вирішувалися) апеляційний господарський суд закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від того, чи розглядалися відповідні доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (правова позиція, яка викладена у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №910/10364/16, від 28.08.2023 у справі №910/15967/21, від 14.09.2023 у справі №910/17544/20).

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи вирішене оскаржуваним судовим рішенням безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, від 19.06.2018 у справі №910/18705/17, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, від 04.10.2018 у справі №5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі №918/115/16, від 04.12.2018 у справі №906/1764/15, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15, від 11.12.2018 у справі №916/2878/14, від 15.01.2019 у справі №7/74, від 11.04.2019 у справі № 8/71-НМ, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №921/730/13-г/3 сформульовано висновок про те, що у разі, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Так, у даному випадку предметом розгляду справи №916/3389/23 було встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача, як органу місцевого самоврядування, на користь позивача грошових коштів у розмірі 350260 грн., як компенсацію за спричинену моральну шкоду.

Оскаржуваним рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі №916/3389/23 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича моральну шкоду у розмірі 50000 грн.; в іншій частині позову відмовлено. При цьому місцевий господарський суд вказав, що кошти на відшкодування шкоди державою в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Дослідивши текст оскаржуваного рішення, яке вже переглядалося в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта та позивача, судова колегія встановила, що ані описова, ані мотивувальна, ані резолютивна частини не містять жодних суджень чи висновків суду про права, інтереси чи обов`язки скаржника, як і апеляційна скарга скаржника не містить жодного обґрунтування стосунку до нього правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем у даній справі, також зважаючи на те, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області є відокремленою юридичною особою та, у даному разі, є лише визначеним Законом органом виконавцем судових рішень у спорах про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. Скаржник посилається тільки на те, що оскільки зазначено в рішенні про стягнення з Державного бюджету України, то це стосується його прав та обов`язків. В даному випадку слід зазначити, що питання, унормовані ст.50 Господарського процесуального кодексу України стосовно того, що у справі можуть приймати участь треті особи без права самостійних вимог, прав та обов`язків яких може стосуватися судове рішення, і питання, унормовані ст.254 Господарського процесуального кодексу України щодо права апеляційного провадження особами, щодо яких судовим рішенням було вирішено їх права та обов`язки, мають різні правові конструкції і в даному випадку судовою колегією розглядається питання саме, чи було вирішено оскарженим рішенням суду права та обов`язки скаржника.

Відтак, враховуючи те, що Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, м. Одеса не доведено суду апеляційної інстанції наявність у нього права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі, як особою, яка не брала участі у справі, бо він не є безпосереднім учасником відповідних правовідносин, які склалися між сторонами, судова колегія вважає, що у даному випадку скаржником оскаржується рішення суду першої інстанції, в якому жодним чином судом не вирішувалося під час розгляду даного спору питання щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Приймаючи до уваги те, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, м. Одеса не є учасником справи, за якою відкрите апеляційне правадження, а суд першої інстанції не вирішував питання про його права, інтереси та (або) обов`язки, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі:№916/3389/23.

Керуючись ст. 234, 254, 255, 264 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою не учасника справи - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 року у справі:№916/3389/23.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина ухвали проголошені в судовому засіданні 26.09.2024 року.

Повний текст ухвали складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
СуддіА.І. Ярош Н.М. Принцевська