ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. Справа№ 910/15342/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Гончарова С.А.

Вовка І.В.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024

(повний текст рішення складено 29.02.2024)

у справі № 910/15342/23 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 2 017 593 354,28 грн

за участю представників:

від позивача: Пеняк І.В.;

від відповідача: Франюк А.В.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Закарпаттяенергозбут" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ДП "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021, а саме: 1 712 259 101,73 грн основного боргу за розрахунковий період квітень 2023 року - серпень 2023 року включно, 60 783 150,00 грн 3% річних, 219 592 704,54 грн інфляційних втрат та 275 893 188,27 грн пені у зв`язку із простроченням оплати за розрахункові періоди лютий 2022 року - серпень 2023 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/15342/23 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 361 279 906,43 грн основного боргу, 60 783 150,00 грн 3 % річних, 219 592 704,54 грн інфляційних втрат, та відшкодовано 818 311,34 грн судового збору, 217 775,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Провадження у справі в частині стягнення 334 441 118,44 грн основного боргу закрито в зв`язку з відсутністю предмета спору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП "Гарантований покупець" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та заяви про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну допомогу, судові витрати покласти на позивача.

За твердженням скаржника, відповідач не порушив умови договору, здійснив розрахунки з позивачем належним способом, з врахуванням регуляторних актів.

Також скаржник наполягає на невірному розрахунку інфляційних втрат та необґрунтованій відмові у задоволенні клопотання відповідача про зменшення нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Крім того, скаржник послався на дію форс-мажорних обставин.

Також скаржник вважає необґрунтованим стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а їх розмір - завищеним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15342/23, справу призначено до розгляду на 21.05.2024.

13.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому позивач вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/15342/23 без змін, а апеляційну скаргу ДП "Гарантований покупець" - без задоволення, вирішити питання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції.

20.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "Закарпаттяенергозбут" про стягнення з відповідача суми в розмірі 250 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом господарської справи № 910/15342/23 в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 за клопотанням скаржника розгляд справи було відкладено на 02.07.2024. В судовому засіданні 02.07.2024 оголошувалась перерва до 30.07.2024.

У зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Скрипка І.М. , Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2024 справу прийнято до провадження новим складом колегії суддів.

30.07.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення ДП "Гарантований покупець" по суті апеляційної скарги.

30.07.2024 ДП "Гарантований покупець" подано також заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат.

В судовому засіданні 30.07.2024 оголошувалась перерва до 15.08.2024.

15.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення ДП "Гарантований покупець" по суті апеляційної скарги із контррозрахунком позовних вимог.

15.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення ТОВ "Закарпаттяенергозбут" щодо розміру позовних вимог та заперечення ТОВ "Закарпаттяенергозбут" проти письмових пояснень відповідача від 30.07.2024.

У зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Гончаров С.А., Вовк І.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2024 справу прийнято до провадження новим складом колегії суддів.

В судовому засіданні 15.08.2024 оголошувалась перерва до 03.09.2024.

30.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення ТОВ "Закарпаттяенергозбут" проти письмових пояснень відповідача від 15.08.2024.

03.09.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ДП "Гарантований покупець" про приєднання до матеріалів справи доказів часткової оплати суми боргу (платіжних інструкцій від 29-30 серпня 2024 року) та клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення боргу в розмірі 78 333 752,65 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

03.09.2024 ДП "Гарантований покупець" заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 910/15342/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 916/3006/23.

В судовому засіданні 03.09.2024 оголошувалась перерва до 16.09.2024.

16.09.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на клопотання відповідача від 03.09.2024 про зупинення провадження у справі № 910/15342/23 та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та закриття провадження у справі, в яких позивач просить суд в задоволенні клопотань ДП "Гарантований покупець" відмовити.

Також 16.09.2024 ДП "Гарантований покупець" заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів часткової оплати суми боргу (платіжної інструкції від 11.09.2024) та клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення боргу в розмірі 21 067 523,36 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Колегія суддів, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 228, п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України, відхилила клопотання ДП "Гарантований покупець" про зупинення провадження у справі № 910/15342/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 916/3006/23, встановивши закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку судового рішення у справі № 916/3006/23 прийняттям постанови від 30.08.2024.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив, доводячи її безпідставність.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 15.09.2021 між ТОВ "Закарпаттяенергозбут" (постачальник) та ДП "Гарантований покупець" (замовник) укладено договір № 2299/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, на умовах якого постачальник зобов`язався надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а замовник зобов`язався отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеними цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 (зі змінами).

Загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 4 договору).

Прогнозована вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (п. 5 договору).

До 15 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 2-5 до цього договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу (п. 6 договору).

Відповідно до п. 10 договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Строком надання послуг - з 01.10.2021 до 30.04.2022 (п. 3 договору).

Цей договір набирає чинності з 15.09.2021 та діє до 30.04.2022 (п. 34 договору).

Додатковою угодою № 1705/04/23 від 01.06.2023 змінено строк надання послуг та дію договору до 31.12.2023.

Згідно із п. 7 договору зі змінами, внесеними додатковою угодою № 2614/02/21 від 30.12.2021, оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозованої вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначені в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Сторонами не заперечується, що на виконання договору постачальником щомісячно направлялись замовнику на електронну адресу: (зазначену у реквізитах договору) розрахунки платежів прогнозованої вартості послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, що надається постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю за формою додатку № 5 до договору.

Так, прогнозована вартість послуг за договором становить: за січень 2022 року - 547 391 963,50 грн, за лютий 2022 року - 443 166 893,96 грн, за березень 2022 року - 475 116 540,29 грн, за квітень 2022 року - 433 423 510,60 грн, за травень 2022 року - 329 715 014,78 грн, за червень 2022 року - 238 361 484,74 грн, за липень 2022 року - 319 491 971,66 грн, за серпень 2022 року - 316 201 911,74 грн, за вересень 2022 року - 341 791 023,14 грн, за жовтень 2022 року - 485 862 818,64 грн, за листопад 2022 року - 552 667 040,76 грн, за грудень 2022 року - 726 314 460,00 грн, за січень 2023 року - 571 687 735,92 грн, за лютий 2023 року - 571 662 760,54 грн, за березень 2023 року - 530 066 282,16 грн, за квітень 2023 року - 561 003 996,84 грн, за травень 2023 року - 421 236 409,44 грн, за червень 2023 року - 281 099 053,32 грн, за липень 2023 року - 308 087 306,70 грн, за серпень 2023 року - 350 718 979,26 грн.

На виконання умов договору від 15.09.2021 року №2299/02/21ТОВ "Закарпаттяенергозбут" з січня 2022 року по серпень 2023 року надавало послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів до договору, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі:

№ 2299/02/21/01-2022 від 31.01.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.01.2022 по 31.01.2022) становить 582 979 100,48 грн;

№ 2299/02/21/02 від 28.02.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.02.2022 по 28.02.2022) становить 457 968 065,92 грн;

№ 2299/02/21/03 від 31.03.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.03.2022 по 31.03.2022) становить 470 967 845,54 грн;

№ 2299/02/21/04 від 30.04.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.04.2022 по 30.04.2022) становить 455 228 667,20 грн;

№ 2299/02/21/05 від 31.05.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.05.2022 по 31.05.2022) становить 310 036 174,02 грн;

№2299/02/21/06 від 30.06.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.06.2022 по 30.06.2022) становить 225 873 931,74 грн.;

№2299/02/21/07 від 31.07.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.07.2022 по 31.07.2022) становить 311 188 714,81 грн.;

№2299/02/21/08 від 31.08.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.08.2022 по 31.08.2022) становить 315 942 306,73 грн.;

№ 2299/02/21/09 від 30.09.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.09.2022 по 30.09.2022) становить 339 744 745,46 грн;

№ 2299/02/21/10 від 31.10.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.10.2022 по 31.10.2022) становить 450 999 171,97 грн;

№ 2299/02/21/11 від 30.11.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.11.2022 по 30.11.2022) становить 498 799 398,34 грн;

№ 2299/02/21/12 від 31.12.2022 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.12.2022 по 31.12.2022) становить 542 245 907,56 грн;

№ 2299/02/21/12 від 31.01.2023 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.01.2023 по 31.01.2023) становить 513 101 043,85 грн;

№ 2299/02/21/02 від 28.02.2023 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.02.2023 по 28.02.2023) становить 577 151 963,32 грн;

№ 2299/02/21/03 від 31.03.2023 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.03.2023 по 31.03.2023) становить 552 647 011,82 грн;

№ 2299/02/21/04 від 30.04.2023 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.04.2023 по 30.04.2023) становить 508 121 813,03 грн;

№ 2299/02/21/05 від 31.05.2023 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.05.2023 по 31.05.2023) становить 402 494 537,41 грн;

№ 2299/02/21/06 від 30.06.2023 - загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.06.2023 по 30.06.2023) становить 266 455 338,83 грн;

№ 2299/02/21/07 від 31.07.2023 загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.07.2023 по 31.07.2023) становить 290 523 640,87 грн;

№ 2299/02/21/08 від 31.08.2023 загальна вартість (у урахування податку на додану вартість) наданих послуг (за період з 01.08.2023 по 31.08.2023) становить 334 180 902,40 грн.

На момент звернення до суду з позовною заявою у даній справі відповідачем було сплачено в повному обсязі (проте з простроченням) заборгованість перед позивачем по договору за розрахункові періоди січень 2022 року - березень 2023 року як шляхом здійснення оплат, про що свідчать довідки Закарпатського обласного управління АТ "Ощадбанк" №106.20-20/565116/2023 від 12.09.2023 та №106.20-20/70452/2023 від 20.10.2023, так і шляхом підписання актів зарахування зустрічних однорідних вимог, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, сума основної заборгованості за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021 на момент звернення до суду становила 1 712 259 101,73 грн, зокрема: за квітень 2023 року - 472 352 253,25 грн, за травень 2023 року - 399 660 745,57 грн, за червень 2023 року - 255 353 665,27 грн, за липень 2023 року - 276 070 827,07 грн, за серпень 2023 року - 308 821 610,57 грн.

Після звернення позивача до суду, між сторонами складались акти зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідачем здійснювалась часткова оплата, зокрема:

14.09.2023 сторонами підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог щодо часткового припинення зобов`язання відповідача (ДП "Гарантований покупець") за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021 за розрахунковий період квітень 2023 року в розмірі 68 300 500,28 грн;

04.10.2023 відповідачем сплачено позивачу 22 787 307,06 грн з призначенням платежу: "Опл факт вартості надання послуг із забезп доступ е/е для побут спожив (наказ 296) за 04.2023, зг.дог. 2299/02/21 тенд не потреб, у т.ч ПДВ 20%", що підтверджується банківською випискою по рахунку за 04.10.2023;

13.10.2023 сторонами підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог щодо часткового припинення зобов`язання відповідача (ДП "Гарантований покупець") за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021 за розрахунковий період квітень 2023 року в розмірі 53 610 117,12 грн;

17.01.2024 сторонами підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог щодо часткового припинення зобов`язання відповідача (ДП "Гарантований покупець") за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021 за розрахунковий період квітень 2023 року в розмірі 189 743 193,98 грн.

Наданий відповідачем акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.11.2023 щодо часткового припинення зобов`язання відповідача (ДП "Гарантований покупець") за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021 за розрахунковий період жовтень 2023 року в розмірі 34 371 835,04 грн, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, не є доказом часткового погашення заборгованості саме за спірний період - розрахунковий період квітень 2023 року - серпень 2023 року включно.

Таким чином, після звернення позивача з позовом до суду основна заборгованість у розмірі 334 441 118,44 грн погашена відповідачем як шляхом сплати, так і зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки предмет спору існував на момент відкриття провадження у справі та припинив існування до винесення рішення, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі № 910/15342/23 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 334 441 118,44 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами в цій частині.

Судом також встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021 за розрахунковий період серпень 2023 року становить 292 283 533,71 грн (334 180 902,40 грн (по акту) - 41 897 368,69 грн - оплачено), тому вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 16 538 076,86 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності належним чином доведеної, документально підтвердженої та не спростованої відповідачем основної заборгованості за договором № 2299/02/21 від 15.09.2021 (за розрахунковий період квітень - серпень 2023 року включно) у відповідача перед позивачем в сумі 1 361 279 906,43 грн.

На стадії апеляційного перегляду колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання ДП "Гарантований покупець" про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення боргу в розмірі 78 333 752,65 грн та 21 067 523,36 грн, сплаченого відповідачем за платіжними інструкціями від 29.08.2024 № 394 980, від 30.08.2024 № 394 074 та № 395 096, від 11.09.2024 № 396 908, встановивши, що зазначений предмет спору існував на момент прийняття рішення у даній справі судом першої інстанції, а тому відсутні підстави для закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору в заявленій частині.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

У п. 16 договору сторони передбачили, що у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, визначених у порядку, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 відсотка розміру платежу, за яким допущено прострочення оплати (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку), за кожний день прострочення.

Проте, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на момент прийняття даного рішення суду не є скасованим.

За приписами ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Статтею 17 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Статтею 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про ринок електричної енергії" до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

25.02.2022 НКРЕКП прийнято постанову № 322 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану".

Постановою НКРЕКП № 413 від 26.04.2022 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766" доповнено пункт 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 підпунктом 16, який встановлює, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано такі настанови: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" визначено, що Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції. Згідно частини 2 цієї статті рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", визначено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг регулятор: приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.

Отже, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та є обов`язкові до виконання.

Постанову прийнято відповідно до законів України "Про ринок електричної енергії", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, введеним відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженим Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 вказала, що постанова № 332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) прийнята НКРЕКП (Регулятором) в межах своїх повноважень, а тому її положення, у тому числі, підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності.

Враховуючи вищезазначене, а також приписи підп.16 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, яка є чинною та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені в розмірі 275 893 188,27 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд № 910/12604/18 від 01.10.2019).

Визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.

Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Тобто, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За результатами перевірки нарахування заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю наданого позивачем розрахунку 3% річних в розмірі 60 783 150,00 грн та інфляційних нарахувань в розмірі 219 592 704,54 грн.

Перевіривши наданий скаржником контррозрахунок позовних вимог, колегія суддів встановила, що він є невірним, містить методичні та арифметичні помилки. В окремих випадках відповідачем невірно розраховано кількість днів прострочення, в інших - невірно виконано арифметичні дії.

Так, розрахунок 3 % річних (ст. 625 ЦК України) виконується за формулою: сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Отже, припиняючи нарахування 3% річних на суму заборгованості по 1 - 5 платежах в останній день відповідного місяця, ДП "Гарантований покупець" не враховує, що в порушення умов договору грошове зобов`язання не виконане належним чином та, в розумінні ст. 598, 599 ЦК України, не є припиненим, тому безпідставним є припинення застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів заборгованості позивача перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за придбану за результатами проведення електронних аукціонів електричну енергію, у відповідача відсутні підстави для посилання на положення підпункту 2 п. 8 Положення про ПСО, як на відкладальну обставину.

Факт наявності чи відсутності коштів в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати за отримані послуги, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Тобто, введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Колегія суддів також встановила, що відповідачем не надано відомостей про те, що відповідач перебуває в гіршому становищі порівняно з позивачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного, введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання.

Водночас, згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідачем із посилання на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, частини 1, 2 ст. 233 ГК України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, заявлено клопотання про зменшення пені, та 3% річних до 1 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, інфляційні втрати та відсотки річні не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку з знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 22.02.2022 у справі № 924/441/20).

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. А тому судами правильно враховано вказаний правовий висновок Верховного Суду у справі № 910/4590/19.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 924/441/20 суд звертав увагу на необхідність врахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та зазначав, що "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання."

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Стосовно посилань скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Північний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

У справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що фактично визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу. З метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення суми відсотків річних був обмежений судом.

У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Наведене у сукупності свідчить, що у справі № 902/417/18 питання можливості зменшення неустойки та інших нарахувань вирішувалось за результатами аналізу конкретної ситуації, на підставі наданих сторонами доказів згідно зі ст. 86 ГПК України і ситуація у справі № 902/417/18 не є тотожною тій, що склалась у справі, що розглядається. У зв`язку з цим вимоги апеляційної скарги в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

У справі, яка переглядається, позивачем заявлено до стягнення 3 % річних, тобто розмір передбачений законодавством (ч. 2 ст. 625 ЦК України), відповідач не довів суду наявність обставин з якими закон пов`язує можливість зменшення неустойки, в даному випадку відсутні підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру 3% річних, і тим паче інфляційних (аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21).

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника щодо наявності підстав для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних нарахувань з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, оскільки, обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22, від 31.05.2023 у справі № 914/2453/21, від 20.02.2023 у справі № 910/15411/21, від 07.03.2023 у справі № 910/17556/21.

Доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, оскільки п. 2 ч. 1 ст. 46 ГПК України надає позивачеві право збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, а збільшення періоду застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання, в даному випадку, не є зміною предмета або підстави позову.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Скаржником в суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами не спростовано висновку місцевого господарського суду про часткову обґрунтованість позовних вимог, не доведено підстав для зменшення розміру 3% річних.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі № 910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач планує понести у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції, включає в себе витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 500 000,00 грн.

До винесення рішення позивачем подана заява про стягнення з відповідача 500 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом господарської справи № 910/15342/23 у суді першої інстанції. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи:

1) Витяг з договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 за № 26, укладений між ТОВ "Закарпаттяенергозбут" та Професійним адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс", відповідно до п. 2.2 якого обсяг виконання доручення визначається об`єднанням та клієнтом на основі додатку до цього договору; розмір гонорару за надання правової допомоги встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін; вартість та умови надання правової допомоги об`єднанням по кожному конкретному дорученню клієнта визначається сторонами у додатках до цього договору (п. 4.1 догвору); розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої п. 2.1.5, п.2.1.6 цього договору у справах (спорах), встановлюються в додатках до цього договору по кожній справі окремо. Оплата послуг об`єднання (гонорару) здійснюється клієнтом в гривнях на поточний рахунок об`єднання визначений в рахунку наданому об`єднання. Оплата рахунку здійснюється клієнтом на протязі 5-х робочих днів, з дня отримання такого рахунку клієнтом (п. 4.2 договору);

2) Додаток № 2 від 18.09.2023 до договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 за № 26, відповідно до п.1 якого клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання в межах умов договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 № 26 здійснити в інтересах клієнта під час розгляду господарської справи за позовом ТОВ "Закарпаттяенергозбут" до ДП "Гарантований покупець" про стягнення коштів за договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2299/02/21 від 15.09.2021 у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції усі дії необхідні для належного захисту інтересів клієнта, зокрема, але не виключно: направляти адвокатські запити, звернення, листи органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності; знайомитися з матеріалами справи; збирати необхідні докази; здійснювати аналіз процесуальних документів та доказів, поданих іншими учасниками справи; здійснювати аналіз судової практики по аналогічним судовим справам; аналізувати законодавство, що регулює спірні правовідносини, консультувати клієнта з питань, необхідних для прийняття рішень щодо подальшого супроводу справи; готувати клопотання, заяви, пояснення, позовні заяви, відзив на заяви з процесуальних питань та по суті справи, відповіді на відзив та інші процесуальні документи, забезпечити участь адвокатів об`єднання у процесуальних діях.

Вартість надання об`єднанням правової допомоги клієнту за здійснення всіх необхідних дій в інтересах клієнта з метою забезпечення захисту прав і законних інтересів клієнта у господарській справі за позовом ТОВ "Закарпаттяенергозбут" до ДП "Гарантований покупець" про стягнення коштів за договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2299/02/21 від 15.09.2021 та супровід справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції згідно договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 № 26 та цього додатку № 2 складає 500 000,00 грн без ПДВ за супровід справи в суді першої інстанції, 250 000,00 грн без ПДВ в суді апеляційної інстанції та 100 000,00 грн без ПДВ в суді касаційної інстанції, незалежно від кількості та обсягу складених процесуальних документів та незалежно від результату розгляду справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції (п. 3 додатку № 2).

Оплата послуг об`єднання (гонорару) здійснюється клієнтом в гривнях на поточний рахунок об`єднання визначений в рахунку наданому об`єднанням. Оплата рахунку за надані послуги здійснюється клієнтом на протязі 5-х робочих днів, з дня отримання такого рахунку клієнтом (п. 4 додатку № 2).

Акт про надання правової допомоги клієнту у господарській справі за позовом ТОВ "Закарпаттяенергозбут" до ДП "Гарантований покупець" про стягнення коштів за договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2299/02/21 від 15.09.2021 складається та направляється на підпис клієнту об`єднанням не пізніше наступного дня після ухвалення судом відповідної інстанції (першої, апеляційної та/або касаційної) рішення по суті позовних вимог або про закриття провадження у справі/залишення позовної заяви без розгляду/затвердження мирової угоди тощо (будь-яке процесуальне рішення, на підставі якого розгляд справи у відповідній інстанції (п. 5 додатку № 2).

3) Рахунок №4 від 03.10.2023 на суму 500 000,00 грн за надання правової допомоги у господарській справі № 910/15342/23 у суді першої інстанції (Господарському суді міста Києва) за договором № 26 від 25.04.2019 про надання правової допомоги та додатком № 2 від 18.09.2023 до договору № 26 від 25.04.2019.

4) Платіжну інструкцію № 167702 від 09.10.2023 на суму 500 000,00 грн.

Дослідивши надані відповідачем в суд першої інстанції докази, колегія суддів встановила, що згідно із витягом з договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 за № 26, укладеного між ТОВ "Закарпаттяенергозбут" та Професійним адвокатським об`єднанням "Правовий альянс", даний договір укладений на строк до 01.01.2024 (п. 11.1 договору), додаток № 2 до договору про надання правової допомоги від 25.04.2019 за № 26 сторонами підписано 18.09.2023, в межах дії договору. Виконавцем сформовано рахунок на оплату послуги з надання правової допомоги у господарській справі № 910/15342/23 у суді першої інстанції, який було оплачено ТОВ "Закарпаттяенергозбут" 09.10.2023. Суду надано також акт № 202/24 про надання правової допомоги в межах договірних зобов`язань по судовій господарській справі № 910/15342/23 в суді першої інстанції, підписаний сторонами 14.02.2024, в якому відображено детальний опис фактично наданих послуг, в тому числі 17,5 годин після 01.01.2024. Проте, враховуючи, що сплачений ТОВ "Закарпаттяенергозбут" розмір гонорару за надання правової допомоги, був погоджений сторонами в додатку до цього договору у фіксованому розмірі, який був зменшений судом, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність судових витрат позивача.

Виходячи із вищезазначених критеріїв, керуючись критерієм розумної необхідності розміру адвокатських витрат та фінансового стану сторін, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для відшкодування відповідачем на користь позивача, згідно із п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України з огляду на часткове задоволення позову, 217 775,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Скаржник в суді апеляційної інстанції обґрунтованість, співмірність та реальність витрат позивача на правничу допомогу не спростував.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог та відшкодування судових витрат відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення та додаткового місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/15342/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 у справі № 910/15342/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15342/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді С.А. Гончаров

І.В. Вовк