ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2024 р. Справа№ 910/14140/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Вовка І.В.

суддів: Палія В.В.

Сибіги О.М.

при секретарі судового засідання Михайленко С.О.,

за участі :

представника позивача - Сорокіна І.В.

представника відповідача - адвокат Малярчук Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024

(повний текст рішення складено 07.02.2024)

у справі № 910/14140/23 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" (ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (АТ "Укргазвидобування") про визнання банківської гарантії від 05.01.2023 року № 2023/1/9/V такою, що не підлягає виконанню та про зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 662 500 грн, отримані ним за вищевказаною банківською гарантією.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в даному випадку гарантійний випадок відсутній та Акціонерне товариство "Юнекс Банк" (гарант) безпідставно перерахувало грошові кошти у сумі 662 500 грн. відповідачу за банківською гарантією, оскільки на момент звернення відповідача з вимогою за банківською гарантією до банку (гаранта), неналежне виконання позивачем (постачальником) своїх зобов`язань щодо вчасної поставки товару відповідачу (покупцю) сталося внаслідок обставин непереборної сили, що підтверджується сертифікатом про форс-мажорні обставини і про ці обставини був обізнаний сам відповідач.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/14140/23 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що зумовлюють можливість визнання спірної банківської гарантії такою, що не підлягала виконанню, відхиливши доводи позивача щодо настання форс-мажорних обставин.

Таким чином, місцевий господарський суд відмовив у визнанні спірної гарантії банківської гарантії такою, що не підлягала виконанню у зв`язку з недоведеністю та дійшов висновку про необґрунтованість похідної вимоги щодо зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 662 500 грн, а тому відмовив в позові в повному обсязі.

До того ж, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неналежно обраний спосіб захисту, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, так як про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню може бути належним способом захисту порушеного права лише до моменту здійснення оплати платежу за такою банківською гарантією. Проте, місцевий господарський суд дійшов висновку,що в даному випадку заявлена вимога, задоволення якої не призведе до поновлення права позивача, оскільки оплата за банківською гарантією вже здійснена і у позивача вже виникло зобов`язання перед банком з повернення коштів.

Суд першої інстанції виходив з того, що обрання позивачем такого способу захисту своїх прав та інтересів як визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, фактично є вимогою про визнання припиненим одностороннього правочину (гарантії). Отже, оскільки припинення зобов`язання за гарантією стосується також прав і обов`язків гаранта (банку), відповідна вимога має заявлятись також до гаранта (банку) як особи, яка вчинила односторонній правочин (гарантію), а саме належним відповідачем у даній справі є особа, яка видала оспорювану банківську гарантію - Банк.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/14140/23 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом без з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, скаржник вважає, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір не було враховано ст. ст. 509, 546, 560, 563, 569, 611, 614, 617, п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України, ст. 200, ч. 2 ст. 218, ч. 4 ст. 219 ГК України, ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім того, в апеляційній сказі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що відповідач реалізував своє право, щодо отримання банківської гарантії без достатніх правових підстав, будучи достовірно обізнаним про наявність обставин непереборної сили, внаслідок цих обставин позивач неналежним чином свої зобов`язання за договором поставки, і це було підтверджено належними доказами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" у судовій справі № 910/14140/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/14140/23.

07.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 910/14140/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14140/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 та розгляд справи призначено на 03 квітня 2024 р. о 10 год. 40 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/14140/23 за апеляційною скаргою ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/17772/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2024 (головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.) поновлено апеляційне провадження у справі № 910/14140/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" б/н від 27.02.2024 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024. Повідомлено учасників про те, що розгляд справи № 910/14140/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" б/н від 27.02.2024 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 відбудеться 07 серпня 2024 року о 10 год. 00 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1, зал судових засідань № 12 (ІІ поверх).

07.08.2024 судове засідання у справі № 910/14140/23 не відбулось, в зв`язку з перебуванням головуючого судді Вовка Івана Володимировича у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 розгляд справи № 910/14140/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 призначено на 11 вересня 2024 p. о 10 год. 15 хв.

Позиції учасників справи

У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у даній справі без змін, як таке, що прийняте з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Порядок розгляду апеляційної скарги

У судове засідання 11.09.2024 з`явилися представники сторін, позивач підтримав свою апеляційну скаргу, відповідач заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" (постачальник) та АТ "Укргазвидобування" (покупець) було укладено договір поставки № УГВ 557/30-22 від 27.01.2022, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю оптичні газодетектори, зазначені в специфікації/ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною/ими частиною/ами, а покупець - прийняти й оплатити цей товар.

За п. 1.2. цього договору визначено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації/ях, яка є додатком № 1 до договору та є її невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком № 3 до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору, ціна цього договору вказується в специфікації/ях у гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується, якщо постачальник є резидентом, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо постачальник не є резидентом України). Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації/ях до цієї угоди.

Пунктом 4.1.вказаного договору передбачено, що розрахунки проводяться покупцем після пред`явлення постачальником рахунку (інвойсу) та підписаного сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування оплати на рахунок Підприємства на умовах, зазначених у специфікації/ях цього договору.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. вказаного договору, строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/ях та графіку поставки до цього договору. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку № 4 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (застосовується, якщо постачальник не є резидентом України) або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до продавця з дати підписання сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акта приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

Пунктами 6.3., 6.3.1., 6.3.2. вказаного правочину передбачено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього договору, та в строки, встановлені цим правочином.

Згідно з п.п. 8.1.- 8.3. цього договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим правочином у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7-ми днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються ТПП України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин. У випадку, якщо постачальник надає документи, що є доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії, видані іншим уповноваженим органом, ніж ТПП, постачальник зобов`язаний надати документи, що підтверджують повноваження такого органу.

За п. 10.2. договору визначено, що сторони погодили, що вимоги забезпечення виконання зобов`язань постачальником за вказаним правочином здійснюється до укладання договору в один із таких способів: у формі грошових коштів. Сума грошових коштів, як забезпечення виконання зобов`язань по даному договору, повинна бути перерахована постачальником на окремий рахунок, наданий покупцем, та бути не меншою 5% від загальної вартості договору; надання банківської гарантії або стендбай акредитиву виконання зобов`язань за договором. Банківська гарантія або стендбай акредитив повинна/ен відповідати вимогам, вказаним у типовій формі банківської гарантії/стендбай акредитиву виконання зобов`язань Підприємством за договором (додаток № 6 до договору), та її/його сума повинна бути не менше 5 % від загальної вартості (ціни) договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2. цього договору, і діє до 20 травня 2024 року (пункт 10.1 договору).

Специфікацією № 1 до договору сторони погодили найменування, кількість та вартість товару, а також строк його поставки, зокрема: оптичний газодетектор (тепловізор) 2.0, у кількості 3 штуки, загальною вартістю 13 249 999,98 грн з ПДВ. Строк поставки товару - відповідно до графіку поставки товару, підписаного сторонами (додаток № 3 до договору), за умовами якого граничний строк поставки складає 360 календарних днів після укладання договору, але не пізніше 20 лютого 2023 року.

Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" надано АТ "Укргазвидобування" гарантію, видану Акціонерним товариством "Юнекс Банк" від 5 січня 2023 року № 2023/1/9/V на забезпечення належного виконання своїх зобов`язань за зазначеним договором.

За умовами зазначеної гарантії Банк зобов`язався виплатити на користь АТ "Укргазвидобування" будь-яку суму, вказану у вимозі останнього, що не перевищує 662 500 грн, не пізніше 5-ти робочих днів з дати отримання такої вимоги. Відповідна вимога повинна містити вказівку на те, у чому полягає порушення ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" зобов`язання, у забезпечення якого видана ця гарантія, без необхідності подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов та надання додаткових обґрунтувань. Форма представлення вимоги: у паперовій формі рекомендованим листом або кур`єром та/або в електронній формі ключованим SWIFT повідомленням. У разі подання АТ "Укргазвидобування" вимоги в паперовій формі, така вимога має бути підписана уповноваженою особою Товариства та завірена його печаткою. З метою ідентифікації банк АТ "Укргазвидобування" підтверджує дійсність підпису останнього на письмовій вимозі шляхом направлення ключованого повідомлення на SWIFT-адресу Банку. У разі подання АТ "Укргазвидобування" вимоги в електронній формі, передача такої вимоги здійснюється через банк товариства ключованим повідомленням SWIFT на SWIFT-адресу банку з цитуванням повного тексту вимоги АТ "Укргазвидобування", включаючи відповідну дату виставлення вимоги. Дата отримання такого SWIFT повідомлення буде розглядатися як дата подання вимоги. Місце представлення вимоги: у паперовій формі: рекомендованим листом або кур`єром на адресу: Україна, 03040, місто Київ, вулиця Васильківська, будинок 14; в електронній формі: ключованним повідомленням SWIFT.

Умовами зазначеної гарантії також передбачено, що усі платежі за гарантією мають бути виконані Банком на користь АТ "Укргазвидобування" незалежно від будь-яких заперечень ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" або будь-якої третьої сторони. Ніякі зміни і доповнення, що вносяться до договору, не звільняють Банк від зобов`язань за цією банківською гарантією, яка є безвідкличною, непередаваною і не може бути переуступлена без попередньої згоди сторін. Ця гарантія набирає чинності з дати її видачі та діє до 1 липня 2023 року включно.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 від 07.07.2022 року до договору, за якою сторони визначили, що строк поставки товару відповідно до графіка поставки товару становить 360 календарних днів після укладання договору, але не пізніше 20 березня 2023 року.

Листом від 03.03.2023 року за вих.№24/03 позивач-постачальник повідомив відповідача -покупця про затримку поставки товару в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин та пропонував продовжити строк поставки за договором до 30 червня 2023 року, а листом від 24 березня 2023 року за вих.№19/03 надіслав покупцю сертифікат Львівської ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 24 березня 2023 року №4600-23-1436.

Листом від 07.04.2023 року за вих.№30.6-30-1-1732, на зазначені листи, покупець повідомив постачальника про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними форс-мажорними обставинами та конкретним випадком невиконання чи неналежного виконання зобов`язань за договором поставки.

Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, 25.05.2023 АТ "Укргазвидобування" направило Банку вимогу про сплату гарантійного платежу за банківською гарантією від 05.01.2023 року № 2023/1/9/V у забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки від 27.01.2022 року № УГВ 557/30-22 в розмірі 662 500 грн у зв`язку із настання гарантійного випадку, а саме: невиконання умов договору в частині поставки товару в строки, встановлені зазначеним договором, додатковою угодою № 2, специфікацією № 1 та графіком поставки товару (додаток № 3 до договору) (ідентифікатор закупівлі UA-2021-10-26-009924-b), цього ж дня банк повідомив позивача про отримання від відповідача вказаної вимоги.

26.05.2023 року позивач направив банку відповідь на зазначене повідомлення № 24/05, у якій ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" вказало на відсутність його вини в порушенні строків поставки товару за цим договором та просило відмовити у задоволенні вимоги.

Лист від 26.05.2023 року вих. № 25/05 позивач звернувся до відповідача з пропозицією погодити існуючі розбіжності шляхом переговорів, з огляду на отримання повідомлення - вимоги від банку про сплату гарантійної суми за банківською гарантією.

Судом першої інстанції встановлено, що заперечень щодо належного представлення вимоги АТ "Укргазвидобування", у тому числі щодо форми чи місця її представлення, позивач не висловлював, зокрема і під час розгляду даної справи.

На виконання умов банківської гарантії від 5 січня 2023 року № 2023/1/9/V, 01.06.2023 року Банк перерахував на рахунок АТ "Укргазвидобування", суму гарантії в розмірі 662 500 грн, що підтверджується копією листа банку від 27.07.2023 року вих. № 25.3-3206.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача - принципала до відповідача - бенефіціара про визнання банківської гарантії від 05.01.2023 року № 2023/1/9/V такою, що не підлягає виконанню та про зобов`язання відповідача повернути позивачу спірну суму, отриману ним за вищевказаною банківською гарантією.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 200 ГК України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 560 ЦК України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Ч. ч. 1, 3 ст. 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

За ч. 2 ст. 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Таким чином відповідно до наведених законодавчих положень, з одного боку, гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією; кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. З іншого боку, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання; якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; але повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Тлумачення наведених законодавчих положень таким чином, що гарант повинен перевірити, чи дійсно принципал порушив основне зобов`язання, і що він має платити виключно в разі, якщо бенефіціар довів гаранту порушення основного зобов`язання принципалом, тобто те, що основне зобов`язання не припинено виконанням, унеможливлює застосування імперативних законодавчих положень про те, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання, зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання, та про те, що повторна вимога кредитора, одержана гарантом після повідомлення кредитора про недійсність або припинення основного зобов`язання, підлягає задоволенню. Іншими словами, таке розуміння законодавства призводить до врахування одних законодавчих положень і до ігнорування інших. Тому об`єднана палата відхиляє таке тлумачення законодавства.

Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.

Перш за все- це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.

При цьому, обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору (пункт 6 частини першої статті 4, стаття 9 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" у чинній редакції, пункт 7 частини першої статті 4, стаття 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у редакції, що діяла на час видачі гарантії у справі, що переглядається). Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.

Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.

Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя статті 202 ЦК України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.

Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.

Виходячи з викладеного, законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.

Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (ч. 3 ст. 563 ЦК України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.

Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Уніфікованих правил Міжнародної торгівельної палати для гарантій на першу вимогу 1992 року банківська гарантія означає будь-яку гарантію або платіжне зобов`язання банку, страхової компанії або будь-якої іншої юридичної або фізичної особи (гарант), видану у письмовій формі та яка містить зобов`язання виплатити грошову суму у разі подання письмового платіжного вимоги, складеної відповідно до її умов, а також інших документів (наприклад, сертифіката, виданого архітектором або інженером, судового чи арбітражного рішення), якщо таке зобов`язання видано, зокрема, по наказу й під відповідальність однієї сторони (принципала).

Згідно з пунктом а) статті 20 Уніфікованих правил будь-яка платіжна вимога повинна бути зроблена у письмовій формі на додаток до документів, визначених у самій гарантії, та повинна включати письмову заяву, яка знаходиться або в самому тексті вимоги, або в окремих документах; письмова заява має містити: 1) твердження, що принципал порушив свої зобов`язання за основним контрактом, а у разі тендерної гарантії - умови тендеру, а також 2) зобов`язання, які порушив принципал.

При цьому за з пунктом b) статті 20 Уніфікованих правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендеру, на якій вона ґрунтується, тому гарант жодним чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них містяться в тексті гарантії; обов`язок гаранта - сплатити грошову суму, зазначену в гарантії, за поданням письмової вимоги та інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії. Статтею 9 зазначених Уніфікованих правил встановлено, що всі документи, що надаються згідно з гарантією, включаючи платіжну вимогу, мають бути перевірені гарантом з належною увагою, аби визначити, чи відповідають вони за зовнішніми ознаками умовам гарантії. Якщо такі документи не відповідають за зовнішніми ознаками умовам, зазначеним у гарантії, вони мають бути відхилені.

Конвенція Організації Об`єднаних Націй про незалежні гарантії та резервні акредитиви від 11.12.1995 у статті 2 (1) визначає, що для цілей цієї Конвенції зобов`язання означає незалежне зобов`язання, під яким у міжнародній практиці розуміється незалежна гарантія або резервний акредитив і яке видається банком або іншою установою або особою ("гарантом/емітентом"), сплатити бенефіціару певну або таку, що може бути визначена, суму на просту вимогу або на вимогу поданням інших документів відповідно до будь-яких документарних умов зобов`язання, які вказують або з яких випливає, що платіж належить за невиконання будь-якого зобов`язання або настання іншої обставини, або в сплату за позикові або авансовані кошти, або як платіж у погашення будь-якої строкової заборгованості принципала/наказодавця чи іншої особи. У силу статті 3 цієї Конвенції гарантія є незалежним зобов`язанням, тобто таким, що а) не залежить від наявності або дійсності основного правочину або будь-якого іншого зобов`язання або b) не визначається будь-якою умовою, не зазначеною у зобов`язанні, або будь-якою майбутньою невизначеною дією або подією за виключенням надання документів або іншої подібної дії або події у межах діяльності гаранта/емітента.

Пунктом 1 статті 16 тієї ж Конвенції встановлено, що гарант/емітент розглядає вимогу та будь-які супроводжуючі документи згідно зі стандартом поведінки, зазначеним у пункті 1 статті 14 [стаття 14 "Стандарт поведінки та відповідальності гаранта/емітента"]. При визначенні того, чи відповідають ці документи за зовнішніми ознаками умовам зобов`язання і чи узгоджуються вони одне з другим, гарант/емітент гідним чином враховує міжнародний стандарт практики незалежних гарантій та резервних акредитивів.

Пунктом 1 статті 19 тієї ж Конвенції встановлено, що виключення з зобов`язання здійснити платіж можуть відбутися, "якщо явно очевидно, що: а) будь-який документ не є оригінальним або був підробленим; b) платіж не є належним на підставі, зазначеній у вимозі та допоміжних документах, або с) з урахуванням виду та мети зобов`язання відсутні достатні підстави, гарант/емітент, діючи добросовісно, має по відношенню до бенефіціара право призупинити платіж.

Згідно з Уніфікованими правилами для гарантій на вимогу 2010 року, затвердженими Міжнародною торговою палатою, гарантія за своєю природою не залежить від основного правочину та заяви, а гарант жодним чином не пов`язаний і не обмежений умовами правочину. Посилання в гарантії на основний правочин для мети його ідентифікації не змінює незалежної природи гарантії. Зобов`язання гаранта платити по гарантії не залежить від вимоги та заперечень, що випливають з будь-яких заперечень поза межами відносин поміж гарантом та бенефіціаром (п. "а" статті 5).

Статтею 12 "Межі відповідальності гаранта по гарантії" тих же Уніфікованих правил встановлено що гарант несе відповідальність перед бенефіціаром лише у відповідності, по-перше, з умовами самої гарантії, а по-друге, з цими правилами у тій мірі, в якій вони узгоджуються з умовами гарантії, у межах суми гарантії.

З огляду на аналіз міжнародних актів, що регулюють правовий обіг гарантій, відзначається самостійність зобов`язання з гарантії, тобто непов`язаність такого зобов`язання з основним зобов`язанням.

Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання визначений підзаконним актом - Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 (далі - Положення № 639).

Відповідно до підпункту 9 пункту 3 розд. І цього Положення гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Згідно з п. 36 розд. V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта / банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією / контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (пп. 7 п. 2 розд. І Положення № 639).

Відтак, отримавши вимогу від бенефіціара, Банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною.

Таким чином, з огляду на вище наведене, гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. При цьому, статтею 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.

Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що банком -АТ "Юнекс Банк" надано відповідачу - АТ "Укргазвидобування" безвідкличну та безумовну спірну банківську гарантію від 05.01.2023 № 2023/1/9/V, на виконання якої, 25.05.2023 банком отримано від відповідача - АТ "Укргазвидобування" вимогу про сплату гарантійного платежу за цією банківською гарантією в розмірі 662 500 грн у зв`язку з неналежним виконанням позивачем свого зобов`язання за договором поставки № УГВ 557/30-22 від 27.01.2022 щодо термінів поставки товару (гарантійний випадок).

Враховуючи вище наведене, господарський суд першої інстанції встановивши, що спірна банківська гарантія від 05.01.2023 № 2023/1/9/V відповідала всім умовам банківської гарантії щодо змісту та порядку представлення, зокрема, що підтверджується відсутністю рішення банку про залишення цієї вимоги без задоволення, внаслідок чого у банка, як гаранта за банківською гарантією, виник обов`язок виконати своє зобов`язання за цією банківською гарантією, не здійснюючи аналіз відносин сторін (бенефіціаром і принципалом) та не встановлюючи, з чиєї вини відбулось порушення позивачем забезпечуваного зобов`язання, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для визнання спірної банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, з таким висновком погоджується і апеляційний господарський суд.

Відтак, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог позивача до відповідача про визнання банківської гарантії від 05.01.2023 року № 2023/1/9/V такою, що не підлягає виконанню та про зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 662 500 грн, отримані ним за вищевказаною банківською гарантією за недоведеності заявлених вимог належними та допустимими доказами.

З оглядку викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у даній справі, при ухваленні якого, з огляду на встановлені судом обставини, відсутні порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду зроблені на підставі повно та належно досліджених доказів із встановленням всіх необхідних обставин.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив та оцінив надані сторонами докази, правильно застосувавши норми права до спірних правовідносин, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у даній справі законне та обґрунтоване, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екоенергоефективність" -залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/14140/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 910/14140/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.09.2024.

Головуючий суддя І.В. Вовк

Судді В.В. Палій

О.М. Сибіга