ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" вересня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/696/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Мізоцької селищної ради

до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненська обласна державна адміністрація

про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Костюченко С.А. (в залі суду);

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

24 липня 2024 року Мізоцька селищної рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненська обласна державна адміністрація (далі - третя особа) про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Цукановою О.О, 12 січня 2018 року зареєстровано за Рівненською обласною державною адміністрацією право власності на земельну ділянку к.н. :01:005:0014, площею 7.4531 га., відповідно до рішення про державну реєстрацію № 39222821 від 16 січня 2018 року.

Згідно інформації отриманої з відповідної інформаційної довідки 24 червня 2009 року Управлінням Держгеокадастру у Здолбунівському районі Рівненської області здійснено державну реєстрації земельної ділянки к.н. :01:005:0014 площею 7.4531 га. Рівненською обласною державною адміністрацією передано у постійне користування Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" земельну ділянку за кадастровим номером :01:005:0014, загальною площею 7.4531 га., відповідне право зареєстровано державним реєстратором Бабинської селищної ради Опанасюк С.М. 23 квітня 2021 року, номер запису 41706844.

Позивач зазначає, що на вказаній вище земельній ділянці, знаходиться комунальний об`єкт, а саме кладовище, яке є діючим, згідно довідки Мізоцької селищної ради, на якому відбуваються поховання, та яке перебуває на балансі КП "Мізоцьке ВУЖКГ" Мізоцької селищної ради.

Зважаючи на вищевикладені обставини, на переконання позивача виготовлення технічної документації для передання земельної ділянки у постійне користування, та безпосередньо в момент здійснення реєстраційних дій на території земельної ділянки к.н. :01:005:0014 знаходилось кладовище, що не було враховано при виготовленні проектної документації та при здійсненні реєстраційних дій, що призвело до порушення прав останнього.

Отже, позивач просить суд скасувати рішення державного реєстратора Бабинської сільської ради Рівненської області про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 7.4531 га з кадастровим номером :01:005:0014 за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" індексний номер 57874198 від 27 квітня 2021 року, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0014, площею 7.4531 га, зареєстровану 24 червня 2009 року Управлінням Держгеокадастру у Здолбунівському районі Рівненської області, з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг.

Відповідач у свою чергу не скористався наданим останньому процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву чи будь-яких письмових заперечень. Третя особа до суду пояснень не подала.

В судовому засіданні 09 вересня 2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися.

Заяви та клопотання у справі.

09 серпня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача - 2 надійшло клопотання про передачу справи за виключною підсудністю.

12 серпня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про залишення частини позовних вимог без розгляду, заміну належного відповідача та залучення третьої особи.

12 серпня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про уточнення змінених позовних вимог.

09 вересня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд здійснити розгляд справи без його участі.

09 вересня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшла заява, в якому останній просить суд здійснити розгляд справи без його участі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/696/24 за позовом Мізоцької селищної ради до відповідача - 1 Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" до відповідача - 2 Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі, підготовче судове засідання призначено на 12 серпня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12 серпня 2024 року відкладено підготовче засідання на 02 вересня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02 вересня 2024 року, зокрема: замінено у справі №918/696/24 другого неналежного відповідача, Рівненську обласну державну адміністрацію (, адреса: 33028, Україна, Рівненська обл., місто Рівне, Майдан Просвіти, будинок, 1), належним відповідачем -ДСГП Ліси України (, адреса:01601, Україна, містоКиїв, вулиця Руставелі Шота, будинок, 9а) по всіх позовних вимогах; залучено Рівненську обласну державну адміністрацію () до справи №918/696/24 в якості Третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; відмовлено у задоволенні клопотання Рівненської обласної державної адміністрації про передачу справи за виключною підсудністю; закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 918/696/24 за позовом Мізоцької селищної ради до відповідача - 1 Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" до відповідача - 2 Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора та призначено розгляд справи № 918/696/24 до судового розгляду по суті на 09 вересня 2024 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським суд встановив наступне.

24 червня 2009 року Управлінням Держгеокадастру у Здолбунівському районі Рівненської області здійснено державну реєстрації земельної ділянки к.н. :01:005:0014 площею 7.4531 га.

Державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Цукановою О.О, 12 січня 2018 року зареєстровано за Рівненською обласною державною адміністрацією право власності на земельну ділянку к.н. :01:005:0014, площею 7.4531 га., відповідно до рішення про державну реєстрацію №39222821 від 16 січня 2018 року.

Надалі Рівненською обласною державною адміністрацією передано у постійне користування Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" земельну ділянку за кадастровим номером :01:005:0014, загальною площею 7.4531 га., відповідне право зареєстровано державним реєстратором Бабинської селищної ради Опанасюк С.М. 23 квітня 2021 року, номер запису 41706844.

16 листопада 2022 року Мізоцькою селищною радою прийнято рішення №1356 згідно якого вирішила передати в господарське відання та на баланс КП "Мізоцьке ВУЖКГ" Мізоцької селищної ради майно комунальної власності територіальної громади, згідно додатку.

Відповідно до додатку № 1 до рішення № 1356 на баланс КП "Мізоцьке ВУЖКГ" передано кладовища, в тому числі кладовище села Святе, площею 0,1 га.

Згідно вказаної довідки Мізоцької селищної ради від 22 липня 2024 року № 868/04-35 кладовище поблизу с. Святе є діючим, вперше поховання на території кладовища відбулись у 1950-х роках, востаннє 28 лютого 2024 року.

Адвокатським об`єднанням "Лінія права" (адвокат даного об`єднання представляє інтереси позивача у даному процесі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія Велес" укладено договір № 240719/119 від 19 липня 2024 року на виконання проектно-вишукувальних робіт. Згідно п. 1.1. Договору Виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи, а саме топографо-геодезичні знімання земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0014 в Рівненській області, Рівненський район, на території Мізоцької селищної ради.

Згідно наданих топографо-геодезичних знімань земельної ділянки к.н. :01:005:0014 знаходиться об`єкт, який позначений як кладовище.

Також, про те, що даний об`єкт являється кладовищем свідчить і надані ГУ Держгеокадастру у Рівненській області відповіді на адвокатські запиту адвоката Костюченка С.А.

Зокрема згідно графічних матеріалів, що містяться у Технічній документації по встановленню адміністративних границь Будеразької сільської ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області від 1991 року вбачається, що на спірній земельній ділянці, к.н. :01:005:0014, знаходиться об`єкт площею 0.1 га, якому присвоєно номер 21, та згідно експлікації яка міститься на відповідному плану території сільської ради, під номером 21 знаходиться кладовище, в т.ч. с. Святе, дана інформація також продубльована у експлікації на 7 сторінці Технічної документації.

Окрім того, згідно графічних додатків, що містяться у Проекті роздержавлення та приватизації земель колгоспу ім.17 Вересня розташованого на адміністративній території, в т.ч. Будеразької сільської ради народних депутатів Здолбунівського району Рівненської області, затвердженого інститутом землеустрою від 25 грудня 1992 року за № 234-2, вбачається, що на спірній земельній ділянці обліковується об`єкт, площею 0,1 га, що являє собою кладовище с. Святе.

Аналогічна інформація відображена і на Схемі поділу земель колективної власності на землі частки (паї) КСП "Промінь", де на спірній земельній ділянці обліковується об`єкт площею 0,1 га, що являє собою кладовище.

Таким чином, позивач ставрджує, що на момент виготовлення технічної документації для передання земельної ділянки у постійне користування, та безпосередньо в момент здійснення реєстраційних дій на території земельної ділянки к.н. :01:005:0014 знаходилось кладовище, що не було враховано при виготовленні проектної документації та при здійсненні реєстраційних дій.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення, джерела права й акти їх застосування та висновок суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги в даній справі підлягають задоволенню з наступних підстав.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Згідно ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

За приписами ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності належить до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування.

Аналізуючи наведені норми у їх сукупності, можна дійти висновку, що прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, пов`язаних із реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою для виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

Разом з цим ч. 2 ст. 23 Закону України "Про поховання та похоронну справу" вказує, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог.

Таким чином, обов`язки із забезпечення охорони, планування та впорядкування територій місць поховання, в силу вимог Закону України "Про поховання та похоронну справу" покладено на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи.

Окрім того, відповідно до ст. 23 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка.

Згідно ст. 28 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" землі, на яких розміщені місця поховання, є об`єктами права комунальної власності, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону, і не підлягають приватизації або передачі в оренду.

Частина 5 статті 8 Закону України "Про поховання та похоронну справу" передбачає, що органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання.

Стаття 31 Закону України "Про поховання та похоронну справу" регламентує, що охорону місць поховань забезпечують виконавчі органи сільських, селищних та міських рад. Виконання будь-яких будівельних робіт у місцях поховань, на місцевості із залишками слідів давніх поховань, на територіях закритих кладовищ, а також у прилеглих до місць поховань охоронних зонах забороняється.

Таким чином, спірна земельна ділянка, повинна бути передана на праві постійного користування лише спеціалізованому комунальному підприємству, яким являється КП "Мізоцьке ВУЖКГ" Мізоцької селищної ради.

Факт наявності на спірній земельній ділянці встановлено матеріалами справи, суд зазначає, що Рівненська обласна державна адміністрація обізнана про те, що на території спірної земельної ділянки знаходиться кладовище с. Святе, а тому прийняла оскаржувані рішення всупереч нормам чинного законодавства.

Зокрема п. 6 ст. 16 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Щодо меж кладовища та необхідності дотримання державних санітарних правил та норм.

Згідно п. 1.1 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань для розміщення місця поховання спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України (ДСанПіН 2.2.2.028.99) надається земельна ділянка. Наявність місця поховання передбачається проектом планування та забудови населеного пункту з урахуванням подальшого розширення його території. Площа ділянки, відведеної під місця традиційного поховання, визначається з розрахунку 0,24 га на 1000 чоловік, що проживають у міській, та 0,1 га на 1000 чоловік у сільській місцевостях. Для організації поховання урн з прахом померлого ця норма становить 0,02 га на 1000 чоловік. Розміри земельних ділянок, що відводяться для поховання, допускається уточнювати залежно від співвідношення місць традиційного поховання і місць для поховання урни з прахом, з урахуванням місцевих умов. Мінімальна територія місць поховань - 0,5 га.

Згідно п. 3.5. Державних санітарних правил та норм "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України" санітарно- захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" встановлено, що державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти - обов`язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров`ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.

Згідно з п. 5.10. Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (ДСП 173-96), у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення: житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ; дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, лікувально-профілактичних та оздоровчих установ загального та спеціального призначення зі стаціонарами, наркологічних диспансерів; спортивних споруд, садів, парків, садівницьких товариств; охоронних зон джерел водопостачання, водозабірних споруд та споруд водопровідної розподільної мережі.

Відповідно до матеріалів справи, на виконання умов Договору про проектно-вишукувальні роботи Товариства з обмеженою відповідальністю "Землевпорядна компанія Велес" виконано топографо-геодезичні знімання об`єкта кладовище, поблизу с. Святе, з нанесенням санітарно-захисної зони, згідно якої можна встановити, що при існуючій площі кладовища, без врахування встановлених мінімальних площ кладовищ, санітарно-захисна зона повністю охоплює спірну земельну ділянку к.н. :01:005:0014.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20), дійшла висновку про те, що для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Суд зазначає, що оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, заявлені ним позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Велика Палата Верховного Суду визначила, що спір щодо державної реєстрації права чи обтяження має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку або на інший об`єкт нерухомості особою, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорювань рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису до Державного реєстру. Юрисдикційність такого спору не залежить від того, чи дотримано державним реєстратором вимог законодавства. Та обставина, що позивач не може досягти внесення відомостей до Державного реєстру власними діями, оскільки не має до нього самостійного доступу, а тому може діяти виключно через посередництво державного реєстратора в установленому законом порядку, не змінює цивільно- правового характеру відносин. Належним відповідачем у такій справі є особа, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 28 січня 2020 року у справі № 917/259/19 (пункт 5.18).

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1).Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12- 204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12- 80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

З правовою позицією позивача, суд погоджується.

Оцінка аргументам відповідача не надавалась, оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових заперечень.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, тому, позов слід задоволити.

Висновки суду.

За наслідками розгляду справи судом встановлено, що рішення державного реєстратора Бабинської сільської ради Рівненської області про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 7.4531 га з кадастровим номером :01:005:0014 за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" індексний номер 57874198 від 27 квітня 2021 року, державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0014, площею 7.4531 га, зареєстровану 24 червня 2009 року Управлінням Держгеокадастру у Здолбунівському районі Рівненської області здійснені з порушенням чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Скасувати рішення державного реєстратора Бабинської сільської ради Рівненської області Опанасюк Сергія Михайловича про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 7.4531 га з кадастровим номером :01:005:0014 за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" (ідентифікаційний код 44768034) індексний номер 57874198 від 27 квітня 2021 року.

3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0014, площею 7.4531 га, зареєстровану 24 червня 2009 року Управлінням Держгеокадастру у Здолбунівському районі Рівненської області, з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 вересня 2024 року.

Суддя Войтюк В.Р.