ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/4218/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: Я.Ф. Савицького, Н.С. Богацької,

секретар судового засідання: Р.О. Кратковський,

за участю представників:

від позивача: І.В. Вакаренко, в порядку самопредставництва,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024, повний текст складено та підписано 12.06.2024

у справі №916/4218/23

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс

про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 №56/37 в розмірі 1 053 752,17 грн., з якої 972 613,09 грн. сума основного боргу, 81 139,08 грн. пеня,

головуючий суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В :

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» з позовом, згідно якого просив:

-розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 №56/37, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Українським Державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»;

-виселити Українське Державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» з частини нежитлових приміщень першого та другого поверхів, загальною площею 324,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дідріхсона, 3;

-стягнути з Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» заборгованість з орендної плати в сумі 972 613,09 грн. та пеню в сумі 81 139,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов вищенаведеного договору оренди нежитлового приміщення в частині сплати орендної плати.

27.03.2024 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради подано заяву в якій, зокрема, просив суд закрити провадження у справі №916/4218/23 в частині позовних вимог про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 № 56/37 та виселення Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» з частини нежитлових приміщень першого та другого поверхів, загальною площею 324,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дідріхсона, 3.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.04.2024 заяву Департаменту комунальної власності про закриття провадження задоволено. Закрито провадження у справі №916/4218/23 в частині вимог про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 №56/37 та про виселення Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс з частини нежитлових приміщень першого та другого поверхів, загальною площею 324,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дідріхсона, 3.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що у відповідності до рішення Одеської міської ради №969-VIII від 29.06.2022 «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану», з врахуванням рішення Одеської міської ради № 969-VIII від 28.09.2022 «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 29 червня 2022 року № 969-VIII «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану»: на період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, звільнено від орендної плати зокрема орендарів, які: є суб`єктами господарювання, що надають освітні послуги та не здійснюють діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану.

А відтак, відповідач вважає, що оскільки у орендованому приміщенні діяльність здійснює відокремлений підрозділ УДП «Укрінтеравтосервіс» - Філія «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс», основним видом діяльності якої є професійно-технічна освіта, та яка тривалий час не здійснювала діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану, то у позивача відсутні правові підстави для нарахування орендної плати у вказаному в позовній заяві розмірі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 672 229,35 грн. суми основного боргу, 40 569,54 грн. пені та витрати на сплату судового збору в розмірі 10 691,98 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернуто з Державного бюджету України на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради сплачену суму судового збору у розмірі 5 368,00 грн.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки відповідачем стверджується, що ним тривалий час не здійснювалась діяльність у зв`язку із введенням воєнного стану, саме на нього покладається тягар доказування цих обставин. Між тим, Українським Державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» не надано належних і допустимих доказів на підтвердження не здійснення ним господарської діяльності у зв`язку із введенням воєнного стану, то не може бути застосовані положення пункту 1 рішення Одеської міської ради «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану» від 29.06.2022 № 969-VIII щодо звільнення відповідача від сплати орендної плати.

Між тим, судом першої інстанції зазначено, що починаючи з березня 2022 року по серпень 2023 року підлягають застосуванню положення пункту 2 рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII, зокрема, щодо нарахування орендної плати у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації), укладеними до 24.02.2022. А відтак, заборгованість відповідача з орендної плати складає 672 229,35 грн, а також підлягає стягненню пеня у розмірі 40 569,54 грн., яка розрахована виходячи із суми основної заборгованості що стягується.

Враховуючи викладене, Господарський суд Одеської області дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 у справі №916/4218/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 300 383,74 грн та 40 569, 54 грн пені та ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що відповідач не звертався до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради із заявою щодо перерахунку орендної плати, рішення про зменшення розміру орендної плати відносно вказаного орендаря не приймалося, а відтак суд першої інстанції помилково застосував пункт другий рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 №969-VIII до спірних правовідносин.

Українське Державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс також не погодилось з ухваленим рішенням суду та звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 року у справі №916/4218/23 в частині розміру стягнутої заборгованості змінити, стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 404 693,11 грн. основного боргу, а у задоволенні вимог про стягнення пені відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що поданий до суду Департаментом комунальної власності Одеської міської ради розрахунок заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №56/37 від 11.12.2003 не відповідає реальним обставинам, розрахований без врахування вказаних рішень Одеської міської ради, і до того ж розмір орендної ставки у другій графі «Ор.ставка без ПДВ» не відповідає розмірам та умовам відповідних Додаткових договорів. Натомість у грудні 2023 року УДП «Укрінтеравтосервіс» подало до суду першої інстанції власний розрахунок заборгованості, згідно якого розмір заборгованості становить 404 693,11 грн. В той же час, Господарський суд Одеської області не врахував розрахунок заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 № 56/37 виготовлений відповідачем, як і не спростував правильність розрахунків, викладених у ньому.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2024 та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 02.07.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І.Колоколова, суддів: Н.С. Богацької, Я.Ф. Савицького.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/4218/23. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 у справі №916/4218/23 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

12.07.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/4218/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 у справі №916/4218/23. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Призначено розгляд апеляційної скарги на 17 вересня 2024 року о 14:45 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 апеляційну скаргу Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів ,,Укрінтеравтосервіс залишено без руху.

23.07.2024 від відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів ,,Укрінтеравтосервіс на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 у справі №916/4218/23. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів,,Укрінтеравтосервіс в одне апеляційне провадження. Призначено розгляд апеляційної скарги Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів ,,Укрінтеравтосервіс до сумісного розгляду з апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на 17 вересня 2024 року о 14:45 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2024 задоволено клопотання представника Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів ,,Укрінтеравтосервіс Здрілко Євгена Євгеновича про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

11.12.2003 між Представництвом по управлінню комунальної власністю міськради та Одеським державним обласним навчально-курсовим комбінатом було укладено Договір оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 №56/37 (далі Договір від 11.12.2003).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору від 11.12.2003 орендодавець (Позивач) передав, а орендар (Відповідач) прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: вул. Дідріхсона, 3, І, ІІ поверхів, загальною площею 510,4 кв.м., на підставі розпорядження міського голови №2-38/9147 від 19.11.2003 під учбовий кабінет. Строк дії договору оренди до 11.12.2008.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2, 2.4 Договору від 11.12.2003 орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна та рішення сесії Одеської міської ради від 26.03.2003 № 1054-ХХІV Про оренду комунального майна, що є власністю територіальної громади міста Одеси. За орендоване приміщення орендар зобов`язався сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 1 619,68 грн. без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Пунктом 4.1 Договору від 11.12.2003 встановлено, що вказане у п. 1.1 приміщення орендодавцем передається орендарю виключно для використання під учбовий кабінет.

Додатковим погодженням від 01.07.2007 №1 на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 27.12.2006 № 1846 Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна з 01.07.2007 року орендну плату за все приміщення встановлено у розмірі 6 809,56 грн.

Додатковим погодженням від 30.10.2008 №2 продовжено строк дії Договору до 30.04.2009.

Додатковим погодженням від 30.12.2008 №3 продовжено строк дії Договору до 29.12.2011 та на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 27.12.2006 року №1846 Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна з 30.12.2008 року встановлено орендну плату за все приміщення у розмірі 22 502,39 грн.

Додатковим погодженням від 12.01.2012 №4 змінено назву Орендодавця на Департамент комунальної власності Одеської міської ради, продовжено строк дії Договору до 31.12.2014 та на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна з 12.01.2012 року встановлено орендну плату за все приміщення у розмірі 22 502,39 грн.

Додатковим договором від 10.02.2014 №5 змінено назву Орендаря на Українське Державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс в особі директора філії Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат УДП Укрінтеравтосервіс Тарасюка М.К. та встановлено, що вказані у п.п.1 Договору приміщення передаються Орендарю виключно для використання під розміщення філії Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат УДП Укрінтеравтосервіс.

Додатковим договором від 01.12.2014 №6 продовжено строк дії Договору до 30.11.2017 та встановлено оренду плату з 01.12.2014 у розмірі 17 857,00 грн. (без урахування податку на додану вартість індексу інфляції), що розрахована на 01.11.2014 та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Додатковим договором від 20.04.2018 №8 продовжено строк дії Договору до 20.03.2021 та встановлено оренду плату з 20.04.2018 у розмірі 31 791,67 грн. (без урахування податку на додану вартість індексу інфляції), що є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Додатковим договором від 12.09.2018 №9 пункт 1.1 Договору викладено в новій редакції Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування частину нежитлових приміщень першого та другого поверхів, загальною площею 324,7 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дідріхсона, 3 та встановлено орендну плату з 12.09.2018 у розмірі 18 272,46 грн. (без урахування податку на додану вартість індексу інфляції), що є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Додатковим договором від 22.10.2019 №9 сторони дійшли згоди про наступне:

1.1 Пункт 1.2 розділу І Предмет договору доповнити наступним:

1.2 Продовжити термін дії цього договору: з 22.10.2019 до 22.09.2022

1.2 На підставі рішення Одеської міської ради від 30.01.2019 № 4214 VII Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси встановлено орендну плату з 22.10.2019 в розмірі 20 782,80 грн. без ПДВ.

1.3 Перший абзац пункту 2.2 розділу 2 Порядок розрахунків Договору викласти в новій редакції:

2.2 За орендоване приміщення орендар, зобов`язується сплачувати орендну плату з 22.10.2019, що становить 20 782,56 грн. та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступних висновків.

Відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" від 27.05.2022 № 634, договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Отже Договір оренди нежитлового приміщення від 11.12.2003 №56/37 був продовжений відповідно до норм пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634, що встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд застосував до спірних правовідносин рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII.

З цього приводу колегія суддів, зазначає наступне.

29.06.2022 відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «;Про правовий режим воєнного стану», з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», з метою підтримки орендарів комунального майна територіальної громади м. Одеси шляхом зниження фінансового навантаження, враховуючи необхідність врегулювання питання внесення орендної плати у період воєнного стану, Міськрада прийняла рішення від 29.06.2022 № 969-VIII «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану», відповідно, до якого вирішила:

« 1.На період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, звільнити від орендної плати орендарів, які:

-за погодженням з орендодавцем використовують орендоване майно для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги;

-є громадськими об`єднаннями та благодійними організаціями;

-орендують нерухоме комунальне майно закладів освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси, але не користуються ним у зв`язку із обмеженням доступу;

-є суб`єктами господарювання, що надають освітні послуги та не здійснюють діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану;

-використовують нерухоме комунальне майно, що перебуває в управлінні Виконавчого комітету Одеської міської ради, та не здійснюють діяльність в орендованому об`єкті у зв`язку з введенням воєнного стану;

-орендують комунальне майно Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса", але не використовують його у зв`язку з введенням воєнного стану.

2.На період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після припинення чи скасування його дії в установленому порядку за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, орендарям (за виключенням орендарів, вказаних у пункті 1 цього рішення, та орендарів єдиних майнових комплексів) орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації).

3.Орендодавцям комунального майна територіальної громади м. Одеси забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з цим рішенням, починаючи з 24 лютого 2022 року, за виключенням орендарів, зазначених в другому абзаці пункту 1 цього рішення, яким нарахування орендної плати відповідно до цього рішення забезпечити з дня погодження орендодавцем використання майна для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги.»

Отже, з огляду на зміст рішення Міськради за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24.02.2022, зокрема орендарі такого майна, які є суб`єктами господарювання, що надають освітні послуги та не здійснюють діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану звільняються від орендної плати, а орендарям, які не відносяться до пункту першого вказаного рішення орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати.

Зазначене рішення не містить положень щодо порядку, за яким здійснюється реалізація звільнення або перерахунку орендної плати для певної категорії орендарів, у тому числі, що знижки або звільнення застосовуються без окремого рішення орендодавця, а також не визначає дат, з яких у відповідних випадках надаються такі орендні знижки або звільнення.

Водночас питання, у тому числі порядок реалізації надання орендних знижок або звільнень від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна або за договорами оренди майна, яке використовується за певними цільовими призначеннями, у зв`язку з подіями, які можуть негативно вплинути на здатність орендарів продовжувати сплачувати орендну плату за укладеними договорами оренди, урегульовано положеннями Порядку №483.

За змістом пункту 129 Порядку №483 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо у зв`язку зі змінами у соціально-економічному становищі в країні або в окремих її регіонах внаслідок економічної кризи, стихійного лиха, запровадження карантинних обмежень або інших подій, які можуть негативно вплинути на здатність орендарів продовжувати сплачувати орендну плату за укладеними договорами оренди, Кабінет Міністрів України або представницький орган місцевого самоврядування ухвалили рішення про надання орендних знижок або звільнень від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна або за договорами оренди майна, яке використовується за певними цільовими призначеннями, визначеними у такому рішенні, то підставою для застосування таких звільнень або знижок є наказ орендодавця, прийнятий на підставі звернення орендаря, на якого вони поширюються. Орендні знижки або звільнення у таких випадках надаються з дати, визначеної у рішенні Кабінету Міністрів України (рішенні представницького органу місцевого самоврядування), або якщо у відповідному рішенні дата початку застосування знижки або звільнення не визначена, - то з дати, визначеної у наказі орендодавця. Припинення застосування знижки або звільнення відбувається з дати, визначеної у рішенні Кабінету Міністрів України (рішенні представницького органу місцевого самоврядування) або в наказі орендодавця. Зміни до договору оренди про початок або припинення застосування знижки або звільнення у такому випадку не вносяться.

Згодом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2022 №1026 унесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» і від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану». Зокрема, у Порядку №483 у першому реченні пункту 129 слова «орендних знижок або звільнень» замінено словами «орендних знижок, звільнень», а після слів «на якого вони поширюються» доповнено словами «,крім випадків, коли у рішенні Кабінету Міністрів України або представницького органу місцевого самоврядування зазначається про те, що знижки або звільнення застосовуються без окремого рішення орендодавця».

Таким чином, положеннями пункту 129 Порядку №483 конкретизовано порядок застосування орендних знижок або звільнень від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна або за договорами оренди майна, яке використовується за певними цільовими призначеннями, за яким відповідно до рішення Кабінету Міністрів України або представницького органу місцевого самоврядування, ухваленого з відповідного питання, підставою для застосування таких звільнень або знижок є наказ орендодавця, прийнятий на підставі звернення орендаря, на якого вони поширюються. При цьому орендні знижки або звільнення у таких випадках надаються з дати, визначеної у рішенні Кабінету Міністрів України (рішенні представницького органу місцевого самоврядування), або якщо у відповідному рішенні дата початку застосування знижки або звільнення не визначена, - то з дати, визначеної у наказі орендодавця.

Натомість суд першої інстанції, частково задовольняючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати після 24.02.2022, виходив з того, що рішенням Міськради врегульовано питання щодо нарахування розміру орендної плати у розмірі 50 відсотків.

Проте, вирішуючи цей спір, місцевий господарський суд обмежився лише посиланням на факт нарахування розміру орендної плати у розмірі 50 відсотків на період дії воєнного стану відповідно до рішення Міськради, позаяк не встановив та не зазначив, чи дотрималися сторони порядку застосування такого нарахування, а саме чи звертався орендар та чи прийняв орендодавець наказ на підставі такого звернення. З огляду на заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати.

Такі правові позиції викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06.12.2023 у справі від 916/3377/22 та від 22.11.2023 у справі №916/3587/22.

З матеріалів справи не вбачається звернення відповідача до позивача із заявою щодо перерахунку орендної плати, а відповідно відсутнє рішення про зменшення розміру орендної плати відносно вказаного орендаря.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що Господарським судом Одеської області безпідставно застосовано до спірних правовідносин рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII, а відтак безпідставно зменшено розмір орендної плати відповідачу на 50 відсотків у період з березня 2022 року по серпень 2023 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та необґрунтованість доводів Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс у частині стягнення суми основної заборгованості.

Щодо доводів Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс в частині розрахунку орендної плати, колегія суддів зазначає, що наданий позивачем розрахунок орендної плати відповідає фактичним обставинам справи, якими є укладання відповідних додаткових погоджень між сторонами. Натомість, розрахунок, наданий відповідачем, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем тих оплат за договором, які вказані в його розрахунку або ж вказані оплати вже були враховані позивачем. Відтак доводи скаржника у цій частині судом апеляційної інстанції також відхиляються.

З приводу позовних вимог про стягнення пені, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій.

Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 5.2 Договору від 11.12.2003 за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Враховуючи викладене, те що позивачем доведено невиконання відповідачем зобов`язань по сплаті основного боргу, колегія суддів доходить висновку про наявність у позивача і права на стягнення пені у розмірі 81139,08 грн.

Однак , згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому Південно-західний апеляційний господарський суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

У цих висновках Південно-західний апеляційний господарський звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки колегія суддів виходить з такого.

Положеннями статті 3 Цивільного кодексу України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті Цивільного кодексу України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Верховний Суд неодноразово вказував, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19).

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Разом з тим, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, стаття 233 Господарського кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії значно та надмірно, які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Колегія суддів зауважує, що визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, враховуючи статус відповідача як державного підприємства, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу, кризову ситуацію, яка склалася в країні внаслідок військової агресії проти України, що призводить до фінансових труднощів усіх підприємств без виключення, та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд апеляційної інстанції, керуючись своїми дискреційними повноваженнями відповідно до ст.233 Господарського кодексу України, вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 50 відсотків до 40569,54 грн.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку апеляційна інстанція вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 у справі №916/4218/23 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням у відповідній частині нового рішення.

Апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню. Натомість, апеляційна скарга Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача без врахування зменшення такого розміру.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2024 у справі №916/4218/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 300 383,74 грн. суми основного боргу. Позов в цій частині задовольнити, в частині розподілу судових витрат рішення змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« 1.Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

2.Стягнути з Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс (07362, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Новосілки, вул. Київська, 50, ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, , р/р UA 3034299 в ДКСУ м. Києва) 972 613,09 грн. (дев`ятсот сімдесят дві тисячі шістсот тринадцять гривень 09 коп.) суми основного боргу, 40 569,54 грн. (сорок тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 54 коп.) - пені та витрати на сплату судового збору в розмірі 15 806,28 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот шість гривень 28 коп.)

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Повернути з Державного бюджету України (ГУК в Од.обл./Приморський р-н/ 22030101, , Казначейство України (ЕАП), р/р UA3015758, МФО 899998, КБК 22030101) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, , р/р UA0034299, в ДКСУ м. Київ) сплачену суму судового збору у розмірі 5 368,00 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 коп.), який був зарахований в дохід бюджету за платіжною інструкцією від 13.09.2023 № 511 на суму 21 174,28 грн., оригінал якої знаходиться у позивача.»

Стягнути з Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів Укрінтеравтосервіс (07362, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Новосілки, вул. Київська, 50, ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, , р/р UA 3034299 в ДКСУ м. Києва) витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 7671,45 грн. (сім тисяч шістсот сімдесят одна гривня 45 коп.).

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.09.2024.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.С. Богацька

Суддя Я.Ф. Савицький