ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. Справа№ 910/2629/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Тарасенко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.05.2024

у справі №910/2629/24 (суддя Т.Ю. Кирилюк)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

до Акціонерного товариства Комерційного банка "Приватбанк" (Печерська філія)

про стягнення 59 938,79 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційного банка "Приватбанк" (Печерська філія) про стягнення 59 938,79 грн, з яких: 38 357,84 грн основної заборгованості, 18 516, 04 грн інфляційних втрат, 2 319,77 грн 3% річних та 745,14 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем його грошових зобов`язань за договором № ВП-20341-Ш про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 17.02.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/2629/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банка "Приватбанк" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" 38 357,57 грн основного боргу, 18 516,04 грн інфляційних втрат, 2 319,77 грн трьох процентів річних та 2 422,40 грн витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 20.05.2024 у справі №910/2629/24 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, встановленим обставинам справи. При цьому апелянт вказав, що позивачем було пред`явлено позов до філії, яка в силу положень ст. 95 ЦК України не є юридичною особою, а отже, не наділена цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим провадження у справі підлягало б закриттю. Щодо порушення матеріальних норм, то апелянт зазначив, що позивач не довів, а суд першої інстанції не встановив, що послуги, надані за договором № 13478-П, укладеним 04.05.2016 року, зокрема, за адресою ( м. Київ, вул. Джона Маккейна, 36) та за Договором на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів №ВП-21822-Ш від 24.07.2020 (зокрема, за адресою м. Київ, вул. Володимирська, 18/2), є відмінними від тих, що мають надаватися за Договором №ВП-20341-Ш на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 17.02.2020 року. Також скаржник стверджував, що чинність договору №ВП-20341-Ш на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 17.02.2020 не означає автоматично наявність підстав для оплати за ним.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2024 апеляційну скаргу у справі №910/2629/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

01.07.2024 матеріали справи №910/2629/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 08.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/2629/24. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

10.07.2024 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що сторонами у справі 17.02.2020 укладено договір №ВП-20341-Ш про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, за умовами пункту 1.1. якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів, що утворюються на об`єкті останнього за фактичними адресами згідно додатку №1, а відповідач - прийняти та оплатити послуги.

Відповідно до пункту 2.1 договору тариф на послуги за цим договором становить 234,22 з ПДВ за 1 м3, в місяць - 772,91 грн.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що оплата послуг за договором, у розмірі, що вказаний у пункті 2.1. даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється відповідачем протягом 1 (одного) банківського дня на розрахунковий рахунок позивача на підставі виписаного позивачем рахунку.

Згідно з пунктом 2.4. договору оформлення наданих послуг здійснюється за актом здавання-приймання послуг, який складається позивачем у двох примірниках, в останній день кожного місяця та направляється відповідачу, який має його підписати протягом 2 (двох) календарних днів з дати отримання. У разі не підписання акту здавання-приймання послуг відповідачем протягом зазначеного строку та ненадання протягом цього ж строку обґрунтованих заперечень, акт вважається підписаним та таким, що є достатнім доказом надання послуг.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2020. У разі якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік (пункти 7.1., 7.2. договору).

За твердженням позивача, ним на підставі договору №ВП-20341-Ш від 17.02.2020 здійснено надання послуг з вивезення твердих побутових відходів за період з 01.02.2020 по 31.01.2024, однак відповідачем не виконано зобов`язань зі сплати коштів за отримані послуги

Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просив суд стягнути з відповідача 38 357,84 грн основної заборгованості, 18 516, 04 грн інфляційних втрат, 2 319,77 грн 3% річних та 745,14 грн пені.

Розглядаючи спір, місцевий суд позовні вимоги задовольнив частково, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою такий договір є договором про надання послуг, а саме такого виду послуг як комунальні послуги.

Так, відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено падання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як установлено пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 12 зазначеного закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

В силу пункту 2 частини 1 статті 5 Закону управління побутовими відходами є видом комунальної послуги.

Статтею 351 Закону України "Про відходи" установлено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем надано витяг з програмного забезпечення "M.E.Doc", з якого вбачається, що відповідачу направлено в електронній формі скріплені електронним цифровим підписом акти та рахунки на оплату відповідних послуг за період з 01 лютого 2020 року по 31 січня 2024 року на загальну суму 38 357,84 грн. Вказані рахунки-фактури на оплату послуг були доставлені відповідачу.

Стосовно тверджень апелянта, викладених в апеляційній скарзі про подвійне стягнення за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів за договорами № 13478-П від 04.05.2016 та № 21822-Ш від 24.07.2020 та договором у даній справі № ВП-20341-Ш від 17.02.2020 з підстав зазначення в них однакових адрес, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.2 договору №ВП-20341-Ш передбачено, що в разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлення сторонами належним чином, то строк дії цього договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

Пунктом 8.4 договору №ВП-20341-Ш встановлено, що договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання цього договору допускається у випадку та в порядку, встановлених даним договором та чинним законодавством України.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази застосування умов пункту 8.4 договору №ВП-20341-Ш, як то: укладення додаткової угоди про розірвання договору, звернення відповідача до позивача з пропозицією щодо розірвання договору №ВП-20341-Ш, а відтак спірний договір є чинним.

Тобто, відповідач, стверджуючи про наявність інших укладених з позивачем договорів (№ 13478-П від 04.05.2016 та № 21822-Ш від 24.07.2020) за якими позивач зобов`язався надавати послуги з вивезення твердих побутових відходів, за тими самими адресами, які погоджені сторонами у договорі по даній справі № ВП-20341-Ш від 17.02.2020, не здійснив жодних дій, спрямованих на розірвання такого договору, у відповідності до його умов та норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд обгрунтовано відхилив доводи відповідача про подвійне стягнення за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів.

Доводи ж апелянта, викладені в апеляційній скарзі про те, що чинність договору № ВП-20341-Ш ВІД 17.02.2020 не означає автоматично наявність підстав для оплати за ним, відхиляються колегією суддів, з огляду на таке.

Як встановлено судом, договір № ВП-20341-Ш підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Відповідно до ст, 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку повністю або в частині, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до умов договору № ВП-20341-Ш виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з вивезення твердих побутових відходів, що утворюються на об`єкті замовника, що знаходиться за фактичними адресами згідно Додатку №1, а замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати послуги.

Згідно з частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, підписавши договір № ВП-20341-Ш, сторони погодили його зміст та умови, які в силу закону є обов`язковими для виконання сторонами, що спростовує протилежні доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що долучені відповідачем платіжні доручення часткової оплати заборгованості за послуги в рамках договорів №Вп-21822-Ш від 24.07.2020 та №13478-П від 04.05.2016 не може бути прийнято судом як доказ сплати заборгованості за договором №ВП-20341-Ш від 17.02.2020, оскільки в платіжних дорученнях в призначенні платежів міститься посилання на інші договори, ніж спірний договір у даній справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості, яка підтверджена належними доказами, в розмірі 38 357,84 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем його договірних зобов`язань, позивач також просив суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банка "Приватбанк" 18 516, 04 грн інфляційних втрат, 2 319,77 грн 3% річних та 745,14 грн пені.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.1. договору № ВП-20341-Ш визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Враховуючи що договором не визначено порядок нарахування пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення пені у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з березня 2020 року по лютий 2024 року, суд апеляційної інстанції встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 2 319,77 грн 3% річних та 18 516,04 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в цій частині.

Стосовно доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки позов пред`явлено до філії, яка в силу положень ст. 95 ЦК України не є юридичною особою, то колегія суддів оцінює їх критично, оскільки реквізити відповідача, зазначені у позові є реквізитами саме АТ "КБ "Приватбанк" (), та у прохальній частині позовної заяви позивач просив суд стягнути заборгованість саме з АТ "КБ "Приватбанк", а не філії.

Решта доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів, якими суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують встановлених судом під час розгляду справи обставин, що свідчить про відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 20.05.2024 відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі №910/2629/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".

Матеріали справи №910/2629/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 16.09.2024 після виходу з відпустки колегії суддів

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

К.В. Тарасенко