ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 Справа № 917/913/24

Господарський суд Полтавської області, у складі судді Кльопова І.Г., при секретарі судового засідання Назаренко Я.А., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 917/1040/24

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", вул.Шолуденка, 1, м.Київ, 04116

до Акціонерного товариства по газопостачанню "Оператор Газорозподільної Системи "Лубнигаз", вул.Л.Толстого, 87, м.Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення грошових коштів

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Акціонерного товариства по газопостачанню "Оператор Газорозподільної Системи "Лубнигаз" про стягнення 58 864,96грн. пені, 3 531,89грн. - 3% річних та 209 161,99грн. штрафу, нарахованих за неналежне виконання зобов"язань за Договором купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3276-ОГРМ від 21.06.2022.

В обґрунтування позову позивач посилається на прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу № 101/ ПГ-3276-ОГРМ від21.06.2022, що стало підставою для нарахування заявлених до стягнення сум.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

17.06.2024 за вхід. № 8528 від відповідача надійшов відзив на позов Відповідач зазначає, що причиною несплати вчасно за договором купівлі-продажу природного газу стали обставини, які залежать від нормативно-правового регулювання на державному рівні, а не від волі АТ «Лубнигаз».

Що АТ «Лубнигаз» листом вих. № 437 від 03.02.2023 року звернулося до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з розстрочкою оплати заборгованості в сумі 2 091 619,92 грн. (грудень 2022) за наступним графіком: до 08.02.2023 включно - 500 000,00 грн. до 09.02.2023 включно - 500 000,00 грн. до 10.02.2023 включно - 1 091 619,92 грн.

Вказаний лист було направлено на електронну адресу Начальника Відділу балансування природного газу з ГК Нафтогаз України Олені Малаховій о і в телефонному режимі погоджено даний графік.

Листом вих. № 959 від 22.02.2023 року АТ «Лубнигаз» звернулося до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з розстрочкою оплати заборгованості в сумі 7 928 121,60 грн. (січень 2023) за наступним графіком: до 28.02.2023 включно - 1000 000,00 грн. до 03.03.2023 включно - 2000 000,00 грн. до 07.03.2023 включно - 2 000 000,00 грн. до 10.03.2023 включно - 2 928 121,60 грн. Вказаний лист було направлено на електронну адресу Начальника Відділу балансування природного газу з ГК Нафтогаз України Олені Малаховій о і в телефонному режимі погоджений даний графік.

Відповідач вказує також на те, що розстрочки оплати за природний га за грудень 2022 та січень 2023 була погоджена з фінансовим директором ТОВ «ГК «Нафтогаз України» Швидким Олександром, а також на те, що відповідач оплатив природний газ за грудень 2022 року до 09.02.2023, раніше дати вказаної в графіку.

Тобто, АТ «Лубнигаз» робило все можливе щоб дотриматися графіку розстрочки і уникнути нарахування штрафних санкцій.

Будь-яких заперечень щодо отриманих листів з проханням розстрочити оплату заборгованості за графіками, зі сторони ТОВ «ГК Нафтогаз України» не надходило, тому відповідач вважає, що прострочення сплати основного боргу АТ «Лубнигаз» перед ТОВ «ГК Нафтогаз України» не існує, а нараховані штрафні санкції є незаконними та не підлягають задоволенню.

Також відповідач просить суд зменшити розмір пені до 1 гривні та розмір штрафу до 1 гривні.

21.06.2024 за вхід. № 8726 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує на те, що за зобов`язаннями грудня 2022 та січня 2023 відповідач здійснив оплату за поставку природного газу повністю, але з порушенням строку, встановленого п. 4.3. Договору, чим порушив умови господарського зобов`язання, то позивач правомірно, відповідно до пункту 6.3. Договору нарахував на суму заборгованості пеню в сумі 58 864,96 грн, штраф у розмір 10 % від суми простроченого платежу у сумі 209 161,99 грн. та згідно приписів ст. 625 ЦК України - 3% річних від основного боргу в сумі 3 531,89 грн.

Позивач також посилається на наступне. Пунктом 10.6 Договору визначено, що усі додатки, додаткові угоди до цього Договору є його невід`ємними частинами та набувають чинності, якщо вони вчинені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками Сторін (за наявності) та/або укладені у спосіб, передбачений розділом 9 цього Договору.

Між позивачем та відповідачем не було укладено додаткової угоди про внесення змін до Договору щодо строків та порядку проведення розрахунків за природний газ в спосіб, визначений Договором. Листи відповідача, які містять пропозицію щодо розстрочки оплати за Договором та які, на його думку, узгоджені Сторонами в телефонному режимі, не є такою додатковою угодою в розумінні умов Договору, а графік розстрочки платежів, викладений в цих листах, не є таким, що узгоджений Сторонами. А боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках тощо, позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача.

27.06.2024 за вхід. № 8993 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та зменшити пеню до розміру 1 гривні.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив:

21.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Позивач, Продавець) та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ЛУБНИГАЗ" (надалі - Відповідач, Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 101/ПГ 3276-ОГРМ (далі - Договір).

Вказаний Договір та акти до нього укладено між сторонами, шляхом підписання цих документів в електронній формі електронними підписами представників.

Позивач зазначає, що на виконання умов зазначеного Договору, Позивач, у період червень 2022 - січень 2023 року, передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 25 026 522,52 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 4.3 Договору, Покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду.

Позивач зазначає, що відповідач оплату за переданий газ здійснив повністю, але з порушенням строку, встановленого п. 4.3. Договору, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк», чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 4.3 Договору.

Відповідно до пункту 6.3. Договору за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених Договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець, на письмову вимогу Продавця не пізніше ніж 15 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а у випадку порушення Покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 робочих днів, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу.

Враховуючи порушення відповідачем умов Договору в частині порушення строку оплати із посиланням п.6.3 Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України позивач заявив до стягнення з відповідача 58 864,96грн. - пені, 3 531,89грн. - 3% річних, 209 161,99грн. - штрафу (розрахунок ціни позову долучений до матеріалів справи).

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання

сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач здійснив оплату за газ повністю, але з порушенням строку, встановленого п. 4.3. Договору.

Також і сам відповідач зазначає, що причиною несплати вчасно за договором купівлі-продажу природного газу стали обставини, які залежать від нормативно-правового регулювання на державному рівні.

Здійснивши перерахунок пені, штрафу та 3% річних суд встановив, що розмір вимог позивача в цій частині відповідає розрахованому судом.

Відповідач у відзиві заперечує проти нарахування пені, штрафу та річних посилаючись на те, що він листом вих. № 437 від 03.02.2023 року звернувся до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з розстрочкою оплати заборгованості в сумі 2 091 619,92 грн. (грудень 2022) за наступним графіком: до 08.02.2023 включно - 500 000,00 грн. до 09.02.2023 включно - 500 000,00 грн. до 10.02.2023 включно - 1 091 619,92 грн. та листом вих. № 959 від 22.02.2023 з розстрочкою оплати заборгованості в сумі 7 928 121,60 грн. (січень 2023) за наступним графіком: до 28.02.2023 включно - 1000 000,00 грн. до 03.03.2023 включно - 2000 000,00 грн. до 07.03.2023 включно - 2 000 000,00 грн. до 10.03.2023 включно - 2 928 121,60 грн. Вказані листи було направлено на електронну адресу Начальника Відділу балансування природного газу з ГК Нафтогаз України Олені Малаховій о і в телефонному режимі погоджено даний графік. Також, розстрочки оплати за природний га за грудень 2022 та січень 2023 була погоджена з фінансовим директором ТОВ «ГК «Нафтогаз України» Швидким Олександром, а також на те, що відповідач оплатив природний газ за грудень 2022 року до 09.02.2023, раніше дати вказаної в графіку.

Так, згідно п. 10.3 Договору умови Договору можуть бути змінені за домовленістю сторін

Сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Пунктом 10.6 Договору визначено, що усі додатки, додаткові угоди до цього Договору

є його невід`ємними частинами та набувають чинності, якщо вони вчинені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками Сторін (за наявності) та/або укладені у спосіб, передбачений розділом 9 цього Договору.

Матеріали справи не містять доказів щото того, що між сторонами було укладено додаткову угоди про внесення змін до Договору щодо строків та порядку проведення розрахунків за природний газ в спосіб, визначений Договором.

Листи відповідача, які містять пропозицію щодо розстрочки оплати за Договором, не є такою додатковою угодою в розумінні умов Договору, а графік розстрочки платежів, викладений в цих листах, не є таким, що узгоджений Сторонами.

Отже, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань зі сплати природного газу.

Відповідач у відзиві та запереченнях прохає зменшити розмір пені та штрафу до 1 гривні.

При вирішенні цього клопотання суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.

Як ГК України, так і ЦК України містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України, на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 р. у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 р. у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 р. у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 р. у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 р. у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 р. у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 р. у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 р. у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 р. у справі № 925/597/19, від 18.06.2020 р. у справі № 904/3491/19, від 14.04.2021 р. у справі № 922/1716/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру пені та штрафу до 1 гривні. Порушення строків оплати мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату у визначений договором строк. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про зменшення пені до 1 гривні та штрафу до 1 гривні задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити

2. Стягнути з Акціонерного товариства по газопостачанню "Оператор Газорозподільної Системи "Лубнигаз", вул.Л.Толстого, 87, м.Лубни, Полтавська область, 37500, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія "Нафтогаз України (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; ідентифікаційний код 40121452) 58 864,96грн. пені, 3 531,89грн. - 3% річних та 209 161,99грн. штрафу, а також судовий збір у сумі 3258,70грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 11.09 2024 в зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кльопов І.Г.