ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2024 р. Справа№ 910/17281/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Василевська О. В.

від відповідача: Цатурян Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Головного управління Державної податкової служби у Київській області

на рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2024 (повний текст складено 20.05.2024)

у справі № 910/17281/21 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"

до Головного управління ДПС у Київській області

про стягнення 1 282 911, 72 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про стягнення 1 282 911, 72 грн, з яких 1 116 497,11 грн - основного боргу, 102 158,39 грн - пені, 20049,87 грн - 3% річних, 44 206,36 грн - інфляційних витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 41FB417-767-20 на постачання природного газу від 29.10.2020 та додаткових угод 1-3 до нього в частині своєчасної та повної оплати поставленого природного газу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №910/17281/21 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ДПС на користь ТОВ "Київоблгаз Збут" 1 116 497,11 грн суми основного боргу, 101 699,45 грн пені, 19 958,10 грн 3 % річних, 44 206,35 грн інфляційних втрат та 19 235,42 грн, витрат по сплаті судового збору; у задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 910/17281/21 касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області задоволено частково. Рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №910/17281/21 скасовано. Справу №910/17281/21 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

За результатами нового розгляду справи 08.05.2024 господарським судом міста Києва у цій справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Головного управління ДПС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" заборгованість у розмірі 880 220 грн 02 коп., 3% річних у розмірі 15 706 грн 34 коп.; інфляційні втрати у розмірі 43 000 грн 75 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 083 грн 90 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем відповідачу природного газу у кількості 153 404, 49 м.куб. на підставі договору від 29.10.2020 №41FB417-767-20. При цьому споживання відповідачем природного газу у більшому обсязі, ніж визначений умовами договору на постачання природного газу від 29.10.2020 №41FB417-767-20, не звільняє останнього від обов`язку з оплати вартості таких обсягів за ціною, погодженою сторонами у договорі.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 08.05.2024 у справі № 910/17281/21, Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 179, 180, 181, 188 ГК України, ст.ст. 207, 525, 526, 634,638, 651, 652, 1212, 1213 ЦК України, ст. 48 БК України ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", ст.ст.200-1, 201, 208 ПК України, ст.ст. 24, 41 Закону України "Про публічні закупівлі", ст.ст. 13, 73, 74 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначив, що судом не взято до уваги, що додаткові угоди 1-3 до договору до нього не надходили та не укладались; у 2021 році ним було укладено договір постачання природного газу з іншим постачальником, який діяв до кінця 2021 року; договір на закупівлю має укладатись на умовах, зокрема, тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі, а істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі; позивач не звертався з пропозицією та не надсилав повідомлення про зміну тарифу на газ; сума перевищеного зобов`язання щодо укладеного договору не може бути прийнята відповідачем до обліку; судом не враховано обставини зміни вартості тарифу. Також скаржник вказав, що за умовами договору наявність відтисків гербової печатки споживача на документах (додаткових угодах до договору та актах приймання-передачі) є обов`язковою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І.П., судді ОСОБА_1., Демидова А.М,) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2024 у справі № 910/17281/21 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.09.2024.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді у відставку за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3189/24 від 09.09.2024 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/17281/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуюча (суддя-доповідач), судді: Владимиренко С.В., Демидова А. М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до свого провадження.

У судовому засіданні 11.09.2024 взяв участь представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 11.09.2024 взяв участь представник позивача, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржене рішення в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору на постачання природного газу від 29.10.2020 №41FB417-767-20, укладеного між Головним управління ДПС у Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" останнє взяло на себе зобов`язання з 01.11.2020 до 31.12.2020 поставити відповідачу як споживачеві у власність товар за визначеним предметом закупівлі - газове паливо код 09120000-6 за ДК 021:2015 (природний газ) відповідно до специфікації (додаток №1 до цього договору), яка є невід`ємною частиною цього договору, а споживач - зобов`язується прийняти цей товар у власність та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

У преамбулі договору визначено, що при його укладенні сторони керувались положеннями Закону України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газорозподільної системи, Правилами постачання природного газу, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 №922-VIII, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу газ у 2020 році (листопад-грудень) в обсязі 43 998 метрів куб.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що річні та місячні планові обсяги (об`єми) постачання/споживання природного газу для підпорядкованих об`єктів наведено в додатку №2 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору. Споживач та постачальник мають право на коригування підтверджених обсягів (об`ємів) природного газу, в тому числі протягом розрахункового періоду, в порядку, встановленому Кодексом газотранспортної системи. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що приймання-передача газу, поставленого постачальником споживачеві у відповідному місяці, оформляється щомісячним актом приймання-передачі природного газу із обов`язковим зазначенням обсягу спожитого газу в розрізі об`єктів (далі - акт приймання-передачі газу).

За положеннями п. 3.5 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п.п. 3.5.1.); На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п.п. 3.5.2.); Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п.п. 3.5.3.); У випадку відмови споживача від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС (п.п. 3.5.4.); У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ (п.п. 3.5.5.).

Згідно з п. 4.1 договору кількість газу, яка постачається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу.

В п. 5.1 договору встановлено, що ціна за 1000 метрів куб. газу за цим договором на природний газ є договірною і становить 7 863,89 грн.

Загальна вартість цього договору становить 345 995,45 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 57 665,91 грн (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що визначені на день підписання договору.

Пунктами 6.6, 6.7 договору передбачено, що оплата вартості природного газу здійснюється споживачем в безготівковій формі, у національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника за фактично спожитий природний газ до 25 числа місяця наступного за місяцем постачання на підставі акту приймання-передачі підписаного представниками сторін.

Акт приймання-передачі готує постачальник, підписує та передає уповноваженому представнику споживача до 10 числа місяця наступного за місяцем постачання.

Згідно з п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Пунктом 8.5. договору встановлено, що за прострочення платежу з вини споживача останній сплачує постачальнику пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості (затримка платежу з обставин, за які відповідає Державна казначейська служба України, не вважаються виною споживача).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 листопада 2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині грошових зобов`язань при наявності фінансування - до повного розрахунку. Дія цього договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п. 12.1 - 12.2 договору).

Специфікацією (Додаток №1) до договору погоджено поставку товару: природній газ у кількості 43 998, 00 м.куб. за ціною 6,553242 на суму 345 995, 45 грн з ПДВ.

Як посилався позивач сторонами було укладено додаткові угоди до договору, зокрема, додатковою угодою №1 від 30.10.2020 пункт 5.1. договору викладено в наступній редакції: "З 01 листопада 2020 року ціна за 1 куб. м. природного газу становить 7,374909 грн, крім того ПДВ - 1,474982 грн, а всього з ПДВ - 8,849891 грн".

Додатковою угодою №2 від 31.12.2020 викладено пункт 5.1. договору в наступній редакції: "З 01 січня 2021 року ціна за 1 куб. м. природного газу становить 8,250001 грн, крім того ПДВ - 1,650000 грн, а всього з ПДВ - 9,900001 грн".

Додатковою угодою №3 від 31.12.2020 погоджено збільшити суму договору на суму 69 199,09 грн з ПДВ (на суму, що не перевищує 20% від суми, визначеної у договорі, та продовжити термін дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі, до 28.02.2021.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем - прийнято природний газ на загальну суму 1 462 492,56 грн у загальному об`ємі 153 404,49 м.куб.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивачем надано акти приймання-передачі природного газу: №КОЗ80025578 від 30.11.2020 на суму 178 248,84 грн (переданий обсяг - 20 141,36 м.куб.), № КОЗ80028236 від 31.12.2020 на суму 295 483,08 грн (переданий обсяг - 33 388,33 м.куб.), №КОЗ81001813 від 31.01.2021 на суму 349 080,48 грн (переданий обсяг - 35 260,65 м.куб.), №КОЗ81004628 від 28.02.2021 на суму 350 921,09 грн (переданий обсяг - 35 446,57 м.куб.), №КОЗ81007140 від 31.03.2021 на суму 288 759,07 грн (переданий обсяг - 29 167,58 м.куб.), підписані як з боку споживача, так і постачальника.

Відповідач, в свою чергу, свої зобов`язання з оплати поставленого природного газу виконав неналежним чином, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість з оплати поставленого природного газу у період з листопада 2020 року по березень 2021 року на суму 1 116 497,11 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував на те, що додаткові угоди №1-3 до договору Головному управлінню ДПС у Київській області не надходили, а отже, і не укладались. За твердженням відповідача, ним повністю виконано свої зобов`язання за договором та сплачено на користь позивача вартість спожитого природного газу за договором у розмірі 345 995,45 грн; подані позивачем на обґрунтування позовних вимог додаткові угоди №1-3 до договору та акти приймання-передачі природного газу від 31.12.2020 №КОЗ80028236, від 31.01.2021 №КОЗ81001813, від 28.02.2021 №КОЗ81004628, від 31.03.2021 №КОЗ81007140 не містять відтиску гербової печатки відповідача та не надходили на адресу відповідача, отже додаткові угоди між сторонами укладено не було; заявлена позивачем вартість природного газу за ціною, визначеною у додаткових угодах до договору суперечить умовам договору та перевищує законодавчо-визначені обмеження збільшення ціни договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами було укладено договір на постачання природного газу від 29.10.2020 №41FB417-767-20, на виконання якого позивачем поставлено відповідачу природний газ на у загальному об`ємі 153 404,49 м.куб.

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно не взято в якості доказів копії додаткових угод №1 від 30.10.2020, №2 від 31.12.2020, №3 від 31.12.2020, а також актів приймання-передачі природного газу №КОЗ80025578 від 30.11.2020, №КОЗ80028236 від 31.12.2020, №КОЗ81001813 від 31.01.2021, №КОЗ81004628 від 28.02.2021, №КОЗ81007140 від 31.03.2021 з врахуванням імперативних наслідків неподання учасником справи витребуваних судом оригіналів письмових доказі, встановлених ст. 91 ГПК України.

Окрім того, судом обґрунтовано враховано те, що зміна ціни за одиницю товару більше ніж на 10 відсотків (у даному випадку, шляхом укладення додаткових угод №1 від 23.03.2020, №2 від 07.04.2020) не відповідає умовам пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом правомірно надано оцінку наявним у справі доказам, зокрема, укладеному між сторонами спору договору, відповідно до п. 4.1 якого кількість газу, яка постачається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу. В п. 5.1 договору встановлено, що ціна за 1000 метрів куб. газу за цим договором на природний газ є договірною і становить 7 863,89 грн.

У матеріалах справи наявна довідка АТ "Київоблгаз" про об`єм розподіленого природного газу споживачем ГУ ДПС у Київській області згідно договору розподілу природного газу №42ВВ810-3310-20 від 28.02.2020 за період листопад 2020 року - березень 2021 року, відповідно до якого за листопад 2020 року розподілено 20 141,36 м.куб. газу, за грудень 2020 року - 33 388,33 м.куб., за січень 2021 року- 35 260,65 м.куб, за лютий 2021 року - 35 446,57 м.куб., за березень 2021 року - 29 167,58 м.куб.; всього розподілено 153 404,49 м.куб.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем відповідачу природного газу у кількості 153 404, 49 м.куб. на підставі договору від 29.10.2020 №41FB417-767-20.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором. Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

З огляду на викладене, той факт, що споживання відповідачем природного газу у більшому обсязі, ніж визначений умовами договору не звільняє його від обов`язку з оплати вартості таких обсягів за ціною, погодженою сторонами у договорі (п. 5.1), правомірним є висновок суду про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений протягом спірного періоду природний газ, виходячи з обсягів поставленого газу та ціни, визначеної у п. 5.1 договору, з урахуванням часткової оплати, в розмірі 880220, 02 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у повному обсязі належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно повинно бути виконане в цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За положеннями ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що оплата вартості природного газу здійснюється споживачем в безготівковій формі, у національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника за фактично спожитий природний газ до 25 числа місяця наступного за місяцем постачання на підставі акту приймання-передачі підписаного представниками сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем нараховано пеню за прострочення оплати товару, поставка якого відбулась у період з січня по березень 2021 року, тобто за межами дії договору, який припинив свою дію 31.12.2020 в частині реалізації газу (п. 12.1. договору).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушеного відповідачем договірного зобов`язання у спірний період, у зв`язку з чим правові підстави для стягнення пені відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказане правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 43 000, 75 грн та 3 % річних у розмірі 15 706, 34 грн, які нараховані на визначену суму боргу за спірний період.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність відтисків гербової печатки на додаткових угодах №№1-3 до договору та актах приймання-передачі природного газу за період грудень 2020 року - березень 2021 року, слід зазначити таке.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Поряд з тим, в силу положень частини шостої статті 91 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Тлумачення статті 91 ГПК України свідчить, що наведеною нормою визначено загальні вимоги щодо письмових доказів у справі та врегульовано, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Такий наслідок неподання для огляду оригіналу письмового доказу є імперативним, а отже, для підтвердження відповідності копії оригіналу документа сторона спору зобов`язана надати суду для огляду оригінал письмового документа або зазначити про наявність в іншої особи оригіналу цього письмового документа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №906/1336/19).

Оскільки копії додаткових угод №1-3 до договору та відповідних актів, що містяться в матеріалах справи та надані позивачем в обґрунтування підстав заявленого позову, були поставлені відповідачем під сумнів на їх відповідність оригіналу та існування взагалі, суд першої інстанції на підставі частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 22.11.2023 про витребування у позивача оригіналів додаткових угод № 1-3 до договору №41FB417-767-20 на постачання природного газу від 29.10.2020, а також актів приймання-передачі природного газу грудень 2020, січень-березень 2021, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 06.12.2023.

У судовому засіданні 06.12.2023 представник позивача повідомив суд про неможливість виконання вимог суду через відсутність вказаних оригіналів документів у позивача та неможливість їх знаходження станом на грудень 2023 року.

Враховуючи норми статті 91 ГПК України та неподання позивачем витребуваних оригіналів письмових доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неврахування, як доказів у справі, наданих позивачем копій додаткових угод №1 від 30.10.2020, №2 від 31.12.2020, №3 від 31.12.2020, а також актів приймання-передачі природного газу №КОЗ80025578 від 30.11.2020, №КОЗ80028236 від 31.12.2020, №КОЗ81001813 від 31.01.2021, №КОЗ81004628 від 28.02.2021, №КОЗ81007140 від 31.03.2021.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 08.05.2024 у справі №910/17281/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано - 17.09.2024.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова