УХВАЛА

м. Київ

12.09.2024Справа № 910/1486/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі»

до державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 6635642,05 грн,

Представники:

від позивача Іванов А.О.

від відповідача Фартушина В.Л.

УСТАНОВИВ:

29 липня 2024 року суд ухвалив рішення про задоволення позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» подало заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл 138346,68 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи:

- копію договору про надання правничої допомоги від 30.01.2024, укладеного позивачем з адвокатським об`єднання «Моріс ґруп» (далі - Договір);

- ордер;

- протокол наданих послуг за період з 30.01.2024 по 29.07.2024, складений адвокатським об`єднанням «Моріс ґруп»;

- копії довідок адвокатського об`єднання «Моріс ґруп» на підтвердження посад та часу роботи адвокатів Савчука Андрія Володимировича , Іванова Андрій Олександровича та Романіва Антона Анатолійовича;

- інформацію про цих адвокатів з Єдиного реєстру адвокатів України.

Державне підприємство «Гарантований покупець» заперечило проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач не надав жодного доказу на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу. Так, надана позивачем копія договору про надання правничої допомоги від 30.01.2024 є лише підтвердженням наявності між позивачем та адвокатським об`єднанням «Моріс груп» домовленості щодо виконання договору та не підтверджує його виконання.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 5.1 Договору приймання-передача наданої правової допомоги та понесених фактичних витрат здійснюється шляхом підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг.

Отже, акт є документом, який фіксує обсяг наданої правничої допомоги (вид послуг, їх кількість) та вартість. Передбачивши у Договорі такий порядок приймання-передачі послуг та їх фіксації, сторони за Договором легітимізували акт приймання-передачі як допустимий доказ підтвердження виконання Договору. Суд повинен оцінювати реальність понесення адвокатських витрат та розумність їхнього розміру виключно за підтвердженими стороною даними про отримані і прийняті нею послуги, а не на підставі внутрішніх документів адвоката.

Позивач не подав суду відповідний акт приймання-передачі наданих послуг.

Враховуючи, що позивач не подав належних доказів отримання ним послуг адвоката на суму 138346,68 грн, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі».

На підставі викладеного, керуючись статтями 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі» в прийнятті додаткового рішення.

Ухвала набрала законної сили 12.09.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 19.09.2024.

СуддяС. А. Ковтун