РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/542/24

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави,

АДРЕСА_1 ,

в особі позивача: Фонду державного майна України,

вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133;

до відповідача 1: Акціонерного товариства Укртелеком,

вул. Бульвар Тараса Шевченка, 18, м. Київ, 01601;

до відповідача 2: Ічнянської міської ради,

пл. Т.Г. Шевченка, 1, м. Ічня, Прилуцький район, Чернігівська область, 16700;

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної державної адміністрації, вул. Г. Полуботка, 70, м. Чернігів, 14013;

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, пр-т. Миру, 190 А, м. Чернігів, 14000;

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , представник, діє в порядку самопредставництва юридичної особи згідно з витягом з ЄДРПОУ ;

від відповідача 1: Полегенько К.А. адвокат, довіреність від 09.01.2024 б/н;

від відповідача 2: не прибув;

від третьої особи 1: не прибув;

від третьої особи 2: не прибув;

від прокуратури: Юзвак Л.Б. прокурор відділу.

У судовому засіданні 11.09.2024, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Заступником керівника Прилуцької окружної прокуратури поданий позов в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідачів 1 та 2 - Акціонерного товариства Укртелеком та Ічнянської міської ради про усунення перешкод власнику - державі в особі Фонду державного майна України в праві користування та розпорядження захисною спорудою цивільного захисту протирадіаційним укриттям № 92768, розташованим за адресою: вул. Воскресінська (Леніна), 26, м. Ічня Ічнянського (на даний час Прилуцького) району Чернігівської області, шляхом:

- визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.09.2004 № 350 Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості в частині визнання за Відкритим акціонерним товариством Укртелеком права власності на захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768, площею 63,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 06.11.2004, виданого Відкритому акціонерному товариству Укртелеком на майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- скасування рішення реєстратора Ічнянської районної державної адміністрації Журавель А.О. від 01.03.2018, номер запису 4712 в книзі 22, індексний номер 39942817;

- зобов`язання Акціонерного товариства Укртелеком () повернути захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768, розташовану за адресою: вул. Воскресінська (Леніна), 26, м. Ічня Ічнянського (на даний час Прилуцького) району Чернігівської області на користь держави в особі Фонду державного майна України ().

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.09.2004 № 350 визнане право власності ВАТ Укртелеком на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , до складу яких увійшло підвальне приміщення, в якому розташована споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768, що віднесена до об`єктів, які перебувають під охороною держави та мають загальнодержавне значення, в зв`язку з чим не могла бути відчужена та передана в приватну власність.

Суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження; за власною ініціативою залучив до участі в справі в якості третіх осіб 1 та 2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної державної адміністрації () та Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області (); підготовче засідання призначив на 26.06.2024; установив сторонам строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог, про що постановив ухвалу від 11.06.2024, яка доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 11.06.2024 о 19:06 (підтверджується довідками про доставку електронного листа).

12.06.2024, від третьої особи 1 - Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної державної адміністрації, через систему «Електронний суд», надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких повідомив, що в Книзі обліку захисних споруд цивільного захисту Чернігівської області обліковуються об`єкти державної, комунальної та приватної власності, відповідно до облікових даних протирадіаційне укриття № 92768, розташоване за адресою: вул. Воскресінська (Леніна), 26, м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області знаходиться на балансі АТ «Укртелеком». Просив розглянути справу за відсутності представника.

24.06.2024, від відповідача 2 Ічнянської міської ради, через систему «Електронний суд», надійшла заява про визнання позову в повному обсязі, просив задовольнити позов та розглянути справу за відсутності представника за наявними в справі документами.

26.06.2024, від відповідача 1 АТ «Укртелеком», через систему «Електронний суд», надійшов відзив (поданий в установлений строк), яким проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши про:

- відсутність підстав представництва інтересів держави прокурором та відсутності в позивача матеріально-правових підстав звернення до суду із заявленими позовними вимогами;

- відсутність доказів на підтвердження існування захисної споруди на момент оформлення відповідачем 1 правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості (2/3); відсутність доказів введення в експлуатацію захисної споруди; спірна захисна споруда не є самостійним об`єктом нерухомого майна, натомість, відокремлення даного об`єкту від інших приміщень підвального поверху будівлі, так само як і відокремлення підвального поверху від конструктивних елементів надземного поверху будівлі чи їх поділ на самостійні об`єкти, - неможливе;

- невиправданість та непропорційність втручання держави в право власності відповідача 1;

- обрання неналежного способу захисту;

- сплив позовної давності та необхідність застосування судом відповідних правових наслідків.

Відповідач 1 у відзиві заявив клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерного товариства «Укрпошта» (01001 м. Київ, вул. Хрещатик, 22, ), оскільки вважає, що 1/3 частини будівлі передана АТ «Укрпошта», ухвалення судового рішення про повернення до державної власності частини підвального приміщення, вплине на його права як співвласника цієї будівлі, за наслідком перерозподілу та зміни фактичної площі будівлі, на частину якої АТ «Укрпошта» оформило право власності.

26.06.2024, у підготовче засідання прибули прокурор та повноважний представник позивача; відповідачі та треті особи до суду не прибули, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлені в установленому законом порядку, про що свідчать наявні матеріали справи.

Суд, за відсутності заперечень від інших учасників справи, задовольнив клопотання відповідача 2 та третьої особи 1 про розгляд справи за відсутності їх повноважних представників, оскільки участь в судових засіданнях є процесуальним правом сторони.

Суд прийняв визнання відповідачем 2 позову, оскільки визнання Радою правомірності вимог заявлених до неї, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб

Щодо клопотання відповідача 1 про залучення третьої особи суд зазначає наступне.

Виходячи з приписів частин 1 та 3 статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити в справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження в справі, в разі коли рішення в справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі в справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі в справі.

Приймаючи до уваги, що майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у спільній частковій власності двох співвласників - АТ «Укртелеком» та АТ «Укрпошта», проте частка будівлі 2/3, до складу якого входить спірне підвальне приміщення належить на праві власності саме відповідачу 1 АТ «Укртелеком», згідно зі свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 06.11.2004, комісійним актом від 25.02.2005 розмежування приміщень та площ Ічнянського цеху електрозв`язку № 6 Ніжинського ЦЕЗ № 4 ЧФ ВАТ «Укртелеком» та Ічнянського відділення поштового зв`язку Прилуцького ЦПЗ № 3, розміщених за адресою: м. Ічня, вул. Леніна, 26, тому суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що ухвалене судове рішення в даній справі вплине на майнові права та обов?язки «Укрпошта», в зв?язку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача 1.

За результатами підготовчого засідання, суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 12.08.2024, про що відповідачі 1, 2 та треті особи 1, 2 повідомлені ухвалою суду від 26.06.2024, в порядку статей 120, 121 ГПК України, яка доставлена до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 26.06.2024 о 20:00 (підтверджується довідками про доставку електронного листа).

01.07.2024, від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору, що за правовим змістом оцінені судом як відповідь на відзив (надійшла в установлений строк), нею позов підтримав зазначивши, що Фонд не мав повноважень щодо управління майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком» (найменування змінене на АТ «Укртелеком») у процесі корпоратизації, але перебувало на його балансі. Фонд також не здійснював формування статутного капіталу цього Товариства в процесі корпоратизації. Захисна споруда цивільного захисту, в силу положень частини 2 статті 178 ЦК України, є обмежено оборотоздатною річчю та не може відчужуватись із державної чи комунальної власності в приватну. З огляду на відсутність згоди держави в особі Фонду на передачу спірного сховища в приватну власність АТ «Укртелеком», державна реєстрація права приватної власності на таке майно за останнім є незаконною, чим спростовується презумпція права власності Товариства на спірний об`єкт.

12.08.2024, у судове засідання прибули повноважний представник відповідача 1 та прокурор; позивач, відповідач 2 та треті особи 1, 2 до суду не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Суд відклав розгляд справи по суті на 21.08.2024, в яке викликав повноважного представника позивача, в порядку статей 120, 121 ГПК України.

16.08.2024, прокурор подав відповідь на відзив відповідача 1 (з порушенням установленого строку), якою, спростовуючи доводи останнього, зазначив, що:

- правові підстави звернення прокуратурою до суду з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, належним чином обґрунтовані в позовній заяві;

- рішення Ради від 28.09.2004 № 350 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості» прийняте всупереч п. «г» частини 2 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», введеного в дію постановою ВР № 2164-ХІІ від 04.03.1992 (діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення); втратив чинність з 07.03.2018, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» № 2269-VIII, до п. 41 частини 2 статті 4 якого включено норму аналогічного змісту щодо заборони приватизації захисних споруд; та частини 12 статті 32 Кодексу цивільного захисту України; тому рішення Ради підлягає визнанню в судовому порядку незаконним та скасуванню, а видане на його підставі свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 01.12.2004 (похідна вимога), - визнанню недійсним;

- позов поданий з метою відновлення становища, що існувало до порушення; вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному статтею 391 ЦК України з метою усунення перешкод, які відповідач створює власнику державі в користуванні і розпорядженні об`єктом цивільного захисту; негаторний позов може бути пред`явлений впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця об`єкту нерухомості, тобто строк позовної давності до заявлених вимог не підлягає застосуванню (всупереч доводам Товариства);

- за відомостями Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської ОДА (третьої особи 1) захисна споруда цивільного захисту № 92768 включена до Книги обліку захисних споруд Чернігівської області як протирадіаційне укриття, починаючи з 27.12.1980; наявність відповідної технічної документації на окреме приміщення (протирадіаційне укриття) спростовує доводи Товариства щодо неможливості визначення даної споруди як окремого об`єкту.

Відповідач 1 у належний строк скористався правом на подачу письмових заперечень на відповідь на відзив та підтримав правову позицію, наведену в відзиві на позов. Додатково, звертав увагу, що представники Фонду були включені до складу комісії з приватизації ВАТ «Укртелеком», що свідчить про обізнаність позивача про вибуття спірного об`єкту в власність Товариства, про що до заперечень додав акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» (затвердженого наказом голови Держкомзв`язку та інформатизації України від 23.12.1999 № 150). Клопотав поновити строк на подачу додаткових доказів до справи.

21.08.2024, у судове засідання прибули повноважні представники позивача, відповідача 1 та прокурор; відповідач 2 та треті особи 1, 2 до суду не прибули, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлені належним чином, через підсистему Електронний суд, про що свідчать наявні матеріали справи.

Прокурор у судовому засіданні усно клопотав продовжити строк на подачу відповіді на відзив. Мотивував заявлене клопотання тим, що відзив на позов не був попередньо направлений Прилуцькій окружній прокуратурі Чернігівської області (адресат: Чернігівська обласна прокуратура, яка не є учасником справи), що позбавило його можливості скористатись правом на подачу письмової відповіді на відзив в установлений судом строк.

Суд визнав поважними причини пропуску Прилуцькою окружною прокуратурою строків на подачу відповіді на відзив, відповідно до частини 2 статті 119 ГПК України продовжив строк на вчинення наведених процесуальних дій та залучив цей документ до матеріалів справи, з метою врахування його змісту при ухваленні судового рішення по суті спору (протокол судового засідання 21.08.2024).

Представник відповідача 1 в судовому засіданні клопотав поновити строк на подачу додаткових доказів у справі, долучених до письмових заперечень, мотивуючи, необхідністю спростування доводів прокурора, наведених у відповіді на відзив.

Суд визнав поважними причини пропуску АТ «Укртелеком» строків на подачу додаткових доказів у справі, відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України поновив строк на вчинення наведених процесуальних дій, залучив до матеріалів справи: оголошення про результати приватизації ВАТ «Укртелеком» (офіційне видання ФДМ України: Відомості приватизації від 23.03.2011 № 12 (655)); акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» від 23.12.1999 № 150; лист ФДМ України від 15.01.2024 № 10-24-1052 (протокол судового засідання 21.08.2024).

Суд відклав розгляд справи по суті на 11.09.2024, про що учасники справи повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України.

У судове засідання 11.09.2024 прибули: повноважні представники позивача, відповідача 1 та прокурор; відповідач 2 та треті особи 1, 2 до суду не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового розгляду даного спору повідомлені належним чином засобами електронного зв`язку в підсистемі Електронний суд.

Суд розпочав розгляд справи по суті та заслухав повноважних представників сторін та прокурора.

Прокурор позов підтримав у повному обсязі. Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити та повернути в власність держави споруду цивільного захисту, заперечував твердження про обізнаність Фонду з фактом вибуття з державної власності спірного об`єкту в процесі корпоратизації Підприємства, оскільки про виявлені порушення дізнався лише після звернення до нього прокурора.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечував та просив застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених вимог.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

За наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27.12.1999 № 155 «Про створення відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» та затвердження його статуту» створене Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у відкрите акціонерне товариство в процесі корпоратизації відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» та Положення про порядок корпоратизації підприємств ( затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508). Згідно з п. 8 зазначеного Указу Президента України, засновники відкритих акціонерних товариств після прийняття рішення про їх приватизацію передають державним органам приватизації тільки акції цих товариств.

Наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 09.08.2004 № 189 передане нерухоме майно, що знаходилось на балансі Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» по Чернігівській дирекції станом на 01.07.1999, у власність Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком». Затверджений Перелік нерухомого майна переданого у власність ВАТ «Укртелеком» по Чернігівській дирекції (філії) згідно з додатком.

Зокрема, за актом приймання-передачі нерухомого майна від 09.08.2004 (додаток № 1 до наказу від 09.08.2004 № 189) до статутного фонду ВАТ «Укртелеком», Державний комітет зв`язку та інформатизації України передав по Чернігівській філії 2/3 будівлі, приміщення цеху № 6, інвентарний номер 00015545, за адресою: вул. Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область, 16703 (порядковий номер за Переліком 264).

Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 28.09.2004 № 350 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості», відповідно до наказу Держкомзв?язку України від 27.12.1999 № 155 «Про створення ВАТ «Укртелеком» та наказу від 09.08.2004 № 189 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком», переліку об`єктів нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Укртелеком» від 09.08.2004, акту приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду ВАТ «Укртелеком», доручено Ічнянському РБТІ оформити право власності ВАТ «Укртелекому» на об`єкти нерухомості розташовані за адресою м. Ічня, вул. Леніна, 26: 2/3 будівлі приміщення цеху № 6, огорожа подвір`я, туалет, 1/3 будівлі склад-навісу, 4/5 будівлі, гараж № НОМЕР_3 (4 бокси), 1/2 будівлі, гараж-бокс № НОМЕР_4 (з приміщенням дизельної).

06.11.2004, на підставі зазначеного рішення Ічнянською міською радою видане ВАТ «Укртелеком» свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 047076, на нежитлову будівлю, за адресою: АДРЕСА_2 . Опис об`єкта: загальна площа 1861,6 кв. м.: будинок РВЗ (2/3 частка ВАТ «Укртелекому»), А-3, 1861,6 кв. м.; огорожа із бетонних плит (1/1 частка ВАТ «Укртелекому»), № 1.2; вбиральня, Т, 6,0 кв. м.; склад-навіс (1/3 частка ВАТ «Укртелекому», 98,4 кв. м.), В-1, в-1, 236,4 кв. м.; гараж (4/5 частка ВАТ «Укртелекому»), Б-1, 127,7 кв. м., гараж з дизельною (1/2 частка ВАТ «Укртелекому»), Г-1,179, 4 кв .м.

За актом розмежування приміщень та площ Ічнянського цеху електрозв`язку № 6 Ніжинського ЦЕЗ № 4 ЧФ ВАТ «Укртелеком» та Ічнянського відділення поштового зв`язку Прилуцького ЦПЗ № 3, розміщених за адресою: м. Ічня, вул. Леніна, 26, складеним 25.02.2005 комісійно, проведене обстеження всіх будівель та приміщень за вказаною адресою, площі розмежовані в частках між співвласниками. Загальна площа будинку з підвалом 1861,6 кв. м.: площа Ічнянського цеху електрозв`язку 1273,3 кв. м. (частка 17/25), площа Ічнянського відділення поштового зв`язку 588,3 кв. м. (частка 8/25) згідно з наведеним переліком приміщень та площ указаної будівлі.

За протоколом загальних зборів акціонерів № 8 від 14.06.2011 ВАТ «Укртелеком» перейменоване на ПАТ «Укртелеком». У подальшому за протоколом загальних зборів акціонерів № 20 від 22.04.2021 ПАТ «Укртелеком» перейменоване на АТ «Укртелеком». Відповідні відомості внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 343614499 від 21.08.2023 вбачається, що будівля, за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 1861,6 кв. м., зареєстрована 26.02.2018 на праві власності за ПАТ «Укртелеком» (спільна часткова власність, розмір частки 2/3), запис внесений Реєстратором на підставі: свідоцтва про право власності від 06.11.2004.

На замовлення власника - ВАТ «Укртелеком», Ічнянським РБТІ, 30.11.2001, виготовлений технічний паспорт на об`єкт нерухомості (інвентарний номер 00015545), за адресою: вул. Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область. Згідно з експлікацією внутрішніх площ до плану будинку, літ. А-3 (підвальне приміщення), до його складу, в тому числі ввійшло: приміщення площею 57 кв. м. та приміщення площею 6,5 кв. м.

Також, на замовлення власника - ПАТ «Укртелеком» Чернігівська філія, КП БТІ Ічнянської районної ради Чернігівської області, 27.08.2013, виготовлений технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони), протирадіаційне укриття, обліковий № 92768, за адресою: вул. Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область. Згідно з експлікацією приміщень до плану захисної споруди цивільного захисту (цивільної оборони), до його складу ввійшли розташовані в підвалі будівлі приміщення площею 57 кв. м. та 6.5 кв. м. відповідно, загальна площа захисної споруди 63,5 кв. м. Враховуючи технічні характеристики: протирадіаційне укриття вбудоване в будівлю; за показником захисту група Б коефіцієнт захисту 200; введене в експлуатацію 27.12.1980; загальна площа 63,5 кв. м., об`єм 177,8 куб. м.; розраховане на 50 осіб; та має один вхід.

За відомостями Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської ОДА, згідно з обліковою карткою протирадіаційного укриття № 92768, за адресою по вул. Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область, знаходиться протирадіаційне укриття № 92768, що належить Ічнянському районному вузлу зв`язку Міністерства зв`язку УРСР. Згідно з наведеною технічною характеристикою укриття є вбудованим, показник захисту Б-2 (Кз) 200, площа 65,44 кв. м., місткість 50 осіб, введено в експлуатацію у 1980 році.

У матеріалах справи також наявні: акт, складений за результатами проведення позапланової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства в сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 275 від 05.11.2018; акти оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 92768 від 29.06.2021 та від 04.11.2022; акт оперативного огляду об`єкта (будівлі, споруди, приміщення) щодо можливості його використання для укриття населення від 03.06.2023, в яких за результатами перевірок стану готовності, експлуатації і використання вказаного протирадіаційного укриття встановлено: місцезнаходження - АДРЕСА_2 ; форма власності - приватна; підпорядкованість / власник - ПАТ «Укртелеком»; загальні характеристики: вбудоване приміщення, площею 63,5 кв. м., розраховане на 50 осіб; стан готовності захисної споруди станом на 03.06.2023 придатне до використання за призначенням.

За доводами прокурора, відповідачем 1 у процесі корпоратизації набуто в власність нерухоме майно, адміністративна будівля, за адресою: АДРЕСА_2 , часткою 2/3, площею 1273,3 кв. м., до складу якої зокрема увійшла захисна споруда цивільного захисту № 92768, площею 63,5 кв. м. (розташоване в підвальному приміщенні будівлі) (спірна).

Мотивуючи звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Фонду державного майна України, прокурор зазначив, що захисна споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768, віднесена до об`єктів, що перебувають під охороною держави та мають загальнодержавне значення, в зв`язку з чим цей об`єкт нерухомості не міг бути набутий в приватну власність АТ «Укртелеком».

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Відповідач 1 ставив під сумнів наявність у прокурора достатніх підстав для звернення за судовим захистом у даному спорі в особі Фонду державного майна України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 23 Закону України №1697-VII «Про прокуратуру» визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частини 1, 3).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 частина 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

Тобто, за приписами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Згідно з положеннями статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Однією з підстав для представництва є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Важливим обов`язком фізичних та юридичних осіб, органів влади, що здійснюють діяльність на території України, є обов`язок додержуватися Конституції України та законів України. Даний обов`язок можна вважати основоположним для всіх інших юридичних обов`язків, який являє собою встановлену державою міру і спосіб необхідної поведінки, що закріплена в нормативно-правовому порядку відповідно до індивідуальних і суспільних інтересів. Він є формою вираження відповідальності перед державою та суспільством.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності в відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування.

Захисні споруди цивільного захисту є інженерними спорудами, які призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій. Враховуючи, що указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на території України введений воєнний стан, належне функціонування захисних споруд є основою забезпечення безпеки громадян.

За доводами прокурора, спірне нерухоме майно - захисна споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768, що розташоване за адресою: вул. Воскресінська (Леніна), 26, м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області, в силу закону відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, розпорядником та власником якого є держава в особі Фонду державного майна України.

Прокурор зазначає, що порушення інтересів держави відбулося внаслідок оформлення та реєстрації за ВАТ "Укртелеком" (перейменовано на ПАТ "Укртелеком", а згодом - на АТ "Укртелеком") права власності на адміністративну будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , до складу якого увійшла споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768.

За частиною 1 статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 № 185-V, суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» від 09.12.2011 № 4107-VI Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику в сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, в тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За частиною 1 статті 4 даного Закону до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, здійснення контролю в сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна в випадках, установлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування, повернення в державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Частинами 1 - 3 статті 7 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (у редакції на час приватизації спірного майна) визначено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд, органи приватизації Республіки Крим та адміністративно-територіальних одиниць. Фонд та його регіональні відділення і представництва на місцях діють на підставі цього Закону та Положення про Фонд, що затверджується Верховною Радою України. Фонд у процесі приватизації здійснює такі основні повноваження (серед іншого): продає майно, що перебуває в загальнодержавній власності, в процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств і об`єктів незавершеного будівництва; створює комісії по приватизації; затверджує плани приватизації майна, що перебуває в загальнодержавній власності.

Статтею 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» визначено, що продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній та комунальній власності, є (серед інших): Фонд, його регіональні відділення та представництва.

Відповідно до частин 1, 5 статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» Фонд, Верховна Рада Республіки Крим, місцеві Ради народних депутатів затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно в загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови в приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині 1 цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника в письмовій формі. Відмова в приватизації можлива тільки в визначених випадках, зокрема коли є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства.

Пунктом 1 Указу Президента України від 19.02.1994 № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні» з метою прискорення процесу приватизації державного майна, забезпечення єдиного методологічного підходу до цього процесу та створення сприятливих умов для виконання Державної програми приватизації створено єдину систему органів приватизації в Україні шляхом реорганізації регіональних відділень Фонду в Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і органів приватизації відповідних адміністративно-територіальних одиниць - у регіональні відділення Фонду.

З моменту прийняття рішення про приватизацію державного майна функції управління цим майном переходять до відповідного органу приватизації (п. 3 цього Указу).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ФДМУ здійснює повноваження з урядування від імені держави в сфері даних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено, що в серпні 2023 року Прилуцька окружна прокуратура повідомляла ФДМ України про наявність підстав для звернення до суду задля захисту інтересів держави. ФДМ України, у відповідь просив розглянути питання щодо можливості вжиття заходів прокурорського реагування для повернення захисної споруди в державну власність (лист - звернення прокуратури від 28.08.2023 № 54-75-5763вих-23, лист відповідь Фонду від 30.08.2023 № 10-24-22047).

На виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Прилуцькою окружною прокуратурою направлене ФДМ України повідомлення від 30.05.2024 № 54-77-3805вих-24 про скерування до суду даного позову.

Таким чином, прокурор дотримався порядку, встановленого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», належним чином підтвердив підстави для представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України в судовому порядку.

В межах даного позову оспорюється законність розпорядження державним майном, яке не підлягало передачі в приватну власність, відтак, позов вірно скерований до Господарського суду Чернігівської області, в порядку виключної підсудності, за місцем знаходження спірного майна.

Наведені висновки спростовують доводи відповідача 1 про відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором в особі ФДМ України та відсутності матеріально-правових підстав звернення до суду із заявленими вимогами. Заперечення відповідача 1 в цій частині не знайшли підтвердження, а тому судом відхилені.

Щодо незаконного вибуття з державної власності споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 92768, загальною площею 63,5 кв. м., розташованого в адміністративній будівлі, площею 1861,6 кв. м. (підвальному приміщенні), за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

За статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 326 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що в державній власності є майно, в тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є в державній власності, здійснюється державними органами, а в випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності в разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом.

Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами наявний спір щодо об`єкту нерухомого майна частини приміщення адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , набутого відповідачем у власність у 2004 році.

Суд установив, що з 26.02.2018, за ПАТ «Укртелеком», яке є правонаступником ВАТ «Укртелеком», зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, нежитлову будівлю, загальною площею 1861,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 (спільна часткова власність, 2/3 частки); документи подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, видане 06.11.2004 Ічнянською міською радою.

На протирадіаційне укриття, обліковий номер № 92768, площею 63,5 кв. м., розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , на замовлення ПАТ «Укртелеком» Чернігівська філія, КП «БТІ» Ічнянської районної ради Чернігівської області виготовлений технічний паспорт, за яким до технічних характеристик об`єкта внесений запис про введення протирадіаційного укриття в експлуатацію з 27.12.1980.

Наведене також підтверджене обліковою карткою протирадіаційного укриття № 92768, згідно з якою за адресою: АДРЕСА_2 , обліковується споруда цивільного захисту, що належить Ічнянському районному вузлу зв`язку Міністерства зв`язку УРСР; за технічною характеристикою укриття є вбудованим, показник захисту Б-2 (Кз) 200, площа 65,44 кв. м., місткість 50 осіб, введено в експлуатацію в 1980 році.

Дана інформація також відображена в актах оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 92768 від 29.06.2021 та від 04.11.2022, акті оперативного огляду об`єкта (будівлі, споруди, приміщення) щодо можливості його використання для укриття населення від 03.06.2023.

За поясненнями Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської ОДА протирадіаційне укриття № 92768 перебуває на обліку захисних споруд цивільного захисту області та, за висновком ГУ ДСНС у Чернігівській області, станом на 03.06.2023, є придатним для використання за призначенням.

Установлені судом обставини спростовують твердження відповідача 1 про неіснування захисної споруди на момент прийняття виконавчим комітетом Ічнянської міської ради оскаржуваного рішення від 28.09.2004 № 350 та оформлення ВАТ «Укртелеком» правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості в 2004 році.

Також суд вважає за доцільне звернути увагу, що відповідно до п. 2.35. Державних будівельних норм А.3.1-9-2000 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом захисних споруд цивільної оборони та їх утримання» (затверджених наказом Держбуду України від 2000-10-13 №229, чинних на час виникнення спірних правовідносин), актом державної приймальної комісії оформлюється прийняття закінчених будівництвом захисних споруд цивільної оборони. У звітність про введення в дію захисних споруд (постановка на облік) включаються тільки ті об`єкти, по яким затверджені акти державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію та за наявності гарантійного паспорта сертифіката на об`єкт, який видається генеральним підрядником. На підставі цих документів оформлюється облікова картка і паспорт захисної споруди.

Таким чином, облікова картка свідчить про введення в дію захисної споруди (постановку на облік).

Матеріалами справи підтверджено, що розташоване в підвалі будівлі приміщення, загальною площею 63,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , має правовий статус захисної споруди цивільного захисту (протирадіаційне укриття) та є самостійним об`єктом згідно з технічним паспортом, виготовленим у 2013 році КП «БТІ» Ічнянської районної ради Чернігівської області, на замовлення ПАТ «Укртелеком».

ВАТ «Укртелеком» створене згідно з наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації від 27.12.1999 № 155 шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у відкрите акціонерне товариство в процесі корпоратизації відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 05.07.1993 № 508.

Засновником товариства виступив Державний комітет зв`язку та інформатизації України (правонаступник Міністерство інфраструктури України).

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, до яких зокрема належать протирадіаційні споруди (підпункт «в» частини 2 статті 5 Закону).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 32 Кодексу цивільного захисту України, до захисних споруд цивільного захисту серед іншого належить протирадіаційне укриття - негерметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення в разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.

За п. 13 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку (затверджений постановою КМУ № 138 від 10.03.2017), у разі приватизації (корпоратизації) державного (комунального) підприємства, на балансі якого перебувають захисні споруди, уповноважений орган управління захисної споруди проводить заходи, спрямовані на визначення їх балансоутримувачів та укладення з ними договорів про утримання (зберігання) захисних споруд.

За приписами статті 86 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачене законом.

Внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вкладу до статутного (складеного) капіталу, забороняється.

За висновками Верховного Суду проведення корпоратизації державного підприємства в акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися як підстава для зміни форми власності на державне майно; таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 920/1077/16, від 28.03.2018 у справі № 925/792/17, від 08.05.2018 у справі № 925/875/17, від 22.05.2018 у справі № 915/1021/16, від 30.05.2018 у справі № 915/825/16, від 05.07.2018 у справі № 915/826/16, від 11.10.2018 у справі № 906/916/16, від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, від 20.03.2019 у справі № 927/735/16, від 13.11.2019 у справі № 916/665/18, від 10.09.2020 у справах № 923/197/18, № 923/576/18, від 01.10.2020 у справах № 924/647/18, № 912/1672/18, від 18.03.2021 у справі № 924/592/20, від 12.10.2021 у справі № 924/1431/20).

При корпоратизації держава зберігає контроль та вплив на об`єкт власності через корпоративні права щодо майна створеного акціонерного товариства.

Відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» (п. 8), у разі прийняття рішення про приватизацію корпоратизованих товариств, їх засновники передавали державним органам приватизації для приватизації (продажу) тільки акції.

Враховуючи, що захисна споруда цивільного захисту № 92768 належить до об`єктів загальнодержавного значення, то приватизація даного об`єкту заборонена законом.

Щодо обраного прокурором способу захисту порушеного права.

За частиною 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, з-поміж іншого, визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, що існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За приписами частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади та місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено форму актів, які приймаються виконавчим комітетом ради, порядок прийняття ним актів, а також встановлено презумпцію правомірності актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування через вказівку, що такі акти з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України можуть бути визнані незаконними в судовому порядку. Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та / або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.09.2004 № 350 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості» наданий дозвіл на оформлення права власності ВАТ «Укртелеком», зокрема, на 2/3 будівлі приміщення цеху АДРЕСА_4 .

На підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.09.2004 № 350 ВАТ «Укртелеком», 06.11.2004, видане свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на нежитлову будівлю, площею 1861,6 кв. м., розташовану по АДРЕСА_2 , у тому числі: будинок АДРЕСА_5 частки Укртелеком, А-3, 1861,6 кв. м.

26.02.2018, до Державного реєстру речових прав, внесений запис про речове право 25082444, за яким за ПАТ «Укртелеком» зареєстроване право власності на нежитлову будівлю площею 1861,6 кв .м., за адресою: АДРЕСА_2 , тип власності - спільна часткова власність 2/3 частки; документи подані для реєстрації: свідоцтво про право власності, видане 06.11.2004 Ічнянською міською радою.

Таким чином, під час корпоратизації Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» до статутного фонду та в власність новоствореного відкритого акціонерного товариства, за актом приймання передачі нерухомого майна засновника від 09.08.2004, протиправно з державної власності вибув обмежено оборотноздатний об`єкт нерухомості, споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття, що увійшла до складу адміністративної будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 (порядковий номер 264), 2/3 частки якої наразі зареєстроване за відповідачем 1.

Реєстрація права власності відповідачем 1 на об`єкт в цілому, до складу якого увійшов об`єкт цивільної оборони, спричинило фактичне відчуження об`єкту державної власності на користь (у власність) відповідача 1.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову прокурора в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.09.2004 № 350 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості» та визнання недійсним свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 06.11.2004, у частині споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 92768, загальною площею 63,5 кв. м., розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 (похідна вимога).

Суд врахував заперечення відповідача 1 та відмовив у задоволенні вимог прокурора щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості (нежитлову будівлю) в цілому, оскільки таке втручання держави в право відповідача 1 на мирне володіння майном не відповідає принципу пропорційності, закріпленого Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як порушує справедливу рівновагу (баланс) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше від такого втручання страждає.

Суд прийняв визнання відповідачем 2 - Ічнянською міською радою позову як такого, що не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб.

З урахуванням заперечень відповідача 1, суд вважає за необхідне зазначити, що вимога про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно як документа, яким оформлене право власності, відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів, як відновлення становища, що існувало до порушення, визначеного статтею 16 ЦК України.

Оскільки свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності, тому як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав у судовому порядку, може бути предметом розгляду в господарських судах (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.06.2020 у справі № 906/585/19).

Суд враховує правові висновки Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 18.06.2019 у справі № 911/1657/18, за якою свідоцтво про право власності на нерухоме майно, за своєю правовою природою, лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, на підставі, в даному випадку, рішення органу місцевого самоврядування, і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва, є показником, що характеризує його юридичну силу. Тобто, якщо правова підстава, в зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то таке рішення не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу і не може підтверджувати право, яке відсутнє.

Розглядаючи вимогу прокурора про скасування права приватної власності на спірну будівлю та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту суд виходить з того, що згідно зі статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

За статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини 3 статті 26 Закону № 1952-ІV в разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються в стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 частина 1 статті 27 Закону № 1952-ІV).

Державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Враховуючи, що в процесі судового розгляду спору суд установив, що спірне нерухоме майно, захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 92768 площею 63,5 кв. м., розташована в будівлі загальною площею 1861,6 кв. м. по АДРЕСА_2 , в силу закону, відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю та не підлягала приватизації (корпоратизації) або іншому відчуженню, відтак набуття захисної споруди в приватну власність ВАТ «Укртелеком» (перейменовано в ПАТ "Укртелеком", згодом - в АТ "Укртелеком") є протиправним. З огляду на відсутність згоди держави в особі ФДМУ, як уповноваженого органу, на відчуження спірного нерухомого майна та передачу в приватну власність відповідачу 1, державна реєстрація за останнім права приватної власності на таке майно є незаконною.

За поясненнями ФДМ України (в листі від 30.08.2023 № 10-24-22047 на запит прокурора від 28.08.2023 № 54-75-5763вих-23), ВАТ «Укртелеком» (правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Укртелеком», згодом - АТ «Укртелеком») створене за наказом Державного комітету зв`язку інформатизації від 27.12.1999 № 155, шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у відкрите акціонере товариство в процесі корпоратизації відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» та Положення про порядок корпоратизації підприємств (затверджений постановою КМУ від 05.07.1993 № 508).

Засновник Товариства, Державний комітет зв`язку та інформатизації України (правонаступник Міністерство інфраструктури України), прийняв наказ від 09.08.2004 № 189 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» (Чернігівська філія)», за яким у власність створеного Товариства (його філії) передане нерухоме майно згідно з Переліком, до складу якого увійшла будівля, приміщення цеху № 6 (2/3 частини) по АДРЕСА_6 , в підвальному приміщенні якої розташоване спірне протирадіаційне укриття.

Фонд як державний орган приватизації для приватизації (продажу) отримав тільки акції та не був обізнаний про те, що до статутного фонду новоствореного Товариства увійшли об`єкти, що мали загальнодержавне значення, які не підлягали приватизації (зокрема, спірна споруда цивільного захисту).

Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» від 23.12.1999 № 150 (на який звертав увагу відповідач 1), складений комісійно (в тому числі за участю заступника голови ФДМ України, ОСОБА_2 ), не передбачав пооб`єктного переліку проінвентаризованого майна, відтак, не доводить обізнаність Фонду про відчуження з державної власності спірного об`єкту.

ФДМ України також звертав увагу, що на виконання розпорядження КМУ від 21.09.2011 № 902-р «Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Укртелеком», але перебуває на його балансі», ПАТ «Укртелеком» надав перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі, який складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011, при цьому, інформація про нерухоме майно (в тому числі захисні споруди цивільного захисту), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в даному Переліку відсутня (долучений до матеріалів позовної заяви). У зв`язку із зазначеним територіальна комісія по Чернігівській області, утворена відповідно до спільного наказу Фонду та Адміністрації Держспецзв`язку від 18.10.2011 № 1497/283 «Про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі» (зі змінами) та яка безпосередньо проводила роботу щодо встановлення наявності державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі, не надала Фонду відомості про нерухоме майно (в тому числі захисні споруди цивільного захисту), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зауважує, що інтереси громади і суспільства щодо забезпечення цивільного захисту населення, зокрема, в період воєнного часу, поза сумнівом, є пріоритетними в порівнянні з приватними інтересами власника нерухомого майна.

Цивільний обіг щодо спірного об`єкту нерухомості є обмеженим, перебуває під контролем з боку державних органів, що здійснюють функції держави в сфері цивільного захисту населення. Виведення зі складу об`єктів цивільного захисту даної захисної споруди можливе лише за участю компетентних органів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення реєстратора Ічнянської районної державної адміністрації Журавель А.О. від 01.03.2018, номер запису 4712 в книзі 22, індексний номер 39942817, та повернення державі в особі ФДМ України захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 92768, розташованого за адресою: вул. Воскресінська (Леніна), 26, м. Ічня Ічнянського (на даний час Прилуцького) району Чернігівської області.

Щодо доводів відповідача 1 про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. В разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною в справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатися про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц, від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 910/248/20.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 зазначала про те, що: "якщо в передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц та в справі № 469/1203/15-ц). Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого поданий позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог".

У постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 Велика Палата Верховного Суду констатувала таке: "у разі якщо держава вступає в цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, в цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави в цих відносинах. Тому в відносинах, в які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу в відповідних відносинах (пункти 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, пункти 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах (п. 35 постанови від 27.02.2019 справа № 761/3884/18). Такий же висновок справедливий щодо господарського процесу.

Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною в справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною в справі певний орган.

Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави в разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави.

Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною в справі.

У даній справі прокурор пред`явив вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - спорудою цивільного захисту протирадіаційним укриттям, що є обмеженооборотноздатним майном у цивільному обігу, подавши позов в інтересах держави в особі ФДМ України, тобто фактичним позивачем у цій справі є держава.

За доводами відповідача 1, ФДМ України як державний орган приватизації мав бути обізнаним про вибуття з державної власності спірного об`єкту нерухомості, зокрема, представник відповідача в судовому засіданні 21.08.2024 звертав увагу на складений комісійно в процесі інвентаризації акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку від 23.12.1999 № 150, у тому числі за участю заступника голови ФДМ України Васільєва В.В.

Суд відхиляє доводи відповідача 1 як такі, що не знайшли підтвердження в ході вирішення даного спору, виходячи з наступного.

ВАТ «Укртелеком» створене в процесі корпоратизація за рахунок перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» та Положення про порядок корпоратизації підприємств (затвердженого постановою КМУ від 05.07.1993 № 508). Засновником Товариства виступив Державний комітет зв`язку інформатизації України, у той час як Фонду державного майна України, як державному органу приватизації, за Указом Президента від 15.06.1993 № 210/93 (п. 8) були передані тільки акції.

Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» від 23.12.1999 № 150, складний у тому числі за участю повноважного представника Фонду (заступника голови Фонду Васільєва В.В.), не визначав пооб`єктний перелік проінвентаризованого майна, що підлягало передачі до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі корпоратизації

Відомості про спірний об`єкт нерухомості також не були включені до Переліку державного майна, що не увійшли до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебували на його балансі, які надавались Фонду Товариством за результатами інвентаризації в вересні 2011 року.

Відомості з Державного реєстру нерухомого майна дійсно є в відкритому доступі, натомість, до обов`язків Фонду не віднесені контрольні функції по відстеженню реєстраційних дій, які здійснюють суб`єкти реєстрації.

З урахуванням установлених обставин, суд дійшов висновку, що ФДМ України дізнався про порушення речових прав держави починаючи з 30.08.2023, після звернення прокуратури з повідомлення про вибуття поза волею держави з її власності споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 92768, площею 63,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , віднесеної до об`єктів під охороною держави, що має загальнодержавне значення.

Суд не вбачає правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог. Позов поданий в межах строків, визначених статтею 257 ЦК України.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Щодо розподілу судових витрат.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких зокрема належить судовий збір.

За частиною 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За частиною 9 даної норми в випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір розподілений між відповідачами 1 та 2 у рівних частинах.

Суд покладає на відповідача 1, внаслідок неправомірних дій якого виник наявний спір, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6056,00 грн (в розмірі двох немайнових вимог, що заявлені до нього), що має бути відшкодований Чернігівській обласній прокуратурі (платнику).

За частиною 1 статті 130 ГПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення в справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд покладає на відповідача 2, який визнав позов на стадії підготовчого провадження, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн (50% розміру від двох немайнових вимог, що заявлені до нього), що має бути відшкодований Чернігівській обласній прокуратурі (платнику). Підстави для вирішення питання щодо повернення з Державного бюджету України судового збору в іншій частині (в сумі 3028,00 грн) на момент ухвалення судового рішення відсутні, оскільки платником відповідне клопотання до суду не заявлене.

Керуючись статтями 13, 14, 47, 50, 53, 55, 73 - 80, 86, 129, 130, 165 - 167, 178, 191, 202, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Частково задовольнити позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури (вул. В`ячеслава Чорновола, 50 А, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, ) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133; ) до відповідачів 1 та 2: Акціонерного товариства «Укртелеком» (вул. Бульвар Тараса Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ) та Ічнянської міської ради (пл. Т.Г. Шевченка, 1, м. Ічня, Прилуцький район, Чернігівська область, 16700, ), за участю третіх осіб 1 та 2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної державної адміністрації (вул. Г. Полуботка, 70, м. Чернігів, 14013, ) та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області (проспект Миру, 190 А, м. Чернігів, 14000, ), про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.09.2004 № 350 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості» в частині визнання за Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» () права власності на захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768, площею 63,5 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 06.11.2004, видане Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» () на майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в частині приміщення протирадіаційного укриття № 92768, площею 63,5 кв. м.

4. Скасувати рішення реєстратора Ічнянської районної державної адміністрації Журавель А.О. від 01.03.2018, номер запису 4712 в книзі 22, індексний номер 39942817, в частині приміщення протирадіаційного укриття № 92768, площею 63,5 кв. м., що увійшло до складу нежитлової будівлі, площею 1861,6 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 217), припинивши право приватної власності Акціонерного товариства «Укртелеком» () на цей об`єкт.

5. Зобов`язати Акціонерне товариство «Укртелеком» () повернути захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 92768, розташоване за адресою: вул. Воскресінська (Леніна), 26, м. Ічня Ічнянського (на даний час Прилуцького) району Чернігівської області на користь держави в особі Фонду державного майна України ().

6. Стягнути з Акціонерного товариства «Укртелеком» (вул. Бульвар Тараса Шевченка, 18, м. Київ, 01601, ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ) 6056,00 грн судового збору.

7. Стягнути з Ічнянської міської ради (пл. Т.Г. Шевченка, 1, м. Ічня, Прилуцький район, Чернігівська область, 16700, ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ) 3028,00 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повне судове рішення складене та підписане 13.09.2024.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко