ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2024 р. Справа №926/4693/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді (доповідача) МАТУЩАКА О.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

За участю представників сторін від:

позивача: Коваль Т.В. (адвокат);

відповідача: Миронов С.І. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України (вх. ЗАГС №01-05/2206/24 від 02.08.2024)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 09.07.2024 (повне рішення 22.07.2024, суддя Байталюк В.)

у справі №926/4693/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України,

м. Чернівці

до відповідача Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз,

м. Чернівці

про стягнення грошових коштів в сумі 6 083 234,28 грн

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Чернівецької області звернулося ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» про стягнення заборгованості в сумі 6 083 234,28 грн, у тому числі 4 461 167,72 грн основного боргу, 1 100 098,09 грн пені, 398 267,05 грн інфляційних втрат та 123 701,42 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору від 04.02.2020 № транспортування природного газу відповідач не оплатив вартість перевищення договірної потужності за березень 2022 року - червень 2023 року в сумі 4 461 167,72 грн, у зв`язку з чим позивач також нарахував неустойку і компенсаційні платежі в заявлених до стягнення сумах.

Позивач зазначав про те, що одержання доступу до потужності, надання послуг транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу; здійснення господарської діяльності відповідачем, як Оператором ГРМ, з розподілу природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що з газотранспортної системи позивача мають надходити до газорозподільної системи відповідача обсяги природного газу, які останній розподіляє приєднаним до його мережі споживачам; акти наданих послуг за газові місяці за спірний період підписані представниками сторін без зауважень, що свідчить про визнання відповідачем факту отримання послуг перевищення замовленої потужності за вказаним договором.

Господарський суд Чернівецької області рішенням від 09.07.2024 у справі №926/4693/23 позов задовольнив. Стягнув з АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» грошові кошти у загальній сумі 6 083 234,28 грн, з яких: 4 461 167,72 грн - основна заборгованість; 123 701,42 грн - 3% річних; 1 100 098,09 грн - пеня; 398 267,05 грн - інфляційні втрати; розстрочив виконання рішення в цій частині на шість місяців шляхом сплати щомісячно, з місяця наступного після місяця набрання даним рішенням законної сили, не пізніше 01 числа кожного календарного місяця по 1 013 872,38 грн та стягнув з АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» 91 248,51 грн судового збору.

Вказане рішення суду в частині розстрочення його виконання на шість місяців мотивоване тим, що відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, а розстрочення рішення суду не порушить прав позивача та надасть змогу відповідачу належним чином виконати рішення суду у цій справі без ризиків виникнення неплатоспроможності відповідача та/або припинення його господарської діяльності.

ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» подало апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просить його скасувати в частині розстрочення виконання судового рішення. Покликається на те, що відсутні підстави для розстрочення виконання рішення суду, в протилежному випадку порушеним буде баланс інтересу сторін, а саме позивача, адже останній не повинен нести відповідальність за неефективну господарську діяльність відповідача.

Водночас саме позивач за власні кошти забезпечує ремонт газотранспортної системи держави, пошкодженої внаслідок військових дій, задля недопущення припинення транспортування природного газу, в тому числі на територію Європейського Союзу.

На думку апелянта, позивачем не підтверджено належними доказами складного матеріального становища та того, що сплата відповідачем заборгованості у повному обсязі є неможливою без її розстрочення.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в. якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що суд врахував інтереси обох сторін, оскільки відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та окрім суми основного боргу стягнув ще більше, ніж 1,6 млн. грн штрафних санкцій. Вважає, що розстрочення виконання рішення у цій справі не вплине негативно на забезпечення позивачем експлуатації газотранспортної системи України, адже заборгованість відповідача перед позивачем складає лише 0, 01% від усієї дебіторської заборгованості перед позивачем інших замовників послуг. Наголошує на тому, що заборгованість АТ «Чернівцігаз» виникла з незалежних від відповідача обставин та є наслідком тарифної політики НКРЕКП.

Інших додаткових заяв чи клопотань представниками сторін не подано.

У зв?язку із звільненням у відставку судді-члена колегії Плотніцького Б.Д., розпорядженням керівника апарату №213 від 04.09.2024 призначено проведення автоматизованої зміни складу суду у справі №926/4693/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2024, у склад колегії суддів для розгляду справи №926/4693/23 внесено зміни: замість судді Плотніцького Б.Д. введено суддю Кравчук Н.М.

05.09.2024 в судовому засіданні в режимі відеоконференції взяли участь представники сторін, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи зазначене, а також те, що апелянт оскаржує рішення суду від 09.07.2024 в частині розстрочення його виконання, то суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Приписами ст. 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 331 ГПК України суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд першої інстанції, з доводами якого погоджується і апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що в справі наявні обставини, які ускладнюють виконання рішення відповідачем, що є підставою для розстрочки виконання судового рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Водночас ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, відповідне право господарського суду щодо розстрочення виконання рішення суду не обмежується певним строком, а може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред`явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом. Зазначена заява повинна бути обґрунтувати заявником і у ній мають бути вказані обставини, з якими пов`язується можливість розстрочення виконання рішення.

Питання про розстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19).

Вирішуючи питання про застосування відстрочки або розстрочки виконання рішення суду, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан тощо.

Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Так, у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З огляду на те, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України»).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», ухвала від 07.10.2003).

Так, в обґрунтування поданого клопотання про надання розстрочки виконання судового рішення відповідач зазначав, що на сьогоднішній день перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює виконання рішення суду.

На підтвердження доводів щодо важкого фінансового становища відповідач надав звіти про оплату житлово-комунальних послуг населенням за 3 та 4 квартал 2023 р.; звіти про фінансові результати за 2021 р., 2022 р., 1 кв. 2023 р.

Крім того, відповідач, серед іншого, повідомив про те, що постановою НКРЕКП від 22.02.2024 № 374 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 № 856, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд, проаналізувавши вказану постанову НКРЕКП, обґрунтовано встановив, що АТ «Чернівцігаз» з 01.03.2024 позбавлено права на провадження ліцензованої діяльності з розподілу природного газу та припинило отримувати дохід з поточної діяльності, в зв`язку з чим відповідач не проводить ліцензованої господарської діяльності з розподілу природного газу та не отримує від споживачів плати за надані їм послуги з розподілу природного газу.

Крім цього, на виконання вимог ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 НКРЕКП прийнято постанову від 12.02.2024 № 516 «Про затвердження АТ «Чернівцігаз» обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу», відповідно до якої затверджено АТ «Чернівцігаз», в тому числі: обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за даними звітності, поданої АТ «Чернівцігаз» до НКРЕКП, над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, встановленими НКРЕКП, з урахуванням отриманих компенсацій витрат, що утворився за період з 01.11.2021 по 28.02.2022 включно у сумі 472 741,73 тис. грн (без ПДВ).

З вказаної постанови НКРЕКП вбачається, що заборгованість АТ «Чернівцігаз» виникла з незалежних від відповідача обставин та є наслідком тарифної політики НКРЕКП, яка полягає у затвердженні останньою для АТ «Чернівцігаз» економічно необґрунтованого тарифу на розподіл природного газу, який не покриває розмір фактичних витрат на придбання природного газу для потреб ВТВ та НВтр і власних потреб, а також послуг балансування, внаслідок чого АТ «Чернівцігаз» недоотримано необхідних коштів для розрахунків за надані послуги перед позивачем.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про знаходження відповідача в скрутному фінансовому становищі, а виконання рішення суду може супроводжуватися арештами рахунків, що вплине на вчасну виплату заробітної плати, звільненням працівників та банкрутством підприємства.

При цьому спростовуються доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції майнових інтересів позивача, позаяк розстрочка виконання рішення в справі не порушить майнових інтересів позивача, а слугуватиме досягненню мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

Місцевий господарський суд, з доводами якого погоджується і суд апеляційної інстанції, вважає розстрочення відповідачу виконання рішення суду належним способом виконання останнім рішення суду та сприятиме погашенню заборгованості протягом визначеного судом строку, що становить 6 місяців, а не один рік, як того просив відповідач.

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини неможливості виконати рішення Господарського суду Чернівецької області у цій справі без розстрочення його виконання, з огляду на принципи розумності та справедливості, а також враховуючи баланс інтересів сторін та те, що розстрочення рішення суду не порушить прав позивача та надасть змогу відповідачу належним чином виконати рішення суду у цій справі без ризиків виникнення неплатоспроможності відповідача та/або припинення його господарської діяльності, суд першої інстанції правомірно задоволив клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

З врахуванням наведеного вище, беручи до уваги ч. 5 ст. 331 ГПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого рішення про доцільність розстрочення виконання рішення у цій справі на 6 місяців шляхом щомісячної сплати відповідачем стягнутої суми рівними частками не пізніше 01 числа кожного календарного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем набрання судовим рішенням законної сили по 1 013 872,38 грн.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що визначення періоду розстрочення виконання рішення суду належить до дискреційних повноважень суду першої інстанції.

Дискреційне повноваження суду може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Аналогічний правовий висновок викладено у п. 50 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги дискреційні повноваження суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вбачає наявності порушень судом першої інстанції норм процесуального права, що мало б наслідком скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, то рішення суду в частині розстрочення виконання рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 202, 269, 270, 275 - 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 09.07.2024 у справі №926/4693/23 в оскаржуваній частині без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Повний текст постанови складено та підписано 17.09.2024.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК