ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м.Дніпро Справа № 904/5838/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Карпенко А.С.

Представники сторін:

від позивача: Майтак Ігор Валерійович (в залі суду) - представник АТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ", серія АЕ № 1074633 від 04.06.21

від відповідача: Прокопенко Максим Олександрович (власні засоби ЄСІТС) - представник ПАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 (суддя Манько Г.В.) у справі №904/5838/23

за позовом Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

до Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь"

про стягнення 42 476 561 грн. 44 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" 3% річних 1 881 163 грн. 24 коп., інфляційних втрат 11 165 689 грн. 91 коп., пені 29 429 708 грн. 29 коп. та судових витрат у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/5838/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" на користь акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" 3% річних 1 881 163 грн. 24 коп., інфляційні втрати 11 165 689 грн. 91 коп., пеню 2 942 970 грн. 83 коп., судовий збір в сумі 509 719 грн., сервісний збір 9 174 грн. 94 коп.

В решті позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з того, що на умовах, передбачених договором купівлі-продажу №1219/21/М-40 від 27.08.2021 року протягом квітня - жовтня 2022 року AT "КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ" здійснило поставки залізничним транспортом на умовах FCA станція примикання Продавця (Рокувата, Вечірній Кут, Шмакове) товару у відповідності до укладених специфікацій на загальну суму 100 742 066,89 грн.

Станом на 18.09.2023 року ПРАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" здійснило оплату за поставлений у вищезазначений період товар на загальну суму 85 207 380,44 грн. та заборгованість складала 15 534 686,45 грн.

Виконання грошового зобов`язання здійснювалося ПРАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" з порушенням встановленого договором строку оплати, що є підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Встановивши правильність заявлених позивачем штрафних санкцій, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вони є надмірно великими порівняно із його збитками, що, відповідно, є підставою для зменшення штрафних санкцій (пені) до 2 942 970 грн. 83 коп.

Підстав відстрочення або розстрочення виконання даного судового рішення , передбачених статтею 331 ГПК України місцевий Господарський суд не знайшов.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Камет-Сталь" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині стягнення 3% річних у розмірі 1 881 163, 24 грн. та пені у розмірі 2 942 970, 83 грн. скасувати і ухвалити нове рішення по даній справі, яким стягнути з відповідача на користь позивача 18 811, 63 -3% річних та 29 135, 41 грн. пені.

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2023 у справі № 904/5838/23 залишити без змін. Судові витрати по справі покласти на позивача.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру стягуваної пені та річних до 99% від суми, зазначеної в позовній заяві.

При цьому, відповідач у заяві (клопотанні) про зменшення розміру пені та 3% річних зокрема наводив позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, в якій зокрема зазначено про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Проте, апелянт вважає, що не зважаючи на належне обґрунтування та надання відповідних доказів у справі, суд першої інстанції безпідставно залишив без уваги позицію Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, не надав оцінку наданим доказам та безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача 1 881 163, 24 грн. - 3% річних.

Щодо стягнення пені у розмірі 2 942 970, 83 грн апелянт вважає, що розмір нарахованої пені підлягає зменшенню до 99%, оскільки у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Разом з тим, суд першої інстанції при винесенні рішення в частині стягнення 2 942 970, 83 грн пені не врахував вказані вище норми права та позиції Верховного Суду та зменшив пеню лише на 90% відсотків, замість 99% як цього просив відповідач.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, про те, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 суд звернув увагу, "що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - ст. 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови щодо неустойки: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір, і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Отже, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), що обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду.

У зв`язку з викладеним Суд зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими в конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Також судом першої інстанції надана правова оцінка обставинам справи, що стали підставою для нарахування пені за п. 7.2. договору купівлі-продажу №1219/21/ М-40 від 27.08.2021, а саме порушення з боку відповідача взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, тривалість та багаторазовість вчинення цих порушень. Взято до уваги наявність вини відповідача у виникненні спору, відсутність прострочення (вини) кредитора у спірних правовідносинах та майновий стан обох сторін. Так, АТ "КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ" за результати роботи за 2023 рік має чистий фінансовий результат у вигляді збитку (згідно з відомості у звіті про фінансові результати за 2023 рік).

Позивач вважає, що прострочення боржника у даній справі не носять формального характеру, є триваючим та багатократним, порушення сталося тільки з вини боржника. Тому з урахуванням дискреційних повноважень, судом правомірно зменшений розмір неустойки до 2 942 970,83 грн.

Неустойка у розмірі 2 942 970,83 грн не носить характеру каральної санкції для відповідача, є співмірною сумі простроченої заборгованості, яка була наявна станом на 18.09.2023 (момент, до якого нараховувалася позивачем пеня у розрахунку), та може компенсувати АТ "КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ" легальні очікування протягом 2 років грошових коштів за товар, що був своєчасно згідно з умовами договору поставлений на адресу відповідача.

Щодо зменшення трьох відсотків річних, позивач зазначає, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Відповідач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, не звертає увагу на обставини у цій справі, зокрема, на те, що сторони у цій справі дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів (п. 8.13. постанови).

Позивач наголошує на тому, що АТ "КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ" були нараховані річні у мінімальному розмірі, який встановлений ЦК України. Сторони не домовлялися про збільшення розміру річних.

Сума у розмірі 1 881 163,24 грн є співмірною з розміром заборгованості, з тривалістю прострочення з боку відповідача. Зменшення суми трьох відсотків річних до 18 811,63 грн, як просить ПРАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ", не відповідає принципу справедливості, розумності та справедливості та фактично дозволить відповідачу уникнути відповідальності за прострочення оплати, яке тривало протягом 2 років.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою суду від 10.05.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/5838/23. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/5838/23.

15.05.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/5838/23.

Ухвалою суду від 21.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/5838/23. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.09.2024 об 12:00 год.

10.09.2024 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" підписано Договір купівлі-продажу №1219/21/М-40 від 27.08.2021 року (далі-Договір).

На умовах, передбачених даним договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити наступну залізорудну сировину, що надалі іменується ТОВАР: руда залізна агломераційна (РА-1) виробництва АТ Кривбасзалізрудком ТУ У 13.1-1:2008 (зі змінами № 1, № 2, № 3 та № 4 ) з розрахунковим базовим вмістом Fе - 56% (мінімальний вміст Fе повинен бути не менше 55 %, верхня межа без обмежень) (п. 1.1 Договору).

Загальний обсяг товару за даним Договором визначається обсягом товару, що підлягає поставці в 2021р. у відповідності із специфікаціями до даного договору) (п. 2.1 Договору).

Розрахунки за поставку товарі здійснюються в національній валюті України. Датою оплати вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 3.1 Договору).

Ціна Товару встановлюється в гривнях, на умовах, передбачених додатковими угодами до даного договору, і вказується в специфікаціях до даного договору (п. 3.2 Договору).

Загальна вартість договору дорівнює сумі вартості Товару по кожному прикладеному додатку (специфікації) до даного договору, які є його невід`ємною частиною (п. 3.4 Договору).

Оплата за поставлений Товар провадиться Покупцем з відстрочкою 15 календарних днів з моменту відвантаження партії Товару (з дати штемпеля станції відправлення на залізничній накладній) згідно виставлених рахунків на розрахунковий рахунок Продавця у АТ Перший Інвестиційний Банк або АТ Перший Український Міжнародний Банк у відповідності до реквізитів Продавця, вказаних у розділі 12 даного договору (п. 3.5 Договору).

У разі утворення заборгованості за раніше поставлений товар сторонами визначають право продавця зараховувати оплату не за призначенням платежу, яке зазначене в платіжних дорученнях покупця, а в першу чергу на погашення заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання покупцем грошових зобов`язань за раніше поставлений товар (п. 3.10 Договору).

Договірні санкції, встановлені за згодою сторін, є наступними: у випадку невиконання покупцем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати продукції, передбачаються штрафні санкції у вигляд пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення аж до фактичного моменту оплати (п. 7.2 Договору).

Даний договір набуває чинності з 01.09.2021 і діє по 31.12.2021 включно, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами (п. 10.1 Договору).

Позивачем та Відповідачем підписано Додаткову угоду №6 від 30.12.2021р., що є Додатком №12 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано Додаткову угоду №7 від 16.02.2022р., що є Додатком №14 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано Додаткову угоду №8 від 04.03.2022р., що є Додатком №17 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №11 від 30.09.2022р., що є Додатком №19 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №12 від 27.04.2022р., що є Додатком №20 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №14 від 29.07.2022р., що є Додатком №22 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №15 від 05.08.2022р., що є Додатком №23 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №16 від 02.09.2022р., що є Додатком №24 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №17 від 30.09.2022р., що є Додатком №25 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №18 від 18.10.2022р., що є Додатком №26 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та Відповідачем підписано специфікацію №19 від 28.10.2022р., що є Додатком №27 до Договору №1219/21/М-40 від 27.08.2021р.

Позивачем та відповідачем підписано угоду від 18.09.2023р. про реструктуризацію простроченої заборгованості за договором поставки №1219/21/м-40 від 27.08.2021р. Вказаною угодою сторонами визначено, що станом на 01.09.2023р. відповідач має прострочену заборгованість у розмірі 15534686, 45 грн. Сторонами погоджено графік сплати заборгованості. За текстом додаткової угоди - продавець виконав свої зобов`язання за поставкою товару та покупець не має претензій щодо якості та кількості товару

Згідно наявних у справі доказів встановлено, що протягом квітня - жовтня 2022 року AT "КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ" здійснило поставки залізничним транспортом на умовах FCA станція примикання Продавця (Рокувата, Вечірній Кут, Шмакове) товару у відповідності до укладених специфікацій на загальну суму 100 742 066,89 грн.

Станом на 18.09.2023 року ПРАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" здійснило оплату за поставлений у вищезазначений період товар на загальну суму 85 207 380,44 грн. та заборгованість складала 15 534 686,45 грн.

Виконання грошового зобов`язання здійснювалося ПРАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" з порушенням встановленого договором строку оплати, що є підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Згідно квитанції про сплату №1192-6221-7912-5726 від 03.11.2023р. позивачем перераховано отримувачу ГУК у Дн-кій обл/Собор.р/22030101, , п/р UA3004629, МФО 899998 Призначення *;101;00191307; Судовий збір, за позовом Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", Господарський суду Дніпропетровської області, Банк АТ "ТАСКОМБАНК", код банку 339500, суму судового збору 509 719 грн., сервісний збір 9 174 грн. 94 коп. Всього сплачено 518 893 грн. 94 коп.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині того, що: між Акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" підписано Договір купівлі-продажу №1219/21/М-40 від 27.08.2021 року (далі-Договір). На умовах, передбачених даним договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити наступну залізорудну сировину, що надалі іменується "ТОВАР": руда залізна агломераційна (РА-1) виробництва АТ "Кривбасзалізрудком" ТУ У 13.1-1:2008 (зі змінами № 1, № 2, № 3 та № 4 ) з розрахунковим базовим вмістом Fе - 56% (мінімальний вміст Fе повинен бути не менше 55 %, верхня межа без обмежень) (п. 1.1 Договору); станом на 18.09.2023 року ПРАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" здійснило оплату за поставлений у вищезазначений період товар на загальну суму 85 207 380,44 грн та заборгованість складала 15 534 686,45 грн; між сторонами було укладено угоду про реструктуризацію простроченої заборгованості від 18.09.2023.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутих сум 3% річних та пені, а саме: "… Щодо стягнення 3% річних. В позовній заяві позивачем було заявлено до стягнення 42 476 561, 44 грн., з яких: 1 881 163, 24 грн. - 3% річних, 11 165 689, 91 грн. - інфляційних втрат, 29 429 708, 29 грн. пеня за порушення грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу № 1219/21/14-40 від 27.08.2021.

Відповідач зі свого боку заперечував проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та окрім цього подав до суду першої інстанції (заяву) клопотання про зменшення 3% річних та пені, у вказаній заяві відповідач просив суд поновити відповідачу строк для подачі відповідних доказів та зменшити розмір стягуваних пені та річних до 99 % від суми, зазначеній в позовній заяві.

Так, відповідач у заяві (клопотанні) про зменшення розміру пені та 3% річних зокрема наводив позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, в якій зокрема зазначено про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проте не зважаючи на належне обґрунтування та надання відповідних доказів у справі, суд першої інстанції безпідставно залишив без уваги позицію Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, не надав оцінку наданим доказам та безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача 1 881 163, 24 грн. - 3% річних.

Щодо стягнення пені у розмірі 2 942 970, 83 грн. Відповідач вважає, що розмір нарахованої пені підлягає зменшенню до 99% з огляду на наступне.

Судом першої інстанції у рішенні суду було зазначено, що заявлені позивачем штрафні санкції надмірно великі порівняно із його збитками, що є підставою для зменшення штрафних санкцій (пені) до 2 942 970 грн. 83 коп. (що складає 90% від заявленої суми пені).

Відповідач погоджується з такою позицією суду, проте зазначає, що заявлений розмір пені повинен був бути зменшений до 29 135, 41 грн. (99%) з огляду на наступне.

Суд першої інстанції під час прийняття рішення зокрема не врахував, що відповідно, до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків, а також інші суттєві обставини.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова та господарсько-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

На відміну від положень ЦК України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення ГК України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі N 199/3152/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110367954) (із посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (пункт 85).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88952210) також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси (ГК і ЦК) містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки; - довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

Таким чином, суд першої інстанції при винесенні рішення в частині стягнення 2 942 970, 83 грн. пені не врахував вказані вище норми права та позиції Верховного Суду та зменшив пеню лише на 90% відсотків, замість 99% як цього просив відповідач…" відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 2 Закону).

У пункті 7.2 Договору укладеного між сторонами, передбачена відповідальність у разі порушення Підприємством строків оплати, а саме: у випадку невиконання покупцем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати продукції, передбачаються штрафні санкції у вигляд пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення аж до фактичного моменту оплати.

За результатами перевірки встановлено, що позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню у сумі 29 429 708, 29 грн.

Заперечень щодо невірного розрахунку суми пені відповідач не наводить.

Відповідач просить зменшити заявлену до стягнення пеню до 29 135, 41 грн, що становить 99% від заявленої до стягнення суми пені, з урахуванням того, що неустойка не є каральною санкцією та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Так, відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, з наведених норм випливає, що зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. Таке зменшення не є обов`язком суду.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України.

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Вирішуючи питання про зменшення пені, місцевийф господарський суд оцінив доводи відповідача, вирішив зменшити розмір пені на 90% до 2 942 970, 83 грн.

Колегія суддів враховує, що стягнення штрафних санкцій за оскаржуваним судовим рішенням припадає на період воєнних дій та обидві сторони знаходяться у складних умовах ведення господарської діяльності. При цьому, суд враховує, що відповідач є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність на власний ризик, самостійно формує програму діяльності, залучає матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів з метою одержання прибутку. Відповідач укладаючи спірний договір був обізнаний зі строками та умовами оплати за договором, а також розміром відповідальності за прострочення оплати. Прострочення оплати мало тривалий характер (більше двох років), що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача. Розмір пені та його співвідношення з сумою боргу є співмірним та, на думку суду, не порушить інтереси відповідача і не стане надмірним тягарем.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей доказів щодо тяжкого майнового стану відповідача.

Як зазначено вище, визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку судом першої інстанції було мотивовано зменшено заявлену до стягнення пеню до визначеного розміру.

Що стосується зменшення 3% річних, то формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Нараховані 3% не мають великого розміру порівняно до основного боргу і сторонами не збільшувалась процентна ставка їх нарахування, в порівнянні з законом, а отже відсутні підстави для зменшення стягнутих за рішенням суду 3% річних.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/5838/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 86836,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/5838/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2024 у справі №904/5838/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 86836,00 грн покласти на Приватне акціонерне товариство "Камет-Сталь".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.09.2024.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус