УХВАЛА

12 вересня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/1008/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючої), Ємця А.А. і Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Швидак С.В.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" - Остапенко О.П. - адвокат (ордер від 29.07.2024 серія ВІ № 1233510),

відповідача - приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" - Пінчук - Ніколайчук Ю.В. - адвокат (довіреність від 23.11.2022 № 236-2022/К),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (далі - ТОВ "Сервіс Ойл")

на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2024

(суддя Головіна К.І.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024

(головуючий - суддя Гончаров С.А., судді: Тарасенко К.В. і Яковлєв М.Л.)

у справі № 910/1008/24

за позовом ТОВ "Сервіс Ойл"

до приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (далі - ПрАТ "Нафтогазвидобування")

про стягнення 3 466 347,49 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "Сервіс Ойл" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ "Нафтогазвидобування" про стягнення інфляційних втрат у сумі 2 235 135,22 грн. та 3 % річних у сумі 1 231 212,27 грн. що разом становить 3 466 347,49 грн., які були нараховані за період з 14.11.2022 по 09.01.2024 у зв`язку тим, що відповідач порушив своє грошове зобов`язання з оплати наданих послуг з капітального ремонту свердловини за договором про виконання робіт з капітального ремонту свердловини від 22.11.2021 № 6667-НГД, заборгованість за яким стягнута судовим рішенням у господарській справі № 910/5525/23 від 10.07.2023.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.04.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ "Сервіс Ойл" просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини четвертої статті 75 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаної норми у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 28.01.2020 у справі № 917/1335/18 та статті 625 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаної норми у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 05.03.2019 у справі № 917/1564/17.

Доводи іншого учасника справи

ПрАТ "Нафтогазвидобування" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх безпідставність та те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не була належно обґрунтована, і законність оскаржуваних судових рішень, просить рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанції у розгляді справи з`ясовано й зазначено, зокрема, таке.

ТОВ "Сервіс Ойл" (підрядник) та ПрАТ "Нафтогазвидобування" (замовник) укладено договір від 22.11.2021 № 6667-НГД на виконання робіт з капітального ремонту свердловини (св. №№ 77, 18 Семиренківського ГКР) з додатками № 1 - 12 до нього (далі - Договір), за умовами якого:

- підрядник зобов`язаний відповідно до умов цього договору на свій ризик виконати роботи за завданням замовника на об`єкті замовника в обсязі та строки, визначені умовами цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити виконані роботи (пункт 2.1);

- оплата за виконані роботи по етапам здійснюється замовником за фактом завершення зазначених робіт протягом 30 календарних днів від дати підписання сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт (етапів) згідно з офіційним курсом валют (долар США/гривня), встановленим Національним банком України на дату завершення робіт (етапу). Вартість робіт може бути скорегована за умови, що офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на дату оплати виконаних робіт (етапу), змінився (збільшився або зменшився) більш ніж на 3 % відносно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату завершення робіт (етапу; підпункт 4.4.1 пункту 4.4);

- підрядник не пізніше 5 робочих днів від дати закінчення робіт по кожному етапу надає на підписання замовнику акт прийому-передачі виконання робіт (етапів) в 2-х примірниках. Зазначені акти повинні також відображати роботи підрядника по ліквідації аварій, які виникли з вини замовника, ускладнень, додаткові роботи, роботи в період очікування, якщо такі роботи мали місце при виконанні робіт по кожному окремому етапу робіт, та згідно з умовами даного договору (у передбачених договором випадках) такі роботи підлягають оплаті замовником (пункт 4.5);

- замовник підписує надані підрядником акти прийому-передачі виконаних робіт (етапів) протягом 10 робочих днів від дати отримання відповідного акта за умови відсутності зауважень (пункт 4.6);

- у разі, якщо замовник не згодний з якістю, обсягами виконаних робіт, зазначених в акті прийому-передачі виконаних робіт (етапів) або має інші зауваження, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідного акта надати підряднику письмове обґрунтування відмови від підписання і прийняття робіт (мотивованої відмови) з обов`язковим викладенням зауважень і недоліків виконаних робіт, а також строків та шляхів їх усунення (пункт 4.7);

- у разі, якщо замовник в строки, визначені пунктами 4.6, 4.7 договору, не направив підряднику письмові заперечення до актів прийому-передачі виконаних робіт (етапів) та (або) підписаний зі сторони замовника акт прийому-передачі виконаних робіт (етапів), роботи вважаються прийнятими в повному обсязі і підлягають оплаті в установленому договором порядку (пункт 4.8);

- замовник зобов`язаний оплатити виконані підрядником роботи в обсязі і строки, визначені договором (підпункт5.1.4 пункту 5.1).

На виконання умов Договору позивач 12.10.2022 склав та направив відповідачу акт прийому-передачі виконаних робіт (етапів) № 3 на суму 37 954 917, 45 грн., акт прийому-передачі виконаних робіт (етапів) № 4 та розрахунок до акта прийому-передачі виконаних робіт (етапів) № 4 на суму 66 861 458, 49 грн.

30.12.2022 позивач отримав від відповідача лист № 253/6 щодо зауважень/заперечень до актів виконаних робіт, у т.ч. і по Договору, де зазначив, що самостійно поніс витрати за Договором на суму 56 153 179, 75 грн., надав в електронному вигляді перелік таких витрат та запропонував ознайомитися з первинними документами в офісі відповідача.

У відповідь на вказаний лист позивач 10.03.2023 надіслав відповідачу повідомлення № 12/40, в якому зазначив, що погоджується із сумою самостійно понесених відповідачем витрат по Договору у розмірі 56 153 179, 75 грн., крім робіт влаштування тимчасового укриття на випадок надзвичайних ситуацій у сумі 132 933, 43 грн., яка має бути поділена навпіл відповідно до листа відповідача від 27.01.2023 № 26/18. Указане повідомлення відповідач отримав 21.03.2023.

У зв`язку з відсутністю зауважень та заперечень відповідача по виконанню робіт (етап 3, 4), позивач з указаним листом вдруге направив відповідачу акт виконаних робіт (етапів) від 10.03.2023 № 3 та розрахунок до нього.

Відповідач, враховуючи приписи пункту 4.8 Договору, в листі від 24.03.2023 № 65/4 виклав свої зауваження/заперечення до вказаного акта, в якому зазначив, що акт прийому-передачі виконаних робіт (етапів) № 3 від 10.03.2023 на загальну суму 48 749 602, 92 грн. підписанню не підлягає.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за Договором, ТОВ "Сервіс Ойл" звернулося до суду з позовом до ПрАТ "Нафтогазвидобування", в якому просило стягнути 48 749 602, 92 грн. заборгованості, яка утворилася внаслідок несвоєчасної сплати виконаних підрядником робіт за актом прийому-передачі виконаних робіт (етапів) № 3.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2023 у справі № 910/5525/23, яке набрало законної сили 01.08.2023, позовні вимоги ТОВ "Сервіс Ойл" задоволено частково, стягнуто з ПрАТ "Нафтогазвидобування" на користь ТОВ "Сервіс Ойл" основну суму заборгованості у розмірі 40 158 980,55 грн.

Отже, рішенням господарського суду, що набрало законної сили, встановлено суму заборгованості, яка підлягає сплаті за актом виконаних робіт від 12.10.2022 № 3 та складає 40 158 980, 55 грн. Крім того, ухвалою господарського суду міста Києва від 16.07.2023 у справі № 910/5525/23 виконання ввказаного рішення від 10.07.2023 відстрочено до 10.01.2024.

На виконання рішення господарського суду від 10.07.2023, ТОВ "Сервіс Ойл" листом від 29.11.2023 № 09/399 втретє надіслало ПрАТ "Нафтогазвидобування" акт прийому-передачі виконаних робіт (етапів) від 12.10.2022 № 3 на суму 40 158 980,55 грн.

Вказана заборгованість, визначена рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/5525/23 в сумі 40 158 980, 55 грн, сплачена відповідачем таким чином:

- 01.09.2023 у сумі 838 289,09 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 31.08.2023 № 09/298. Зарахування однорідних зустрічних вимог підтверджено відповідачем листом від 01.09.2023 № 177/17;

- 18.09.2023 у сумі 1 059 128,27 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 15.09.2023 № 09/313. Зарахування однорідних зустрічних вимог підтверджено відповідачем листом від 20.09.2023 № 189/2;

- 26.09.2023 у сумі 1 530 408,90 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 25.09.2023 № 09/324;

- 26.09.2023 у сумі 2 068 709,41 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 25.09.2023 № 09/326;

- 27.09.2023 у сумі 965 907,49 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 26.09.2023 № 09/328;

- 27.09.2023 у сумі 6 050 052,66 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 26.09.2023 № 09/329. Зарахування однорідних зустрічних вимог підтверджена відповідачем листом від 26.09.2023 № 194/8;

- 12.10.2023 у сумі 3 995 397,59 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 11.10.2023 № 09/343. Зарахування однорідних зустрічних вимог підтверджена відповідачем листом від 17.10.2023 № 209;

- 14.11.2023 у сумі 1 139 275,06 грн., шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, заява від 13.11.2023 № 09/379. Зарахування однорідних зустрічних вимог підтверджена відповідачем листом від 13.11.2023 № 228/13;

- 30.11.2023 у сумі 6 693 163,43 грн.;

- 10.01.2024 у сумі 14 002,34 грн.;

- 10.01.2024 у сумі 16 421 033,36 грн.

ТОВ "Сервіс Ойл" 13.12.2023 зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 12.10.2022 № 1 на загальну суму 40 158 980,55 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за Договором позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 11.01.2024 № 01/07 про сплату інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Однак відповідач зазначеної вимоги не виконав, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Звертаючись до суду, ТОВ "Сервіс Ойл" виходило з того, що акт прийому-передачі виконаних робіт (етапів) № 3 на суму 40 158 980,55 грн. був датований 12.10.2022, а тому вважає, що нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних має здійснюватися за період з 14.11.2022 по 09.01.2024 (враховуючи умови підпункту 4.4.1 пункту 4.4 Договору про сплату вартості робіт протягом 30 календарних днів з дати підписання акта прийому-передачі таких робіт).

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що до звернення ТОВ "Сервіс Ойл" з позовом до суду у справі № 910/5525/23 сума заборгованості сторонами не була узгоджена і відповідно - 12.10.2022 акт прийому-передачі виконаних робіт від 12.10.2022 № 3 відповідачем підписаний не був. Тільки за результатами розгляду справи № 910/5525/23 судом встановлена сума, яка підлягала сплаті відповідачем за актом виконаних робіт (етапів) від 12.10.2022 № 3.

Позивач надіслав на адресу відповідача акт виконаних робіт (етапів) від 12.10.2022 № 3 з уже погодженою сумою - 40 158 980,55 грн. визначеною судом у справі № 910/5525/23 - 29.11.2023, який надійшов до ПрАТ "Нафтогазвидобування" 05.12.2023.

Суди попередніх інстанцій враховуючи підпункт 4.4.1 пункту 4.4 та пункт 4.6 Договору дійшли висновку, що оплата за актом прийому-передачі виконаних робіт від 12.10.2022 (етапів) № 3 на суму 40 158 980,55 грн. мала бути здійснена до 13.01.2024.

Відповідач здійснив остаточну сплату заборгованості 10.01.2024, що не заперечується сторонами, відтак, факт прострочення зобов`язання з боку відповідача не відбулося, що також підтверджується діями позивача щодо реєстрації податкової накладної на суму 40 158 980,55 грн. тільки 13.12.2023.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій визначили, що підстави для нарахування та стягнення з ПрАТ "Нафтогазвидобування" матеріальних втрат за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України відсутні, а позовні вимоги ТОВ "Сервіс Ойл" задоволенню не підлягають.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з ПрАТ "Нафтогазвидобування" інфляційних втрат та 3% річних за період з 14.11.2022 по 09.01.2024 на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з порушенням (на думку ТОВ "Сервіс Ойл") відповідачем свого грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором, заборгованість за яким стягнута судовим рішенням від 10.07.2023 у справі № 910/5525/23.

Касаційне провадження за касаційною скаргою в даній частині у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Враховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить у першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Водночас, Верховний Суд у силу приписів статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові судів попередніх інстанцій чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій у розгляді даної справи № 910/1008/24 неправильно застосували норми матеріального і процесуального права, а саме, приписи частини четвертої статті 75 ГПК України та статті 625 Цивільного кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, справа № 910/9823/17, на яку посилається скаржник, розглядалася за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-торгівельної компанії "Таврія" до публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" про визнання договору поруки недійсним.

Справа № 917/1345/17 розглядалася за позовом ТОВ "Агрофірма "Яковлівська", посилаючись на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України про стягнення з учасників товариства коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Позовні вимоги мотивовані безпідставністю здійснених позивачем на користь відповідачів виплат у вигляді дивідендів як учасникам (засновникам) ТОВ "Агрофірма "Яковлівська" через відсутність рішення загальних зборів товариства (не проведення).

Справа № 917/1335/18 розглядалася за позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод дорожніх машин" про визнання недійсним одностороннього правочину - зарахування однорідних зустрічних вимог на підставі листа (заяви) названого товариства від 17.05.2017 № 42/698.

Справа № 916/190/18 розглядалася за позовом дочірньої компанії "Газ Україна" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства "Одесагаз" про стягнення заборгованості в розмірі 11 281 588,48 грн., яка складається з інфляційних втрат у розмірі 10 787 039,37 грн. за період із 01 січня по серпень 2015 року за зобов`язаннями з оплати основного боргу, що виникли на підставі договору про закупівлю природного газу за державні кошти, та 3% річних за період з 30 січня по 30 серпня 2015 року в розмірі 494 549,11 грн. Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення господарського суду Одеської області від 22.10.2012 у справі № 5017/2643/2012, що стало підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за вказані періоди відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Справа № 686/21962/15-ц розглядалася про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2009 у частині стягнення з відповідача на користь позивача 770 000 грн. матеріальних збитків та 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

У даній справі Верховний Суд зазначив, що з огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України; відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Справа № 917/1564/17 розглядалася за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бумет" до публічного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод" про стягнення з відповідача 1 331 495,53 грн. інфляційних втрат та 268 191,92 грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати отриманого товару.

У даній постанові від 05.03.2019 Верховний Суд сформував висновок, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з ПрАТ "Нафтогазвидобування" інфляційних втрат та 3% річних за період з 14.11.2022 по 09.01.2024 на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з порушенням відповідачем свого грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором, заборгованість за яким стягнута судовим рішенням від 10.07.2023 у справі № 910/5525/23. За встановленими судами обставинами, відповідач двічі висловив мотивовану відмову від підписання акта від 12.10.2022 №3 і остаточна сума за вказаним актом визначена господарським судом міста Києва у межах справи № 910/5525/22. У подальшому, на виконання рішення господарського суду від 10.07.2023, ТОВ "Сервіс Ойл" листом від 29.11.2023 № 09/399 втретє надіслало ПрАТ "Нафтогазвидобування" акт прийому-передачі виконаних робіт (етапів) від 12.10.2022 № 3 на суму 40 158 980,55 грн. ТОВ "Сервіс Ойл" 13.12.2023 здійснило реєстрацію податкової накладної на зазначену суму. Виходячи з підпункту 4.4.1 пункту 4.4 та пункту 4.6 Договору оплата за актом прийому-передачі виконаних робіт від 12.10.2022 (етапів) № 3 на суму 40 158 980,55 грн. була здійснена без порушення строків оплати.

Верховний Суд, зазначає, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги та аналізу висновків судів попередніх інстанцій Судом встановлено, що посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції наведених висновків Верховного Суду, які містяться у постановах Верховного Суду у справах №№ 910/9823/17, 917/1345/17, 917/1335/18 916/190/18, 686/21962/15-ц, 917/1564/17, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах істотно відмінні (у справі, що розглядається, з одного боку, і в згаданих справах з іншого) за предметом позову, підставами позову і фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах за змістовним, суб`єктним, об`єктним критеріями.

Отже, наведена ТОВ "Сервіс Ойл" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

З урахуванням наведеного Судом приймаються доводи, наведені у відзиві ПрАТ "Нафтогазвидобування" на касаційну скаргу, у частині, яка узгоджується з даною ухвалою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 зі справи № 910/1008/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова