ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2024 р. Справа№ 910/19863/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Вовка І.В.

Палія В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024

повний текст рішення складений 12.03.2024

у справі № 910/19863/23 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 50 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 1773/21-Т/К/01 від 12.05.2021 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Toyota Camry», д.н. реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 по справі №910/19863/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 48 000,00 грн. майнової шкоди та 2 576,64 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами завдання шкоди потерпілій особі, у зв`язку з чим позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

27.03.2024 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (через систему «Електронний Суд») звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.03.2024 року у справі № 910/19863/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення - 50 000 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції постановлено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права та при недотриманні норм процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024, матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» по справі № 910/19863/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Палій В.В., Вовк І.В.

01.04.2024 ухвалою Північного апеляційного Господарського суду витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19863/23.

05.04.2024 (02.04.2024 згідно поштової накладної на конверті, в якому направлено відзив на апеляційну скаргу до суду) від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

08.04.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/19863/23.

22.04.2024 ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 у справі № 910/19863/23 та ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Позиції учасників справи

05.04.2024 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що позивачем доведено факт повідомлення відповідача про ДТП, що сталося 24.02.2022 року у строки встановлені чинним законодавством України, надано всі необхідні документи на підтвердження розміру страхового відшкодування, факт виплати потерпілій особі страхового відшкодування та визнано рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Від представника відповідача відповідь на відзив на апеляційну скаргу не надходила.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1773/21-Т/К/01 від 12.05.2021 «КАСКО 50/50», предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, у тому числі причепом до нього та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення та додатковим обладнанням до нього.

За умовами вказаного договору позивачем прийнято під страховий захист автомобіль марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 (п. 5 договору).

24.02.2022 року о 14:55 год. у місті Києві на проспекті Науки, буд. 58, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та застрахованим позивачем автомобілем марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Означена дорожньо-транспортна пригода була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Згідно з відомостями європротоколу від 24.02.2022 та відповідної схеми, ДТП відбулася з вини водія автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Згідно рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт на Столичному» №ST22003348 від 15.04.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 75 198,71 грн.

Відповідно до страхового акту №006.00563822-1, розрахунку страхового відшкодування від 08.06.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 75 198, 71 грн.

Виходячи з страхового акту, розрахунок здійснювався наступним чином: сума страхового відшкодування визначена у розмірі 50 000,00 грн., (29 811,77 грн. - сума взаємозаліку, сума виплати становить 20 188, 23 грн.).

На підставі складеного страхового акту №№006.00563822-1 від 08.06.2022, позивачем, виконуючи зобов`язання за договором, перераховано на рахунок вигодонабувача грошові кошти в розмірі 20 188,23 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №28999030 від 09.06.2022, копія якого наявна в матеріалах справи.

21.11.2022 року позивач звернувся до відповідача з претензією щодо відшкодування шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 50 000, 00 грн шляхом направлення на електронну пошту відповідача.

03.07.2023 відповідачем направлено на електронну пошту позивача лист відповідь про розгляд регресної вимоги, щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля Toyota Camry, д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП 24.02.2024 року та витребувано фото пошкодженого автомобіля.

03.07.2024 позивачем, у відповідь на лист відповідача, було направлено фото пошкодженого транспортного засобу Toyota Camry, д.р.н. НОМЕР_1 .

Станом на момент подання позовної заяви кошти так і не було перераховано на користь позивача, що і стало підставою для звернення до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона зобов`язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням; володінням, користуванням і розпоряджанням майном; відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Нормами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача права вимоги від страхувальника до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Отже, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №3-303гс15.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги до заподіювача у межах фактичних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, за встановлених обставин та в силу наведених норм чинного законодавства, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за договором страхування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» набуло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, в межах фактичних затрат.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТОВ «СК «Альфа-Гарант» є відповідальною особою за шкоду, заподіяну власнику автомобіля, застрахованого у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», у передбачених договором добровільного страхування № 1773/21-Т/К/01 від 12.05.2021 року межах, а до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17, а також і у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №916/2517/17.

З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» № 3045-VI від 17.02.2011 року, яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Згідно ч. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпеченим транспортним засобом вважається наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Відповідно до п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання.

На виконання Закону України № 3045-VI від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 року № 274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше.

У зв`язку із тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, згідно з відомостями європротоколу від 24.02.2022 та відповідної схеми, ДТП відбулася з вини водія автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2.

Також, відповідач, у своїй апеляційній скарзі зазначає, що позивач не звертався з заявою до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди протягом присічного строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а надані ним докази вважає необґрунтованими та безпідставними.

Суд відхиляє дані твердження відповідача з огляду на наступне.

Так, у п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

За змістом наведених вище норм, до числа юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, зокрема, подання страховику заяви про страхове відшкодування.

Подання відповідної заяви, як підстави для виплати страхового відшкодування, не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 по справі №910/7449/17 надала висновок щодо застосування норм права, а саме: «закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування».

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитора на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати, що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Як убачається з матеріалів справи, вперше позивач звертався до відповідача засобами електронного зв`язку із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується роздруківкою з електронної пошти від 21.11.2022.

На підтвердження зазначеної обставини позивачем надано роздруківку витягу з електронної пошти, з якої убачається, що на електронну адресу було направлено лист, який містив посилання на завантаження відповідних документів.

Підставою, на думку відповідача, для відмови в задоволенні позову в даній справі стали висновки останнього про відсутність в матеріалах справи будь-яких належних доказів звернення позивача до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування протягом річного строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові від 13.10.2021 у справі № 923/1379/20 Верховний Суд наголосив, що висновки судів попередніх інстанцій стосовного того, що роздруківка електронного листування є неналежним та недопустимим доказом визнано такими, що не відповідають приписам статті 8 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

В зв`язку з чим, колегія суддів визнає, що судом першої інстанції було правомірно прийнято надану позивачем роздруківку витягу з електронної пошти, як належний доказ направлення відповідачу заяви на виплату страхового відшкодування.

З урахуванням того, що 24.02.2022 сталась ДТП, а позивач направив вказані вище документи на електронну адресу відповідача 21.11.2022, суд дійшов висновку, що позивачем було дотримано строк звернення з заявою про здійснення страхового відшкодування, тобто позивач звернувся до відповідача з заявою в межах строку, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, матеріали справи також містять належні та допустимі докази завдання шкоди потерпілій особі, на підставі чого позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що розмір страхового відшкодування не може бути визначено за будь-яким іншим документом окрім звіту/висновку автотоварознавчого дослідження.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі №910/22886/16 від 01.02.2018 року.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до п. 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років з - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, убачається, що рік випуску пошкодженого автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 - 2021, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у пункті 7.38 Методики.

Оскільки доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО №ST22003348 від 15.04.2022, доводи відповідача, в наведеній частині апеляційної скарги до уваги судом не приймаються.

Відповідно до полісу №204283767 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем. Сума франшизи передбачена полісом складає 2 000,00 грн, ліміт за шкоду майну - 130 000, 00 грн.

За таких обставин, судом першої інстанції було правомірно частково задоволено позовні вимоги у розмірі 48 000,00 грн з урахуванням розміру права зворотної вимоги, яка перейла до позивача, визначена полісом № 204283767 розмір ліміту відповідальності (130 000, 00 грн) та франшизи (2000,00 грн).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 року у справі № 910/19863/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 року у справі №910/19863/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 910/19863/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді І.В. Вовк

В.В. Палій