ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/1556/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю:

від ОСОБА_1 - адвокат Ростомов Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.06.2024

по справі №916/1556/24

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Співучий фонтан на АДРЕСА_2»

про визнання майнових прав

суддя суду першої інстанції - Пінтеліна Т.Г.

місце винесення ухвали: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29.

Повний текст ухвали складено та підписано: 24 червня 2024.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Співучий фонтан на АДРЕСА_2», в якому просив визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування квартири №162, загальною площею 68, 63 кв. м., яка розташована на 7-му поверсі секції №2 об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування машинно-місце НОМЕР_1 загальною площею 15, 00 кв. м., яке розташоване в цоколі об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем ОК ЖБК «Співучий фонтан на АДРЕСА_2» порушено умови Меморандумів - введення будинку в експлуатацію не відбулося станом на дату подачі позову, як і не відбулося воно і у 3-му кварталі 2016 року і у 4-ому кварталі 2018 року попри сплату паю у розмірі понад 80 %, а саме у повному обсязі за обома Меморандумами.

Отже, на думку позивача, саме факт порушення відповідачем строків будівництва на виконання зобов`язання за Меморандумом, на переконання позивача, є достатньою підставою для звернення до суду із позовом про визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.06.2024 провадження у справі 916/1556/24 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Співучий фонтан на АДРЕСА_2» про визнання майнових прав - закрито.

Роз`яснено позивачу, що даний спір має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства за встановленою територіальною підсудністю.

Обґрунтування оскаржуваної ухвали.

В мотивах прийнятої ухвали, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на суб`єктний склад учасників справи, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності, цей спір підлягає вирішенню судом цивільної юрисдикції, а тому за пунктом 1 частини першої статті 175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.06.2024 у справі №916/1556/24 про закриття провадження у справі - скасувати та справу №916/1556/24 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Узагальненні доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали не врахував те, що за п.3 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи,крім трудових спорів.

Отже, на думку скаржника, з наведеної процесуальної норми вбачається, що законодавець передбачив підвідомчість господарським судам спорів між членом юридичної особи та юридичною особою, пов`язаних з діяльністю юридичної особи.

Таким чином, скаржник зазначає, що суд повинен був встановити, які саме спори відносяться до спорів, пов`язаних з діяльністю юридичної особи та чи є особа, що звертається до суду членом такої юридичної особи з достатньою правосуб`єктністю.

На думку скаржника, зазначеного судом першої інстанції зроблено не було.

Скаржником в апеляційній скарзі звертається увага на те, що суд першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали:

- не врахував, що ГПК України до спорів, що виникають з корпоративних відносин відносить спори між членом юридичної особи (кооперативу) та такою юридичною особою з приводу діяльності юридичної особи;

- не з`ясував, що саме є діяльністю Кооперативу, не співставив предмет та підстави позову члена Коооперативу із Статутом ОК «ЖБК «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА АДРЕСА_2» в частині Розділу 2 Статуту під назвою «Мета створення, завдання та предмет діяльності обслуговуючого кооперативу»;

- не врахував, що умовою вступу до Кооперативу було підписання Персонального меморандуму, яким було додатково закріплено діяльність Кооперативу;

- помилково вказав зазначені позивачем позиції ВП Верховного Суду з точки зору підвідомчості, а не суті спору (спосіб захисту порушеного права), як зазначав позивач;

- при правозастосуванні положень Закону України «Про інвестиційну діяльність» не врахував характеру спірних відносин з точки зору господарських відносин та не врахував низку постанов Верховного Суду, що визначають інвестиційні відносини як господарські.

За таких обставин, скаржник вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

15.07.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.06.2024 по справі №916/1556/24.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2024.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/1556/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1556/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.06.2024 по справі №916/1556/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

26.07.2024 матеріали справи №916/1556/24 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.06.2024 по справі №916/1556/24.

Призначено справу № 916/1556/24 до розгляду на 17.09.2024 о 15:30 год.

Під час судового засідання від 17.09.2024 представник скаржника підтримав вимоги та доводи за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скарга та участь у розгляді справи не скористався, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини справи.

25 грудня 2006 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МС І ФІНАНСИ» уклали Договір № 06/12/25- СФА-02 (далі - «Договір») про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Співи фонтану».

За преамбулою вказаного договору сторони передбачили участь ОСОБА_1 у Фонді з фінансування будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими та прибудованими торговельними приміщеннями, приміщеннями підстанції «Швидкої допомоги» та підземним паркінгом, що буде розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Пунктом 2.2. Довіритель, яким за Договором є ОСОБА_1 , вносить у національній валюті України у безготівковій формі кошти у сумі 382 764,69 гривень, що відповідає вартості 72,2 кв. м. Об`єкта інвестування у Об`єкті інвестування.

На підставі вищенаведених домовленостей 27 грудня 2006 року ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Співи фонтану» № 06/12/25-СФА-02. На зворотній стороні Свідоцтва відображено Графік внесення коштів до ФФБ та закріплення вимірних одиниць Об`єкту інвестування, за яким сумою коштів, що передана Довірителем в управління є 328 764,69 гривень.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1220 від 25 грудня 2009 року «Про передачу функцій замовника ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА ФОНТАНСЬКІЙ ДОРОЗІ 30-32» на завершення будівництва підстанції «Швидкої допомоги» та 16-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними приміщеннями та підземним багаторівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 » затверджено договір пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ОК «ЖБК «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА АДРЕСА_2» для проектування та будівництва підстанції «Швидкої допомоги» та 16- поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними приміщеннями та підземним багаторівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 ».

У зв`язку із остаточним переходом права забудови до ОК «ЖБК «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА АДРЕСА_2» ОСОБА_1 було переукладено договір із Кооперативом у вигляді Персонального меморандуму № 7. Персональний меморандум № 7 від 16 грудня 2013 року.

В подальшому, між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «СПІВУЧИЙ ФОНТАН НА АДРЕСА_2» (далі - «ОК ЖК «Співучий фонтан на АДРЕСА_2», «Кооператив») укладено правочин під назвою «Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № 7» (далі - «Меморандум») від 16 грудня 2013 року.

За умовами правочину ОСОБА_1 вступив до ОК ЖК «Співучий фонтан на АДРЕСА_2» у якості асоційованого члена кооперативу.

За умовами п. 5.7. ОСОБА_1 був зобов`язаний протягом 30-ти днів з моменту введення в експлуатацію Об`єкта будівництва, але не раніше повної сплати паю у порядку та строки, встановлені цим Персональним меморандумом, прийняти від Кооперативу Об`єкт нерухомості за Актом приймання - передачі.

На підставі п. 7.2.2, 12.4 Статуту Кооперативу ОСОБА_1 подано та зареєстровано Заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу на підставі Меморандуму № 7 від 16 грудня 2013 року.

На виконання положень п. 7.2. Меморандуму ОСОБА_1 видано Посвідчення про асоційоване членство № 003 від 16 грудня 2013 року.

Платіжним дорученням № 12231 від 28 вересня 2017 року закріплено, що ОСОБА_1 сплатив на користь ОК ЖБК «Співучий фонтан на АДРЕСА_2» суму коштів у розмірі 270 000,00 гривень.

За актом звірки взаємних розрахунків від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відповідачем підтверджено, що позивач не має заборгованості перед ОК ЖБК «Співучий фонтан на АДРЕСА_2», а сума коштів у розмірі 270 000,00 гривень сплачена у повному розмірі. Ті ж відомості містить і картка інвестора ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що відповідачем ОК ЖБК «Співучий фонтан на АДРЕСА_2» порушено умови Меморандумів - введення будинку в експлуатацію не відбулося станом на дату подачі позову, як і не відбулося воно і у 3-му кварталі 2016 року і у 4-ому кварталі 2018 року попри сплату паю у розмірі понад 80 %, а саме у повному обсязі за обома Меморандумами.

Саме факт порушення відповідачем строків будівництва на виконання зобов`язання за Меморандумом, на переконання позивача, є достатньою підставою для звернення до суду із позовом про визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Саме з цих підстав позивач звернувся з позовом до Господарського суду Одеської області та просить визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_4 , та визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування - машино-місце НОМЕР_1 загальною площею 15,00 м2, яке розташоване в цоколі об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_2 .

Позиція Південно-західного апеляційного господарського суду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку, що провадження у цій справі підлягає закриттю, зокрема через непідсудність даної справи господарським судам.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке. Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Його визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви №29458/04 та №29465/04).

Правова конструкція "суд, встановлений законом" стосується ще й таких аспектів, як механізм правового регулювання у сфері судоустрою та правомірність діяльності суду у процесі здійснення своїх повноважень.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Також у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена належним судом, тобто судом, встановленим законом.

Судова практика Європейського суду з прав людини право на розгляд справи тлумачить як право особи звернутися до суду, так і право на розгляд та вирішена її справи судом.

Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Згідно з статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Правила юрисдикції визначені процесуальними законами, які регламентують предметну та суб`єктну юрисдикцію адміністративних, господарських та цивільних судів.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.

Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17 та від 23.03.2021 у справі №367/4695/20).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського суду України).

Ці норми кореспондуються з нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, за якими юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві.

Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначаються Законом України "Про кооперацію".

За змістом статті 6 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації, яка створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської іншої діяльності задля поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі.

З огляду на визначення, що містяться у статті 1 цього Закону, кооператив - юридична особа, утворена фізичними та (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

На підставі статті 19 Закону України "Про кооперацію" для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси.

Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних інші надходження, не заборонені законодавством.

Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

За статтями 20, 21 Закону України «Про кооперацію» для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди.

Пайовий фонд - майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу. Неподільний фонд створюється в обов`язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу.

Цей фонд не може бути розподілений між членами кооперативу, крім випадків, передбачених законом. Порядок відрахувань до неподільного фонду частини доходу визначається статутом кооперативу.

Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків).

Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу. Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду.

Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і в сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу в майні кооперативу.

У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Особливості діяльності обслуговуючих кооперативів містяться у статтях 2, 23, 26 Закону України «Про кооперацію».

Обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та (або) юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження, господарської діяльності.

Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку. Норма про кооперативні виплати не поширюється на сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи.

Отже, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність із часу державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Така правова позиція неодноразово висловлена та підтримана Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 24.04.2019 у справі №509/577/18, від 01.10.2019 у справі №910/7554/18 , від 17.12.2019 у справі №904/4887/18.

Право членства в кооперативі - це сукупність (система) правових норм (правил) стосовно реалізації конституційного права стати членом кооперативу, порядку й умов вступу до кооперативу та виходу з його складу, визначення й реалізації його правомочностей як поєднання членських прав та обов`язків, припинення членства й виходу з кооперативу. Зміст членських правовідносин становлять суб`єктивні права і юридичні обов`язки суб`єктів щодо утворення кооперативної організації або порядку вступу, прийняття в члени вже діючого кооперативу, участі в діяльності кооперативу, вихід (виключення) з нього. Суб`єктами членських правовідносин, з одного боку виступають особи, які створили кооперативну організацію (засновники), та особи, які стали членами вже діючої кооперативної організації, а з іншого - кооперативна організація як суб`єкт господарювання.

Згідно з статтею 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

За предметом правового регулювання зазначена норма права поділяє всі права і обов`язки членів кооперативної організації на:

- управлінські (участь в ухваленні рішень загальними зборами кооперативної організації, а також у роботі інших органів управління кооперативної організації; участь у виконанні рішень органів управління й органів контролю за діяльністю кооперативної організації тощо);

- майнові (участь у формуванні майнових фондів кооперативної організації; отримання кооперативних виплат і виплат на паї; отримання паю в разі виходу з кооперативу);

- господарські (участь у господарській діяльності кооперативної організації);

- трудові (виникають у тому разі, якщо член кооперативної організації одночасно перебуває з цією організацією в трудових відносинах);

- соціальні (користування послугами кооперативу, внесення пропозицій, спрямованих на поліпшення її роботи).

Закон України "Про кооперацію" визначає два види членства в кооперативі: дійсне і асоційоване та не залежно від статусу такого членства передбачає сплату особою, яка вступає в члени кооперативу, вступного внеску та паю, не встановлює жодних винятків (обмежень) такого розподілу членства за типами кооперативу.

За положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами дійсного члена кооперативу є, зокрема, участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Законодавче визначення асоційованого членства в кооперативі міститься у статті 14 Закону України "Про кооперацію", за якого асоційований член кооперативу - це фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом лише дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з повними членами кооперативу право на одержання паю.

Асоційованим членом кооперативу може бути будь-яка юридична або фізична особа, яка є членом такого кооперативу та внесла пайовий внесок у порядку та розмірах, визначених статутом кооперативу, що дає переважне порівняно з дійсними членами кооперативу право на одержання паю при ліквідації кооперативу.

Асоційовані члени кооперативу виступають насамперед його інвесторами, оскільки вони не зв`язані з кооперативом трудовою функцією, а беруть лише майнову (інвестиційну) участь у діяльності кооперативу.

Майнова складова правового статусу асоційованого члена наближає його до права участі в господарських товариствах, тоді як повне членство характеризується, насамперед, особистою трудовою участю членів у спільній виробничій діяльності кооперативу.

Пайові внески у споживчих та обслуговуючих кооперативах мають інвестиційний, але водночас непідприємницький характер. Зокрема, через створення обслуговуючих кооперативів відбувається de facto інвестування у будівництво житла, отже, комплекс прав членів таких кооперативів також може бути представлений як корпоративним паєм нарівні з корпоративними паями (частками, акціями) учасників господарських товариств та виробничих кооперативів.

У таких випадках, як правило, правовідносини між сторонами вичерпуються після повного внесення коштів на будівництво житла та передачі об`єкта нерухомості у власність замовнику.

Асоційоване членство не передбачає рівного з іншими (повними членами) права участі в господарській діяльності кооперативу, що свідчить про фактичне відсторонення асоційованих членів від управління справами кооперативу.

Водночас асоційоване членство надає переважне порівняно з іншими членами кооперативу право на одержання паю в разі його ліквідації.

Також асоційовані члени кооперативу не можуть обирати органи управління та бути у них обраними.

Відтак між асоційованими членами кооперативу та кооперативом можуть виникати лише майнові (у випадку участі у формуванні майнових фондів кооперативної організації; отримання кооперативних виплат і виплат на паї; отримання паю в разі виходу з кооперативу); господарські (у випадку участі у господарській діяльності кооперативної організації); трудові (якщо член кооперативної організації одночасно перебуває з цією організацією в трудових відносинах) та соціальні відносини (у випадку користування послугами кооперативу, внесення пропозицій, спрямованих на поліпшення її роботи).

При цьому корпоративних правовідносин у повному обсязі у розумінні статті 167 Господарського кодексу України та статті 96-1 Цивільного кодексу України між асоційованим членом та кооперативом або його іншими членам не виникає.

Такий висновок підтверджується логікою подальшого розвитку профільного законодавства.

На захист прав інвесторів будівництва нерухомого майна 15.08.2022 Верховна Рада України прийняла Закон №2518-ІХ "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому".

Цим Законом законодавець доповнив статтю 14 Закону України «Про кооперацію» новою частиною такого змісту:

«Не допускається наявність асоційованих членів у кооперативах, предметом діяльності яких є житлове, дачне, гаражне будівництво (у тому числі кооперативах, які залучають кошти фізичних та юридичних осіб, зокрема в управління, для спорудження об`єктів житлового, дачного, гаражного будівництва)».

Отже, системне тлумачення норм Закону України «Про кооперацію», Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дає підстави для висновку, що асоційований член обслуговуючого кооперативу не наділений правомочностями, які б у повному обсязі відповідали ознакам поняття корпоративних прав, а спори між ним та кооперативом не є такими, що виникають із корпоративних відносин.

Таким чином, спори між асоційованим членом обслуговуючого кооперативу і таким кооперативом щодо сплати внесків, не пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності цього кооперативу, а відтак такі спори слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2024 у справі №750/319/18.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Закон України від 15.12.2006 №483-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів» відніс до підвідомчості господарських судів справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає юрисдикцію господарських судів: справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Критеріями визначення юрисдикції спору (корпоративний це спір або спір про право цивільне) визнаються:

а) характер спірних правовідносин - корпоративні відносини мають бути пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням юридичної особи корпоративного типу, набуттям, здійсненням та припиненням корпоративних прав як різновиду суб`єктивних цивільних прав; а цивільні - із захистом цивільного права;

б) суб`єктний склад сторін - сторонами спору є юридична особа корпоративного типу, її учасники (засновники, акціонери, члени), у тому числі учасник, який вибув (носій корпоративних прав), посадова особа; чи особа не має у цій юридичній особі корпоративних прав;

в) предмет спору - захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, порушеного певними діями (бездіяльністю) у процесі створення, діяльності, управління або припинення юридичної особи корпоративного типу, набуття, здійснення або припинення корпоративних прав та обов`язків учасників (засновників, акціонерів, членів) такої юридичної особи, чи захист цивільних прав і інтересів, що випливають з інших цивільних правовідносин, зокрема правовідносин інвестування або споживчих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що позивач є асоційованим членом Обслуговуючого кооперативу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Співучий фонтан на АДРЕСА_2».

Предметом спору у цій справі є вимога позивача до відповідача про визнання майнових прав на об`єкт інвестування, а підставою невиконання відповідачем умов Меморандуму в частині строку введення будинку в експлуатацію.

Отже, позовні вимоги у даній справі не стосуються корпоративних відносин, не пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, у зв`язку з чим зазначені вимоги підлягають розгляду не судом господарської юрисдикцій, а в порядку цивільного судочинства.

Відхилення аргументів апеляційної скарги.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника з приводу того, що даний спір між сторонами напряму стосується діяльності Кооперативу, а позивач набув прав члена такого кооперативу, а тому є носієм корпоративних прав та обов`язків, а відносини між сторонами є корпоративними, оскільки як вже було вказано вище та повністю узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №750/319/18, асоційований член обслуговуючого кооперативу не наділений правомочностями, які б у повному обсязі відповідали ознакам корпоративних прав, у зв`язку з чим спори між асоційованим членом та кооперативом не є такими, що виникають із корпоративних відносин, носить загальний характер. Така правова позиція була сформована за результатами правового аналізу статусу асоційованого члена обслуговуючого кооперативу, а відтак враховуються судом у даному спорі.

До того ж, судова колегія зауважує, що наявні матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що характер спірних правовідносин свідчить про те, що такі відносини є саме корпоративними, зокрема пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням юридичної особи корпоративного типу, набуттям, здійсненням та припиненням корпоративних прав як різновиду суб`єктивних цивільних прав.

Також, як вже було наголошено вище, позивач є саме асоційованим членом кооперативу, а не його учасником (засновником, акціонером, членом, посадовою особою), а тому за суб`єктним складом такий спір також не можна віднести о корпоративного.

Крім того, предметом даного спору не є захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача, порушеного певними діями (бездіяльністю) у процесі створення, діяльності, управління або припинення юридичної особи корпоративного типу, набуття, здійснення або припинення корпоративних прав та обов`язків учасників (засновників, акціонерів, членів) такої юридичної особи,

Навпаки, у даному випадку позивач намагається захистити власні цивільні права і інтереси, що випливають саме з цивільних правовідносин, зокрема правовідносин інвестування, які виникли у нього з відповідачем.

Враховуючи наведене, порушення наведені скаржником не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Висновки колегії суддів апеляційного господарського суду.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 24.06.2024 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.06.2024 у справі №916/1556/24 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.09.2024.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.