ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. Справа№ 910/2242/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2024

у справі №910/2242/24 (суддя - Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів у розмірі 21240,24 грн.

Позов обґрунтований тим, що у зв`язку з бездіяльністю відповідача в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності вагонів, які перебувають у власності та оренді позивача, такі вагони були розкомплектовані, у зв`язку з чим позивач зазнав збитків в заявленому до стягнення розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 відкрито провадження у справі №910/2242/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у справі №910/2242/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що висновки, зазначені в оскаржуваному рішенні суду, не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що у позивача відсутнє право звертатися до суду із цим позовом, оскільки він не є відправником або одержувачем вантажу, а являється власником (орендарем) порожніх вагонів.

Відповідач заперечує те, що порожній приватний вантажний вагон є "вантажем" і зазначає, що факт пошкодження порожнього приватного вантажного вагона може бути посвідчений виключно актом про пошкодження вагона форми ВУ-25М, а не комерційним актом, яким, відповідно до п. 129 Статуту залізниць України, засвідчуються обставини пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагона.

Апелянт вказує, що розукомплектування вагонів власності позивача сталось внаслідок крадіжки деталей з вагонів невстановленими особами, тому відсутні підстави стверджувати, що розукомплектування вагонів сталось саме через протиправну поведінку або вину Акціонерного товариства "Українська залізниця". При цьому відповідач вказує, що позивачем не здійснено жодних заходів з метою звернення до правоохоронних органів про визнання потерпілою стороною та залучення до провадження.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024 апеляційну скаргу у справі №910/2242/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Сітайло Л. Г., Буравльов С.І.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", суддею-доповідачем виявлено недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору, з огляду на що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 апеляційну скаргу у справі №910/2242/24 залишено без руху на підставі ч. ч. 2 та 3 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у справі №910/2242/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

13.08.2024 до суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач заперечує проти доводів скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Зокрема, позивач зауважує, що порожні приватні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу мають правовий статус «вантажу», а тому залізниця зобов`язана доставити ці власні порожні вагони у цілісності та збереженості, в іншому випадку нести відповідальність за їх пошкодження.

Позивач наголошує, що звертався до відповідача з відповідними заявами та скаргами про складання комерційних актів та актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М на пошкоджені вагони, однак акти складені не були. В той же час відповідачем складено повідомлення форми ВУ-23М, що є належним та допустимим доказом, що вагони власності (оренди) позивача були пошкодженні.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, в період вересень - жовтень 2023 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

Так, на підставі залізничних накладних №№45962362, 45962602,45962354, 46580304, 46580288, 46567384, 46567376, 46567392, 46567350 Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів №№62256029, 54785803, 60725165, 63813067, 59666537, 61666434, 60033438, 62610225, 54040712, власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (графа 20 накладних, договори та акти приймання-передачі вагонів).

Під час прямування вищевказаних вагонів до пунктів призначення було виявлено їх пошкодження/розукомплектування та в подальшому вагони були направлені на ремонт, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М №№8540, 8542, 8541 8742, 8739, 8740 від 09.10.2023, №№8748, 8749 від 10.10.2023 та №8838 від 18.10.2023.

З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 та ВУ-25М Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" письмово звернулось до:

- начальника станції Незалежна структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявами вих. №4083/ДВ від 13.09.2023 та №4504/ДВ від 24.10.2023 (опис вкладення та список згрупованих відправлень AT "Укрпошта", відправлення №545, №173);

- начальника структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявами вих. №4084/ДВ від 13.09.2023 та №4505/ДВ від 24.10.2023 (опис вкладення та список згрупованих відправлень AT "Укрпошта", відправлення №123, №409);

- начальника структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" зі скаргами №4288/ДВ від 02.10.2023 та №4689/ДВ від 13.11.2023 (опис вкладення та список згрупованих відправлень AT "Укрпошта", відправлення №785, №826);

На заяви вих. №4288/ДВ від 02.10.2023 та №4689/ДВ від 13.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" отримало відповіді вих. №458/ДН-2 від 18.10.2023 та №509/ДН від 23.11.2023 з повідомленням про те, що складання комерційних актів з приводу пошкодження порожніх вагонів (відсутності частин вагонів) нормативними документами не передбачено.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулось до начальника структурного підрозділу "Служба народного господарства" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" зі скаргами вих. №4289/ДВ від 02.10.2023 та №4690/ДВ від 13.113.2023 (опис вкладення та список згрупованих відправлень AT "Укрпошта", відправлення №143, №200) на дії начальника структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", у зв`язку із відмовою в складенні актів.

Проте акти, що засвідчують факт пошкодження вагонів не були складені.

За фактом встановлення відсутності деталей вагони власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були направлені на технічне обслуговування, що підтверджується повідомленнями форми ВУ- 23М.

Внаслідок розукомплектування вагонів Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" передало виробничому підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони.

Технічне обслуговування вагонів здійснено на підставі укладеного 19.02.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (замовник) договору на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів №ПР/В-20130/НЮдч, за умовами якого виконавець зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням під час експлуатації вагонів власності замовника, орендованих вагонів, або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні згідно договорів суборенди та даних довідки 2610 філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" Акціонерного товариства "Українська залізниця", на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до актів виконаних робіт №1 від 25.09.2023, №3 від 30.10.2023 та №2 від 23.10.2023 було проведено технічне обслуговування вагонів на загальну суму 10585,34 грн.

Також позивач вказав, що при проведення технічного обслуговування вагонів №№62256029, 54785803, 60725165 ним понесені витрати з подавання та збирання вагонів на загальну суму 3127,64 грн з ПДВ, що підтверджується актом №1 від 22.09.2023, рахунком №33/253 від 22.09.2023 та платіжною інструкцією №6567 від 28.09.2023.

Крім того, при проведенні технічного обслуговування вагонів №№63813067, 59666537, 61666434, 60033438, 62610225, 54040712 понесені витрати з подавання та збирання вагонів на загальну суму 7527,26 грн з ПДВ, що підтверджується актом №2 від 30.10.2023, рахунком №75/253 від 30.10.2023 та платіжною інструкцією №7525 від 08.11.2023.

Таким чином, загальна вартість витрат з подавання та збирання вагонів становить 10654,90 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача прямі збитки у загальному розмірі 21240,24 грн (10585,34 + 10654,90), мотивуючи це тим, що вони були понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" у зв`язку з незабезпеченням залізницею збереження майна (вагонів) власних (орендованих) при їх курсуванні залізничними коліями.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при перевезенні належних позивачу (орендованих) вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" понесло витрати на технічне обслуговування вагонів та витрати з подавання та збирання вагонів на загальну суму 21240,24 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду враховуючи слідуюче.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ст. 307 ГК України).

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №856 від 28.09.2004, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Матеріалами справи підтверджується, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення порожніх вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", а саме: №№62256029, 54785803, 60725165, 63813067, 59666537, 61666434, 60033438, 62610225, 54040712.

Статтею 8 Статуту визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Згідно з п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

З огляду на обов`язок працівників станції відправлення оглянути стан власних вантажних вагонів, те, що відповідач прийняв до перевезення спірні вагони, як правильно вказав суд першої інстанції, підтверджує, що вони перебували у технічно справному стані.

Водночас на станції Незалежна Кривий Ріг-Головний було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

За фактом встановлення розукомплектування вагони власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М.

Суд апеляційної інстанції погоджується із тим, що повідомленнями форми ВУ-23М, а саме: №№8540, 8542, 8541 8742, 8739, 8740 від 09.10.2023, №№8748, 8749 від 10.10.2023 та №8838 від 18.10.2023 є належним доказом пошкодження вагонів під час їх перевезення.

Так, відповідно до п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 (далі - Правила користування вагонами і контейнерами), пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління і пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Пошкодження можуть бути істотними і бути причиною вилучення вагона із експлуатації.

Таким чином, складання актів форми ВУ-23М є підтвердженням того, що вагони були пошкоджені і саме цей акт є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого.

Щодо посилання скаржника (відповідача) на те, що саме акт про пошкодження вагона форми ВУ-25, складений у відповідності до Правил складання актів (п. 129 Статуту залізниць) із зазначенням накладної, який разом з комерційним актом є доказом, що свідчить про пошкодження вагонів під час перевезення та є єдиною підставою для матеріальної відповідальності перевізника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами, підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів.

Із вказаної норми вбачається, що акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М є підставою для пред`явлення претензій щодо відшкодування збитків, але не є єдиною підставою їх відображення та підтвердження.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі - Правила складання актів), при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами).

Пунктом 2 Правил складання актів встановлено, що комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно п. 3 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Абзацом 2 пункту 1 Правил складання актів передбачено, що у необхідних випадках можуть складатися акти про технічний стан вагона або контейнера (додаток 2), акти розкриття вагона або контейнера для митного, прикордонного та інших видів контролю (додаток 3), акти про пошкодження вагона або контейнера (додатки 4 і 5) та інші акти у випадках, передбачених правилами перевезення, що застосовуються до даного виду вантажу.

Додатком 4 до пункту 1 Правил складання актів є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25М.

При цьому, зі змісту п. 1 Правил складання актів вбачається, що акт про пошкодження вагона форми ВУ-25М (додаток 4) може складатись у необхідних випадках, отже, не є обов`язковими.

Положеннями п. 20 Правил складання актів передбачено, що акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

В той же час відповідно до ст. 124 Статуту залізниць України, пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під`їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов`язані також відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Тобто, ст. 124 Статуту залізниць України містить положення про матеріальну відповідальність відправника, одержувача, порту, підприємства (організації) перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди, а не відповідальність залізниці перед відправником, що є предметом розгляду даної справи.

З урахуванням наведених положень, акти про пошкодження вагонів не можуть бути складені у даній ситуації, оскільки розукомплектовані вагони не є власністю залізниці та належать позивачу.

Факт розукомплектування (розобладнання) спірних вагонів підтверджується актами загальної форми ВУ-23М, яка затверджена наказом Укрзалізниці від 01.04.2011 №114-Ц.

Так, обставини, викладені в акті загальної форми, не повинні повторно підтверджуватись іншими актами загальної форми, а тому зазначені в акті підстави його складання повинні оцінюватись судами без повторного доказування таких обставин. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2018 у справі №907/382/17.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт складається для засвідчення обставин пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагона, натомість факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) та повідомленнями форми ВУ-23М, ВУ-36М.

Так, матеріали справи містять повідомлення форми ВУ-23М, в яких зазначено час та місце виявлення пошкодження, акти форми ВУ-22, дефектні відомості, в яких зазначаються необхідні роботи та запчастини, та акти форми ВУ-36М, в яких зазначено час закінчення ремонту, що є належними та допустимими доказами факту виявлення пошкоджень вагонів.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

Отже, зважаючи на вартість наданих позивачу послуг з ремонту спірних вагонів (10585,34 грн), а також вартість послуг з подавання та збирання вагонів (10654,90 грн), апеляційний господарський суд вважає підтвердженою загальну суму витрат позивача в розмірі 21240,24 грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Вимогами ст. 224 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до п. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Отже, чинне законодавство у позадоговірних (деліктних) правовідносинах встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.

Разом з тим системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи положення ст. 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з пп. "в" п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу.

У п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-8/91 від 29.11.2007 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" зазначено, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №910/313/19.

У вказаній постанові Верховний Суд також вказав, що у абз. 2 п. 126 Статуту залізниць йдеться про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), відтак статус такого майна (вантаж чи порожні вагони) не має істотного значення для встановлення складу цивільного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/5827/19.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для складання комерційного акта за фактом розукомплектування вагонів, який є підставою для матеріальної відповідальності Акціонерного товариства "Українська залізниця", оскільки комерційний акт складається у випадку розкрадання саме вантажу, а не рухомого складу.

Оскільки Акціонерне товариство "Українська залізниця" відмовилось складати комерційні акти, у зв`язку з тим, що такі акти складаються у випадку розкрадання саме вантажу, то її посилання на відсутність відповідних актів як на підставу відсутності матеріальної відповідальності Акціонерного товариства "Українська залізниця" є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що витрати на придбання деталей та на ремонт вагонів понесені позивачем внаслідок розукомплектування вагонів і крадіжки деталей сторонніми особами, а не з вини відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до пп. "е" п. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Визначений цим пунктом перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Як наслідок, у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Разом з тим, Акціонерне товариство "Українська залізниця" не довело, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини.

Наведене свідчить про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданих збитків - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, висновку про що правомірно дійшов господарський суд першої інстанції.

Разом з тим слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення правоохоронними органами факту крадіжки деталей вагонів у межах кримінального провадження.

Щодо цих аргументів скаржника апеляційний суд також зазначає, що у разі встановлення винних осіб у пошкодженні спірних вагонів у порядку кримінального судочинства та набрання вироком законної сили перевізник як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Поряд з цим слід звернути увагу скаржника, що звернення позивача до правоохоронних органів не є обов`язком позивача, останній самостійно обирає спосіб захисту порушених прав.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що позивач довів наявність прямого та безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та сумою збитків (21240,24 грн), які поніс позивач, у зв`язку із ремонтом вагонів, з огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 21240,24 грн, заподіяних відповідачем у зв`язку із незабезпеченням схоронності переданих йому вагонів, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у справі №910/2242/24 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця".

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у справі №910/2242/24 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 у справі №910/2242/24.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов