Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши матеріали
заяви відповідача 1 Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни
про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу
2. Фізичної особи-підприємця Яроша Віталія Валерійовича АДРЕСА_1
3. Фізичної особи-підприємця Мельник Ганни Ігорівни АДРЕСА_1
про відшкодування шкоди в сумі 1760735,00 грн.
Представники сторін:
від позивача: Добреля В.Ю.
від відповідача 1 (заявника): Кучеренко О.О.
від відповідача 2: не з`явився.
від відповідача 3: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФАРМА УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни, Фізичної особи-підприємця Яроша Віталія Валерійовича та Фізичної особи-підприємця Мельник Ганни Ігорівни про солідарне відшкодування шкоди в розмірі 1 760 735,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на факт вчинення відповідачами 1 - 3 як суборендодавцями за укладеними Договорами суборенди дій щодо відключення електропостачання в приміщеннях, наданих в оренду позивачеві, наслідком чого є понесення товариством майнової шкоди у вказаній сумі.
У підготовчих судових засіданнях 05.10.2023 року та 08.11.2023 року у зв`язку з клопотаннями уповноваженого представника позивача, оголошено протокольні перерви на 08.11.2023 року та 21.12.2023 року відповідно.
Проте, у зв`язку із перебування судді Селівона А.М. на лікарняному, судове засідання 21.12.2023 року не відбулося.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.01.2024 року призначено підготовче засідання на 24.01.2024 року.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.10.2023 року вищевказана заява була передана на розгляд судді Селівону А.М.
Відповідно до вимог статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Частинами 5, 6 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).
У судове засідання з розгляду заяви відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення 24.02.2024 року з`явились уповноважені представники позивача та відповідача 1.
Відповідачі 2 та 3 особисто та/або їх уповноважені представники в судове засідання 24.02.2024 року не з`явились.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами.
Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Разом з тим, про поважні причини неявки відповідачів 2, 3 особисто та/або їх уповноважених представників в судове засідання з розгляду заяви 24.02.2024 року суд не повідомлено.
Судом повідомлено, що через систему "Електронний суд" 24.01.2024 року від уповноваженого представника позивача надійшли заперечення б/н від 23.01.2024 року на заяву відповідача 1 про відшкодування витрат понесених у зв`язку з розглядом справи.
Також через систему «Електронний суд» 15.02.2024 року від уповноваженого представника позивача надійшли заперечення б/н від 14.02.2024 року на заяву відповідача 1 про відшкодування витрат понесених у зв`язку з розглядом справи, зміст яких є ідентичним змісту заперечень позивача б/н від 23.01.2024 року.
Крім того, через систему «Електронний суд» від позивача 15.02.2024 року надійшло клопотання б/н від 15.02.2024 року про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до нуля у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю витрат відповідача 1, заявлених до відшкодування.
Зазначені заперечення та клопотання сторін долучені судом до матеріалів справи.
Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 24.02.2024 року суду не надано.
Як свідчать матеріали справи, відповідачі 2, 3 не скористалися наданим їм процесуальним правом та не надали заперечень/пояснень щодо заяви відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу.
Суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Наразі, від відповідачів 2, 3 станом на час розгляду заяви відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання заперечень/пояснень щодо заяви відповідача 1 та/або про намір вчинення відповідних дій та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду заяви відповідача 1 по суті.
Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач 2 та відповідач 3 не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, відповідачі 2, 3 особисто та/або уповноважені представники останніх не прибули в судове засідання з розгляду заяви відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення 24.02.2024 року, а також відповідачами 2,3 не надано будь-яких письмових пояснень/заперечень на заяву відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення у справі, за відсутності заперечень проти розгляду заяви та/або клопотань про відкладення, суд здійснював розгляд заяви відповідача 1 в судовому засіданні 24.02.2024 року виключно за наявними матеріалами за відсутності відповідачів 2, 3 особисто та/або їх уповноважених представників.
У судовому засіданні 24.02.2024 року представник відповідача 1 просив суд задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.
Представник позивача у судовому засіданні 24.02.2024 року проти задоволення заяви відповідача 1 заперечував.
Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24.02.2024 року оголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви, заслухавши в судовому засіданні представників сторін Господарський суд міста Києва -,
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.
За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.
Так, відповідно до частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, судом встановлено, що в поданому відповідачем 1 - ФОП Гаасс Л.В. відзиві на позовну заяву б/н від 03.10.2023 року зазначено, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат відповідача 1, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 20 000 грн., детальний розрахунок і підтвердження понесення яких будуть надані відповідачем 1 в подальшому.
В свою чергу, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.
Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.
У клопотанні б/н від 15.02.2024 року про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивач додатково зазначає, що також є необґрунтованою оплата участі адвоката відповідача 1 у судових засіданнях, оскільки судове засідання 28.09.2023 року не відбулось взагалі, а судове засідання 08.11.2023 року тривало 30 хвилин, а не три години, як зазначено в Акті.
В свою чергу від відповідачів 2, 3 заперечень щодо розміру заявлених відповідачем 1 до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та/або заяв щодо неспівмірності таких витрат станом на час розгляду справи суду не надано.
За результатами розгляду заяви відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст. 126, 129, 130, 244 ГПК України судом встановлено, що ФОП Гаасс Л.В. долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію Договору №09-2023/3 про надання правничої допомоги адвокатом від 29.09.2023 року, укладеного між адвокатом Кучеренко О.О. (адвокат за договором) та ФОП Гаасс Л.В. (клієнт за договором, відповідач 1 у справі); копію акту приймання-передачі послуг від 17.01.2024р.; копії квитків із зазначенням вартості; копії квитанцій від 17.01.2024 року на 39 000,00 грн. та 1 000,00 грн.; копії документів на підтвердження витрат по пересиланню документації; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КВ №000424 від 07.02.2019 року виданого на ім`я Кучеренко О.О. та ордер серії АА № 1358910 від 29.09.2023 року.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.ст. 16, 126 ГПК України).
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).
В статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до пункту 4 правову допомогу, що надається Адвокатом, Клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, що дорівнює 10 000,00 грн. за місяць без урахування ПДВ.
Клієнт сплачує Адвокату гонорар успіху в розмірі встановленому за домовленістю сторін, але не більше 5% від суми, яка за рішенням суду не підлягає стягненню з Клієнта.
Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату витрати, необхідні для виконання його доручень (пункт 5 Договору).
При цьому, як зазначено у вказаному акті, клієнт погоджується з обсягом наданих адвокатом послуг та приймає їх в повному обсязі.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Суд зазначає, що спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, встановлені у статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини 5, 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Тобто, у відповідності до приписів частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Суд враховує, що Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, тощо (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17 та від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20).

Таким чином, відповідач 1 повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду, а також довести, що процесуальні дії позивача були необґрунтованими.

При цьому судом враховано також необхідність реалізації права відповідачем 1 за наслідками пред`явлення позивачем даного позову на правову допомогу, надання якої здійснювалось адвокатом на підставі укладеного Договору №09-2023/3 про надання правничої допомоги адвокатом від 29.09.2023 року.

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, позивач заперечує проти заявленого відповідачем 1 до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 56 251,20 грн., посилаючись, зокрема, на їх завищення та не співмірність зі складністю справи тощо, в тому числі змісту, обсягу та вартості наданих послуг, враховуючи предмет спору, складність справи та необхідний обсяг роботи адвоката, а також наголошуючи на необґрунтованості заявлених до стягнення сум.

Так, виходячи з наданих відповідачем 1 доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) правової допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

Зокрема, суд оцінює та досліджує подані відповідачем 1 документи та встановлює, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не подавав адвокат під час розгляду справи явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено в документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами здійсненого судом аналізу наданих відповідачем 1 доказів, в тому числі акту приймання - передачі послуг від 17.01.2024 року за Договором на суму 40 000,00 грн. суд наголошує, що згідно приписів чинного господарського процесуального законодавства вартість наданої учаснику справи професійної правничої допомоги оцінюється судом виходячи з критеріїв складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Наразі, згідно наданого позивачем акту від 17.01.2024 року витрати на професійну правничу допомогу, що пов`язані з наданням правової допомоги з представництва інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва по судовій справі №910/11809/23, до якої включені ознайомлення та вивчення матеріалів справи, пошук та додання доказів на підтвердження правової позиції викладеної у відзиві, складання та подання до суду відзиву на позовну заяву, складання та подання до суду клопотань про витребування доказів з ДПС, складання та подання до суду клопотань про долучення доказів до матеріалів справи, складання та подання до суду заперечень на відповідь на відзив, складання та направлення 19 адвокатських запитів, виїзні зустрічі з клієнтом для обговорення стратегії захисту правової позиції, а також участь адвоката у двох судових засіданнях становлять 40 000,00 грн.

Суд зазначає, що такі види послуг як формування правової позиції, ознайомлення та вивчення матеріалів справи, зустріч із клієнтом та аналітика судової практики мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на позовну заяву та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, позаяк складають єдине ціле з послугами підготовки, складення та подання до суду відзиву на позовну заяву та в обов`язковому порядку передують зазначеним послугам адвоката, а тому зазначені витрати не можуть бути покладені на іншу сторону як окремі види правової допомоги, передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також судом враховані обставини участі уповноваженого представника відповідача 1 в судових засіданнях у справі, а саме, відповідно до акту приймання-передачі послуг: участь у судовому засіданні 28.09.2023 року зайняла у адвоката відповідача 1 - 3 години, разом з тим, ухвалою господарського суду від 21.08.2023 року про відкриття провадження у справі підготовче засідання було призначено на 05.10.2023 року та тривало 9 хвилин з 15:34 до 15:34, у зв`язку з надходженням клопотання позивача про відкладення розгляду справи для можливості отримання відзиву на позовну заяву та підготовки відповіді на відзив; також згідно акту участь адвоката відповідача 1 у судовому засіданні 08.11.2023 року тривала також 3 години, разом з тим згідно протоколу судового засідання останнє тривало з 16:04 до 16:42, тобто 38 хвилин.

При цьому, відповідачем 1 у поданій заяві на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не зазначено про тривалість очікування представником ФОП Гаасс Л.В. та відповідачем 1 особисто проведення судових засідань у справі, тобто, фактична тривалість судових засідань у даній справі № 910/11809/23 не відповідає обсягу та вартості наданих послуг з представництва інтересів клієнта в суді, врахованим відповідачем 1 при визначенні загальної суми витрат на правову допомогу.

Додатково суд наголошує на мінімізації необхідних процесуальних дій сторін з урахуванням поданої позивачем під час підготовчого провадження у справі № 910/11809/23 заяви про залишення позову без розгляду.

Що стосується витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (витрат на переїзд вартістю 14520,00 грн.), суд зазначає, що безпосередня участь ФОП Гаасс Л.В. особисто в судових засіданнях зумовлена виключно особистим бажанням відповідача 1 приймати участь в підготовчому провадженні у справі, позаяк явка ФОП Гаасс Л.В. у судові засідання судом обов`язковою не визнавалась, відповідно, вказані витрати на переїзд не можуть бути покладені на позивача.

Крім того, відповідач 1 не був позбавлений можливості реалізації права брати участь в судових засіданнях у справі № 910/11809/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, направивши до суду відповідне клопотання, докази звернення з яким під час розгляду справи відсутні.

Окрім цього судом враховано обставини подання відповідачем 1 відзиву на позовну заяву обсягом 5 аркушів, заперечення на відповідь на відзив обсягом 9 аркушів, клопотання про витребування доказів з ДПС обсягом 2,5 аркушів, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи обсягом 2 аркуші, заяви про відшкодування витрат понесених у зв`язку з розглядом справи обсягом 5 аркушів та ідентичні письмові пояснення щодо відшкодування витрат понесених у зв`язку з розглядом справи та заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також подання адвокатом під час розгляду справи № 910/11809/23 решти заяв та поданих адвокатом документів, які за своїм змістом не є заявами по суті спору та безпосереднього впливу на питання вирішення судом спору по суті не мали.

Також суд погоджується з викладеними у запереченнях доводами позивача щодо неможливості віднесення до складу наданих адвокатом відповідачу 1 в межах даної справи послуг зі складення адвокатських запитів та, відповідно, відшкодування поштових витрат на їх направлення в сумі 1731,20 грн., позаяк лише у трьох з них зазначено в рамках якої саме судової справи вони направлені, в той час, як за участю ФОП Гаасс Г.В. триває розгляд інших справ, зокрема, у Подільському районному суді м.Києва та Господарському суді міста Києва, а отже не можливо встановити, в рамках якої саме судової справи були подані вказані акті приймання-передачі послуг Адвокатські запити.

Отже, в контексті понесених відповідачем 1 витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, як необхідності так і неминучості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року).

Таким чином господарський суд, розподіляючи понесені відповідачем 1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 40 000,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Також судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані відповідачем 1 докази, враховуючи клопотання позивача про зменшення витрат відповідача 1 на оплату професійної правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, а також приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, враховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником відповідача 1 документів, а також їх значення для вирішення спору, зважаючи на залишення позову без розгляду за відповідним клопотанням позивача, суд доходить висновку, що зменшення розміру витрат відповідача до 13 000,00 грн. від попередньо заявленої суми 40 000,00 грн., яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Аналогічну позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

В свою чергу, з урахуванням фактичних обставин даної справи та вчинених сторонами процесуальних дій суд зазначає, що сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 - 130 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною (наведене правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 року у справі № 922/592/17).

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Наразі, суд наголошує на конституційному праві кожної особи на професійну правничу допомогу у суді (ст. 59, ст. 131-2 Конституції України), яке, , ' (. 55 ), , зважаючи на розгляд даної справи в загальному позовному провадженні, може забезпечити професійний адвокат, який здійснює представництво відповідача 1 в суді.

В контексті вищенаведеного судом враховано положення статей 2, 4, 14 Господарського процесуального кодексу України, зі змісту яких вбачається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача, який цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.07.2022 року у справі № 911/1237/21.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених висновків суду заява відповідача 1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 13 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяву відповідача 1 - Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/11809/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФАРМА УКРАЇНА" пр-т Оболонський, 26, м. Київ,04205; ) на користь Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 13 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні заяви відповідача 1 в частині відшкодування решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 12 вересня 2024 року.

Суддя А.М.Селівон