ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" вересня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1830/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатий В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши заяву Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024) у справі

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек"
про визнання банкрутом Комунальне підприємство Харківської обласної ради "Фармація"

учасники у справі про банкрутство не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.06.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація"; визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Фіто - Лек" до Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація" у розмірі 9078716,67 грн основного боргу, 30280,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 72000,00 грн витрат зі сплати авансування винагороди арбітражному керуючому; введено мораторій на задоволенні вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном; розпорядником майна Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація" призначено арбітражного керуючого Перепелицю В.В.; призначено попереднє засідання суду на 06.08.2024.

24.06.2024 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство № 73457.

23.07.2024 до суду від Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява (вх.№18593), в якій заявник просить суд прийняти заяву до розгляду; визнати грошові вимоги Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація", а саме в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 956 596,45 грн та в частині стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 3052,00 грн.

Ухвалою суду від 25.07.2024 призначено заяву Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024) до розгляду в попередньому засіданні суду на 06.08.2024. Запропоновано заявнику - Індустріальному відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати суду додаткові докази на підтвердження заявлених вимог (за наявності). Ухвалено розпоряднику майна та боржнику до дати проведення судового засідання: розглянути заяву Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024); письмово повідомити про результати розгляду Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та суд; надати суду докази повідомлення Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про результати розгляду заяви з грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024).

26.07.2024 до суду від розпорядника майна надійшло повідомлення (вх.№18852) про розгляд кредиторських вимог, в якому арбітражний керуючий Перепелиця В.В. зазначив про те, що заявнику необхідно додатково надати докази повного або часткового фактичного виконання стягнень за відповідними виконавчими документами по виконавчим провадженням № 72146783, № 72146683, № 71697368, № 72594716, № 72920559, № 74007779, № 74288075, № 74469413, докази розміру фактично понесених державним виконавцем витрат під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо) по виконавчим провадженням № 72146783, № 72146683, № 71697368, №72594716, № 72920559, № 74007779, № 74288075, № 74469413.

Розпорядник майна в судовому засіданні 06.08.2024 надав пояснення у справі.

Представники боржника та Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання 06.08.2024 не з`явилися; про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні 06.08.2024 оголошено перерву на 06.08.2024 о 17:30.

Після перерви учасники у справі про банкрутство в судове засідання не з`явилися.

Ухвалою суду від 06.08.2024 відкладено розгляд заяви Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024) на 05.09.2024. Запропоновано заявнику - Індустріальному відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати суду: відповідь на повідомлення розпорядника майна про результати розгляду грошових вимог (з її правовим і документальним обґрунтуванням; докази надсилання відповіді на адресу боржника та розпорядника майна та інших учасників у справі про банкрутство (фіскальні чеки та поштові описи вкладення або квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС); додаткові докази на підтвердження заявлених вимог (за наявності). Ухвалено боржнику до дати проведення судового засідання: розглянути заяву Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024); письмово повідомити про результати розгляду Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та суд; надати суду докази повідомлення Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про результати розгляду заяви з грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024).

12.08.2024 до суду від Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла відповідь (вх. № 20278) на повідомлення розпорядника майна.

20.08.2024 до суду від розпорядника майна надійшло повідомлення (вх.№20928) про розгляд кредиторських вимог, в якому арбітражний керуючий Перепелиця В.В., посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.01.2023 у справі № 918/56/20, ненадання заявником доказів фактичного повного або часткового виконання за виконавчими документами у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 72437207 (ВП № № 72146783, 72146683, 71697368, 72594716, 72920559, 74007779, 74288075, 74469413) та ненадання доказів на підтвердження розміру фактично понесених витрат під час організації та проведення виконавчих дій (витрат на пересилку поштової кореспонденції, друк документів, тощо) по виконавчим провадженням № № 72146783, 72146683, 71697368, 72594716, 72920559, 74007779, 74288075, 74469413, зазначає про відхилення грошових вимог Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до КП ХОР "Фармація" в розмірі 956596,45 грн виконавчого збору та 3052,00 грн витрат виконавчого провадження.

Розпорядник майна, присутній у судовому засіданні 05.09.2024 у режимі відеоконференції, повідомив про результати розгляду грошових вимог.

Присутня в судовому засіданні 05.09.2024 представниця ініціюючого кредитора надала пояснення у справі.

Представник Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання 05.09.2024 не з`явився; про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Боржник судове засідання 05.09.2024 не з`явився; про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні 05.09.2024 оголошено перерву на 05.09.2024 о 16:10.

Після перерви учасники у справі про банкрутство в судове засідання не з`явилися.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

В частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вказує на те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд зазначає, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішуються судом залежно від конкретних обставин справи.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги, що явка учасників у справі про банкрутство судом не була визнана обов`язковою, а учасникам судового процесу надано достатньо часу в умовах воєнного стану для реалізації прав на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, а також права брати участь у судовому засіданні, суд вважає, що зібраних доказів достатньо для розгляду Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши заяву Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024), дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.06.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація"; визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Фіто - Лек" до Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація" у розмірі 9078716,67 грн основного боргу, 30280,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 72000,00 грн витрат зі сплати авансування винагороди арбітражному керуючому; введено мораторій на задоволенні вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном; розпорядником майна Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація" призначено арбітражного керуючого Перепелицю В.В.; призначено попереднє засідання суду.

24.06.2024 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство № 73457.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

23.07.2024, тобто у строк, встановлений ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до суду від Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява (вх.№18593), в якій заявник просить суд прийняти заяву до розгляду; визнати грошові вимоги Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Комунального підприємства Харківської обласної ради "Фармація", а саме в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 956596,45 грн та витрат виконавчого провадження у розмірі 3052,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви Індустріальний ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції посилається на те, що заявлені суми не стягнуті у виконавчих провадженнях ВП № № 72146783, 72146683, 71697368, 72594716, 72920559, 74007779, 74469413, що перебувають у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 72437207.

У поданій заяві Індустріальний ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначає про те, що за КП ХОР "Фармація" у межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207 (яке складається з виконавчих проваджень ВП № № 72146783, 72146683, 71697368, 72594716, 72920559, 74007779, 74288075, 74469413) наявний борг зі сплати виконавчого збору на суму 956596,45 грн та зі сплати витрат виконавчого провадження в розмірі 3052,00 грн, а саме:

1) 04.07.2023 в межах виконавчого провадження № 72146783, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 545,50 грн;

2) 04.07.2023 в межах виконавчого провадження № 72146683, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 1869,91 грн;

3) 02.05.2023 в межах виконавчого провадження № 71697368, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 14717,30 грн;

4) 23.08.2023 в межах виконавчого провадження № 72594716, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 18365,66 грн;

5) 03.10.2023 в межах виконавчого провадження № 72920559, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 910800,27 грн;

6) 01.02.2024 в межах виконавчого провадження № 74007779, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 4820,86 грн;

7) 28.02.2024 в межах виконавчого провадження № 74288075, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 419,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 4639,45 грн;

8) 18.03.2024 в межах виконавчого провадження № 74469413, що входить до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207, було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 419,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 837,50 грн.

Заперечення розпорядника майна проти заявлених Індустріальним ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції грошових вимог зводяться до того, що заявником не надано доказів фактичного повного або часткового виконання за виконавчими документами у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 72437207 (ВП № № 72146783, 72146683, 71697368, 72594716, 72920559, 74007779, 74288075, 74469413) та не надано доказів на підтвердження розміру понесених витрат під час організації та проведення виконавчих дій (витрат на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо) по виконавчим провадженням № № 72146783, 72146683, 71697368, 72594716, 72920559, 74007779, 74288075, 74469413.

Надаючи правову кваліфікацію даному спору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Поняття "зобов`язання" безпосередньо визначене у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У нормативно-правових актах термін "зобов`язання" використовується в різних значеннях і може розумітися принаймні: 1) як власне правове відношення між особами; 2) як обов`язок сторони правовідношення (боржника), що є складовою змісту правового відношення; 3) як конкретне право вимоги кредитора до боржника.

Як і будь-яке правовідношення зобов`язання має структуру: суб`єктів, об`єкт та зміст (матеріальний та юридичний). Юридичним змістом зобов`язання є суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника вчинити певну дію чи утриматися від її вчинення та кореспондуючий йому обов`язок боржника таку дію вчинити або утриматися від неї. Зобов`язання як відносне правовідношення зазвичай не передбачає можливості для кредитора задовольнити свій інтерес власними діями, акцентуючи увагу на праві кредитора вимагати таких дій (бездіяльності) від боржника.

Отже, змістом зобов`язання є право вимагати та кореспондуючий йому обов`язок вчинити дії майнового характеру; юридичний зміст зобов`язання, як і іншого правовідношення, утворюють правомочності та обов`язки його суб`єктів, але, на відміну від інших правовідносин, правомочність набуває форми права вимоги, а обов`язок - форми боргу.

Грошове зобов`язання, як і будь-яке зобов`язання, є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші у визначеному розмірі), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошова вимога складає один із структурних елементів цього правовідношення, а саме його зміст. Грошова вимога виникає на підставі і в рамках грошового зобов`язання, а не підмінює собою саме зобов`язання.

Отже, грошове зобов`язання є різновидом зобов`язання та визначається через посилання на специфіку предмета виконання за таким зобов`язанням: зміст грошового зобов`язання полягає в обов`язку боржника сплатити на користь кредитора певну суму грошових знаків, що виконують у майновому обороті функцію законного платіжного засобу і засобу обігу з метою погашення грошового боргу, і, відповідно, в праві кредитора вимагати такої оплати.

За статтею 1 КУзПБ грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви. Боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав. Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, системне тлумачення наведених норм КУзПБ приводить до таких висновків: змістом грошового зобов`язання є документально підтверджене кредитором право вимоги і кореспондуючий йому обов`язок боржника здійснити платіж, тобто вчинити дію (дії) з передачі певної суми грошей (можливість їх вираження саме в грошових одиницях є визначальною для таких зобов`язань) незалежно від підстав виникнення такого обов`язку перелік яких не є вичерпним та може виникати в різних видах правовідносин, що можуть мати як приватно-правовий, так і публічно-правовий характер; визначаючи сутність грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, законодавець прямо передбачив виключний перелік виплат з боку боржника, які не охоплюються змістом відповідної категорії майнових зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 916/145/21.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо віднесення виконавчого збору до грошового зобов`язання, визначення підстав його виникнення і розміру, як грошової вимоги кредитора у справі про банкрутство суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.01.2023 у справі № 918/56/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Питання стягнення виконавчого збору з боржника за постановою державного виконавця врегульовано статтями 3, 26, 27, 42, 45 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом статті 26, частини четвертої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника такого збору та одночасно виносить відповідну постанову (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, встановлений законом обов`язок боржника сплатити виконавчий збір є елементом змісту процесуальних правовідносин примусового виконання виконавчого документа. За загальним правилом розмір виконавчого збору визначається при відкритті виконавчого провадження у постанові державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини друга, третя статті 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Тож, сплата виконавчого збору є обов`язком (зобов`язанням) боржника та в силу закону охоплюється змістом грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, визначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 КУзПБ, отже за певних умов може бути вимогою органу державної виконавчої служби (кредитора) щодо грошових зобов`язань до боржника (боржника у виконавчому провадженні).

Частиною першою статті 45 Закону України "Про виконавче провадження", що регламентує розподіл стягнутих з боржника грошових сум, передбачено, зокрема, що у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми, а виконавчий збір за виконавчими документами про стягнення аліментів - у четверту чергу.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення (частина друга статті 45 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, під час здійснення державним виконавцем розподілу стягнутих з боржника у виконавчому провадженні грошових сум виконавчий збір стягується у розмірі 10% від фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, сума коштів, що може бути фактично відрахована на сплату виконавчого збору, є прямо пропорційною сумі стягнутих з боржника коштів. Якщо за результатами виконавчого провадження стягнута сума є меншою ніж та, що підлягає стягненню за виконавчим документом, розмір фактично стягнутого виконавчого збору відповідно зменшується.

Стягнення виконавчого збору, який встановлюється у вигляді відсотків від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, законодавство обумовлює сукупністю таких юридичних фактів: державний виконавець стягує її у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої з боржника суми на підставі постанови про стягнення виконавчого збору; виконавчий збір стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (за відсутності заборгованості зі сплати аліментів); якщо суму боргу за виконавчим документом стягнуто частково, виконавчий збір стягується пропорційно до фактично стягнутої суми (за відсутності заборгованості зі сплати аліментів).

Верховний Суд наголосив, що сума виконавчого збору, визначена державним виконавцем у постанові при відкритті виконавчого провадження, фіксує розрахунок такої санкції на час відкриття виконавчого провадження та не є сумою, яка гарантовано може бути стягнена за наслідками виконання рішення, зокрема у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами, а отже, підлягають примусовому виконанню в встановленому законом порядку.

Таким чином, набуття права на стягнення суми виконавчого збору закон пов`язує з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору за умови, що така постанова не була скасована, а розмір суми що має бути відрахована під час розподілу стягнутих коштів на виконавчий збір обмежує 10%, прямо пропорційно до суми, фактично стягнутої з боржника.

Тому, саме лише існування постанови про стягнення виконавчого збору не означає безумовного та гарантованого його стягнення з боржника у визначеному в такій постанові розмірі, адже закон зумовлює право органу державної виконавчої служби стягувати розраховану на час відкриття виконавчого провадження суму виконавчого збору пропорційно до стягнутої з боржника суми у виконавчому провадженні, отже за умови повного чи часткового фактичного виконання рішення у зв`язку з примусовим виконанням якого було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Тобто умовами фактичного стягнення виконавчого збору є: 1) здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення у виконавчому провадженні; 2) фактичне повне чи часткове виконання виконавчого документа.

Аналізуючи зміст наведених норм, Верховний Суд дійшов узагальнюючого висновку, що грошове зобов`язання боржника як особи, неспроможної виконати свої грошові зобов`язання (стаття 1 КУзПБ) зі сплати виконавчого збору, обумовлене ФАКТИЧНИМ СТЯГНЕННЯМ з боржника суми боргу за відповідним виконавчим документом або ВИКОНАННЯМ (повним/частковим рішення немайнового характеру), в цьому контексті право вимоги органу державної виконавчої служби до боржника у справі про банкрутство на суму виконавчого збору виникає у розмірі 10% фактично стягнутої суми за відповідним виконавчим документом або у визначеному постановою державного виконавця розмірі за умови виконання (повного/часткового) рішення немайнового характеру.

Доказів, які б свідчили про фактичне стягнення з боржника суми боргу у межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 72437207 (яке складається з виконавчих проваджень ВП № № 72146783, 72146683, 71697368, 72594716, 72920559, 74007779, 74288075, 74469413), у розмірі 10 відсотків від яких було розраховано виконавчий збір, заявлений як кредиторські вимоги до боржника, заявником НЕ НАДАНО та матеріали справи НЕ МІСТЯТЬ.

Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність виникнення у боржника грошових зобов`язань перед органом державної виконавчої служби у заявленій сумі виконавчого збору в розумінні статті 1 КУзПБ, адже заявник не підтвердив стягнення суми боргу за виконавчими документами у виконавчому провадженні, у 10 відсотках від якої було нараховано виконавчий збір у розмірі заявлених кредиторських вимог до боржника.

Отже, у розумінні статей 27, 45 Закону України "Про виконавче провадження" заявник не набув права на стягнення виконавчого збору з боржника на заявлену суму, з огляду на що суд доходить висновку про відхилення грошових вимог Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частинні виконавчого збору на суму 956596,45 грн.

Щодо грошових вимог Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до боржника в частині витрат виконавчого провадження в розмірі 3052,00 грн, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.01.2023 у справі №918/56/20, які полягають у наступному.

Частинами 1-3 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що кошти виконавчого провадження, яке здійснюється органом державної виконавчої служби, складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція № 512/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні (пункт 2 розділу VI Інструкції № 512/5).

Види та розміри витрат виконавчого провадження, алгоритм їх визначення встановлюються Міністерством юстиції України, зокрема затверджені наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 (зі змінами), відповідно до якого до видів витрат виконавчого провадження відносяться, зокрема: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Таким чином, сплата витрат виконавчого провадження є обов`язком (зобов`язанням) боржника перед органом державної виконавчої служби та в силу закону охоплюється змістом грошових зобов`язань боржника у процедурі банкрутства, визначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 КУзПБ, і за певних умов може бути вимогою органу державної виконавчої служби (кредитора) щодо грошових зобов`язань до боржника (боржника у виконавчому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача. До третьої і четвертої черги розподілу віднесені інші грошові суми, що підлягають стягненню з боржника, у тому числі на користь стягувачів у виконавчих провадженнях.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення (частина друга статті 45 Законом № 1404-VIІІ).

У пункті 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) визначено, що у разі надходження суми, яка не задовольняє вимоги усіх стягувачів, а також за необхідності відрахування виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження виконавець невідкладно складає розрахунок, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, суму, що залишилась після відрахування витрат виконавчого провадження, перелік стягувачів кожної черги, визначених статтею 46 Закону, та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, штрафів у разі винесення відповідних постанов. Розрахунок долучається до матеріалів зведеного виконавчого провадження.

Отже, у цих приписах Інструкції № 512/5, що кореспондують відповідним положенням Закону України "Про виконавче провадження", регулятор акцентував, що відрахування коштів на погашення витрат виконавчого провадження здійснюється до розподілу коштів між стягувачами в порядку черговості, передбаченої статтею 46 вказаного Закону.

Системне тлумачення наведених вище норм, дає підстави для висновку, що при розподілі стягнутих з боржника грошових сум компенсація витрат виконавчого провадження (не покритих авансовим внеском стягувача) здійснюється у другу чергу, після повернення авансового внеску стягувача на організацію і проведення виконавчих дій, та не ставиться в залежність від самого факту задоволення чи розміру фактично задоволеної вимоги стягувача або суми стягнутої у виконавчому провадженні у зв`язку з виконанням якого понесені такі витрати.

В силу особливостей розрахунку витрат виконавчого провадження, визначених Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією № 512/5 та наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5, МІНІМАЛЬНІ ВИТРАТИ ВИКОНАВЧОГО ПРОВАДЖЕННЯ слід вважати ПОНЕСЕНИМИ органом виконавчої служби НА ПІДСТАВІ винесеної державним виконавцем ПОСТАНОВИ ПРО СТЯГНЕННЯ МІНІМАЛЬНИХ ВИТРАТ ВИКОНАВЧОГО ПРОВАДЖЕННЯ, адже ці витрати є ОБОВ`ЯЗКОВИМИ в силу спеціальних законодавчих приписів щодо відкриття виконавчого провадження, порядку вчинення і оформлення виконавчих дій, вимог до користування автоматизованою системою виконавчого провадження тощо.

Водночас, оскільки законодавство не містить вичерпного переліку додаткових витрат виконавчого провадження, а їх розмір залежить від особливостей примусового виконання конкретного виконавчого провадження, заявлення таких витрат органом державної виконавчої служби на підставі відповідної постанови державного виконавця, як грошової вимоги до боржника у справі про банкрутство, потребує додаткового обґрунтування з наданням заявником відповідних документів на їх підтвердження, як кредиторських вимог у розумінні статей 1, 45 КУзПБ.

Верховний Суд наголосив на тому, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку. Виконання боржником судового рішення у добровільному порядку не звільняє його від обов`язку відшкодовувати витрати, що були понесені під час виконавчого провадження з виконання виконавчого документу.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 750/4352/17, від 19.06.2019 у справі № 750/7053/17, від 08.08.2019 у справі № 751/4365/17, від 01.10.2020 у справі № 703/1111/17.

Аналізуючи зміст наведених норм Верховний Суд у постанові від 07.07.2022 у справі № 916/145/21 дійшов узагальнюючого висновку, що грошове зобов`язання боржника як особи, неспроможної виконати свої грошові зобов`язання (стаття 1 КУзПБ) зі сплати витрат виконавчого провадження виникає на підставі постанови державного виконавця про визначення/стягнення таких витрат та не залежить від фактичного (повного/часткового) задоволення вимог стягувача за виконавчим документом у зв`язку з виконанням якого такі витрати понесено, отже в цьому контексті грошові вимоги органу державної виконавчої служби до боржника у справі про банкрутство на суму витрат виконавчого провадження виникають у розмірі, визначеному у відповідній постанові державного виконавця за умовами їх належного документального підтвердження кредитором.

Суд зауважує на тому, що заявником - Індустріальним ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підтвердження заявлених вимог у розмірі 3052,00 грн витрат виконавчого провадження надано постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 04.07.2023 (ВП № 72146783), від 04.07.2023 (ВП № 72146683), від 02.05.2023 (ВП № 71697368), від 23.08.2023 (ВП № 72594716), від 03.10.2023 (ВП № 72920559), від 01.02.2024 (ВП № 74007779), від 28.02.2024 (ВП №74288075), від 18.02.2024 (ВП № 74469413).

Враховуючи правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 918/56/20, відповідно до яких МІНІМАЛЬНІ ВИТРАТИ ВИКОНАВЧОГО ПРОВАДЖЕННЯ слід вважати ПОНЕСЕНИМИ органом виконавчої служби НА ПІДСТАВІ винесеної державним виконавцем ПОСТАНОВИ ПРО СТЯГНЕННЯ МІНІМАЛЬНИХ ВИТРАТ ВИКОНАВЧОГО ПРОВАДЖЕННЯ, беручи до уваги надання заявником постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, судом встановлено, що грошові вимоги Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у частині витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 3052,00 грн підтверджені належними доказами та виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство КП ХОР "Фармація".

Окремо суд зазначає, що статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, у першу чергу задовольняються, крім іншого, витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає за необхідне заяву Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024) задовольнити частково; визнати грошові вимоги Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в розмірі 3052,00 грн витрат виконавчого провадження та 6056,00 грн витрат зі сплати судового збору; решту вимог Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за заявою з грошовими вимогами до боржника (вх.№18593 від 23.07.2024) відхилити.

Керуючись ст. ст. 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232-235 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково заяву Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024).

Визнати грошові вимоги Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в розмірі 3052,00 грн витрат виконавчого провадження та 6056,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Решту вимог Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за заявою з грошовими вимогами до боржника (вх. № 18593 від 23.07.2024) відхилити.

Ухвалу направити розпоряднику майна, боржнику, Індустріальному ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Харківській обласній раді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 10 вересня 2024 року.

Суддя Усатий В.О.