ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/1308/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Таран С.В., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді) Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

Від Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго не з`явився;

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія Білецька О.В.;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 (про розстрочення виконання рішення суду)

по справі №915/1308/23

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія

про стягнення 29 139 494,09 грн,

(суддя першої інстанції: Мавродієва М.В., дата та місце прийняття ухвали: 25.07.2024 Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська,14),

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2024 справі №915/1308/23, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2024, строком на 12 місяців рівними частинами починаючи з 25.08.2024.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія зазначало, що відповідач має значну дебіторську заборгованість Державного підприємства Гарантований покупець у сумі 117 081 425,69 грн, що зумовлює неможливість негайно виконати рішення суду по даній справі, оскільки сума стягнення є значною для відповідача. Крім того, у відповідача існує заборгованість за основним боргом перед учасниками ринку електричної енергії, а саме перед Приватним акціонерним товариством Національна енергетична компанія Укренерго (позивачем) в сумі 170 994 888,81 грн та перед АТ Миколаївобленерго в сумі 231 186 616,05 грн.

Відповідач зазначав у заяві, що негайне виконання рішення в повному обсязі призведе до неспроможності відповідача безперервно закуповувати електричну енергію, в тому числі для побутових споживачів, що ставить під загрозу постачання електричної енергії побутовим споживачам на всій території Миколаївській області.

Крім того, відповідач стверджував, що сума у 24 016 266,99 грн, які підлягають стягненню за рішенням суду є значно вищою за сукупний дохід відповідача, що становить за результатами першого півріччя 2024 року 8 723 000 грн. З огляду на зазначене, відповідач просив розстрочити виконання рішення суду від 22.04.2024 у даній справі строком на 12 місяців рівними частинами, починаючи з 25.08.2024.

Позивач заперечував проти задоволення такої заяви, зазначаючи, що розстрочення виконання рішення суду позбавить позивача своєчасно отримати компенсацію від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за порушення з вини відповідача грошового зобов`язання, що значно порушить баланс інтересів між сторонами не на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 по даній справі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія б/н від 12.07.2024 про розстрочення виконання рішення суду задоволено частково; розстрочено виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2024 у справі №915/1308/23 наступним чином:

- до 30 липня 2024 року - 4106514,89 грн, з яких 103803,70 грн судового збору;

- до 30 серпня 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 вересня 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 жовтня 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 листопада 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 грудня 2024 року - 4002711,16 грн.

Суд у своїй ухвалі дійшов висновку, що вжиття на даний час органами примусового виконання судових рішень заходів по примусовому виконанню рішення суду по даній справі на загальну суму 24120070,69 грн може призвести до блокування роботи відповідача, утруднить здійснення ним господарської діяльності та виконання в подальшому грошових зобов`язань перед учасниками ринку електричної енергії, в тому числі і перед позивачем.

В той же час, судом прийнято до уваги наведені позивачем доводи та заперечення проти задоволення заяви відповідача.

Суд першої інстанції, проаналізувавши докази, надані відповідачем в обґрунтування своєї позиції та позивачем в обґрунтування заперечень проти такої позиції відповідача; приймаючи до уваги відсутність вини відповідача у несвоєчасному погашенні основної суми заборгованості перед позивачем за надані послуги з передачі електричної енергії у спірний період, за прострочення якої позивачем нараховано та стягнуто судом інфляційні втрати та відсотки річних; враховуючи добровільне та повне погашення значної суми основного боргу під час розгляду справи; враховуючи необхідність виконання відповідачем подальших договірних зобов`язань перед операторами систем ринку електричної енергії, в тому числі і перед позивачем; дослідивши фінансовий стан та врахувавши скрутну ситуацію та інтереси обох сторін, які є учасниками ринку електричної енергії, суд дійшов висновку про наявність у відповідача реальної можливості виконання рішення суду протягом шести місяців, що надає суду достатньо підстав для розстрочення виконання рішення суду у даній справі на шість місяців рівними частинами починаючи з липня 2024 року.

За такого, заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду по даній справі задоволено частково.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Південного-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 по справі №915/1308/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго вважає, що судом першої інстанції було прийнято оскаржувану ухвалу без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

На переконання апелянта, судом першої інстанції не враховані обставини, що мають значення для справи, а твердження відповідача не лише не підкріплені жодними доказами, а й не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.

У своїй скарзі апелянт звертає увагу суду, що питання щодо надання відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Апелянт зазначає, що для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Скаржник переконаний, що судом першої інстанції під час розгляду заяви не дотримано балансу інтересів сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 по справі №915/1308/23; призначено розгляд справи №915/1308/23 на 02.09.2024 року об 11-00 год у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали оскарження ухвали від 25.07.2024 по справі №915/1308/23.

22.08.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У своєму відзиві відповідач не погоджується з твердженнями позивача, викладеними в апеляційній скарзі та зазначає, що при вирішенні питання щодо розстрочення виконання рішення суду, судом першої інстанції в повній мірі досліджені та оцінені всі докази по справі, встановлені та враховані обставини справи, на які посилались обидві сторони та дотримано баланс інтересів сторін.

Крім того, відповідач зазначає, що 30.07.2024 останнім сплачено перший платіж в сумі 4 106 514,89 грн, (в тому числі судовий збір в сумі 103 803,70 грн). А отже дана обставина свідчить про те, що відповідач не ухиляється від виконання рішення суду, а навпаки, вживає заходи для погашення стягнутих за рішенням суду сум 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на зазначене, відповідач у своєму відзиві зазначає, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 є обґрунтованою, законною, а підстави для її скасування відсутні.

26.08.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали по справі №915/1308/23.

02.09.2024 судове засідання з розгляду апеляційної скарги у даній справі не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Таран С.В. у відпустці, про що помічником судді складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 розгляд справи призначено на 12.09.2024 о 10-00 год.

10.09.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №915/1308/23 поза межами приміщення суду.

В судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції 12.09.2024 з`явився представник відповідача, який підтримав правову позицію викладену ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Поряд із цим, 10.09.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач проти задоволення клопотання не заперечував.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе задовольнити клопотання позивача про розгляд справи без його участі та розглянути справу за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

У серпні 2023 року Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія грошові кошти у загальній сумі 138919407,17 грн, з яких: 111736757,81 грн основний борг за надані у березні 2021 року червні 2023 року за Договором №0221-02024 від 01.01.2019 послуги з передачі електричної енергії, 19169586,26 грн інфляційні втрати, 8013063,10 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області 22.04.2024, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2024, у даній справі вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 18895974,12 грн інфляційних втрат, 5120292,87 грн відсотків річних, 103803,70 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як зазначалось раніше, у липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2024 справі №915/1308/23 строком на 12 місяців рівними частинами починаючи з 25.08.2024.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 по даній справі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївська електропостачальна компанія про розстрочення виконання рішення суду задоволено частково; розстрочено виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2024 у справі №915/1308/23 наступним чином:

- до 30 липня 2024 року - 4106514,89 грн, з яких 103803,70 грн судового збору;

- до 30 серпня 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 вересня 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 жовтня 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 листопада 2024 року - 4002711,16 грн;

- до 30 грудня 2024 року - 4002711,16 грн.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 у даній справі в частині надання відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області 22.04.2024 у справі №915/1308/23.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами Іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочення або розстрочення виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочення, проте визначальним фактором при наданні відстрочення є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини третя, четверта статі 331 ГПК України).

До обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника тощо (рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. у справі №1-7/2013).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Положення частини п`ятої статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що лише безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Визначений п. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України строк для відстрочення виконання судового рішення є присічним та чинним законодавством не передбачена можливість його поновлення чи продовження.

Суд зазначає, що питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Водночас, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв`язку з чим, суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Особа, яка подала заяву про розстрочення виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Так, в силу приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними та вирогідними (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановив суд першої інстанції, на підтвердження необхідності розстрочення виконання рішення відповідачем надано копії наступних документів:

- оборотно-сальдові відомості відповідача по рахунку 361 станом на 01.07.2024 по контрагентам (учасниками ринку електричної енергії) ПрАТ «НЕК «Укренерго» (позивач), АТ «Миколаївобленерго» та ДП «Гарантований покупець»;

- звіт про фінансові результати відповідача за перше півріччя 2024 року.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду заяви не дотримано балансу інтересів сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

З такими доводами колегія суддів не погоджується, оскільки судом першої інстанції було взято до уваги, що під час розгляду даної справи відповідачем повністю погашена значна сума основного боргу за спірним договором у розмірі 346359575,25 грн, у зв`язку з чим ухвалами суду від 29.11.2023 та від 01.03.2024, у зв`язку з відсутністю предмету спору, закрито провадження у даній справі в частині стягнення загалом 346 359 575,25 грн основного боргу за надані у березні 2021 року листопаді 2023 року по договору №0221-02024 від 01.01.2019 послуги з передачі електричної енергії.

Тобто, стягненню за рішенням суду по даній справі підлягають лише інфляційні втрати та відсотки річних.

Судом першої інстанції при розгляді заяви про розстрочення виконання рішення суду також враховано, що в своїй заяві відповідач визнає наявність обов`язку сплатити інфляційні втрати та відсотки річних; не відмовляється та не ухиляється від такого виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформації про фінансові результати відповідача за перше півріччя 2024 року за звітний період відповідачем отримано чистий прибуток у сумі 8723000 грн. Разом з тим, загальна сума інфляційних втрат, відсотків річних та судового збору, яка підлягає стягненню за рішенням суду по даній справі складає 24120070,69 грн, що є значно вищою за сукупний дохід відповідача.

Судом також було прийнято до уваги необхідність виконання відповідачем договірних грошових зобов`язань перед учасниками ринку електричної енергії, а саме безпосередньо перед позивачем в сумі 170994888,81 грн та перед АТ «Миколаївобленерго» в сумі 231186616,05 грн, оскільки несвоєчасне та неналежне виконання цього обов`язку може призвести до нарахування відповідачу нових штрафних санкцій, відсотків та інфляційних втрат та, відповідно, призвести до нових судових спорів.

Отже судова колегія погоджується з висновком суду про те, що відповідач не уникає свого обов`язку перед позивачем, а натомість шукає шляхи та вживає заходи для погашення стягнутих за рішенням суду інфляційних втрат та відсотків річних, однак у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що зумовило зменшення показників господарської діяльності відповідача; вимог роботи в умовах ринку електричної енергії, які передбачають здійснення попередньої оплати фіксованих платежів за участь в торгах, до отримання розрахунків зі споживачами, останній не має можливості виконати рішення суду негайно.

Судом було враховано, що позивач належить до державного сектору економіки та забезпечує роботу об`єктів критичної інфраструктури, та входить до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також, що першочерговим завданням позивача є відновлення пошкоджених об`єктів електроенергетики.

Разом з тим, суд враховує приписи ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

На переконання суду апеляційної інстанції, часткове задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду на шість місяців повною мірою відповідає зазначеним приписам, при цьому судова колегія враховує, що сума присудження до стягнення є значною, а відповідач здійснює оплати частинами, як то було зазначено судом першої інстанції у відповідній ухвалі.

В даному випадку, як вірно встановив суд першої інстанції, приймаючи до уваги відсутність вини відповідача у несвоєчасному погашенні основної суми заборгованості перед позивачем за надані послуги з передачі електричної енергії у спірний період, за прострочення якої позивачем нараховано та стягнуто судом інфляційні втрати та відсотки річних; враховуючи добровільне та повне погашення значної суми основного боргу під час розгляду справи; враховуючи необхідність виконання відповідачем подальших договірних зобов`язань перед операторами систем ринку електричної енергії, в тому числі і перед позивачем; дослідивши фінансовий стан та врахувавши скрутну ситуацію та інтереси обох сторін, які є учасниками ринку електричної енергії, в даному випадку наявні виняткові обставини, які ускладнюють одночасне та повне виконання рішення суду у даній справі і достатньо підстав для надання розстрочення виконання рішення суду на шість місяців рівними частинами починаючи з липня 2024 року.

З огляду на зазначене, доводи апелянта, що суд першої інстанції надав перевагу лише інтересам відповідача за відсутності врахування інтересів позивача, судова колегія відхиляє, оскільки строк на який суд першої інстанції розстрочив виконання рішення суду, а саме на шість місяців, не є надто тривалим та надмірним з огляду на конкретні обставини даної справи та розмір заборгованості, яку відповідач неспроможний сплатити на момент ухвалення рішення, враховуючи вищевикладені обставини.

При цьому розстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення. У даній справі розстрочення виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення фінансової ситуації боржника.

На думку судової колегії, надання розстрочення виконання судового рішення надасть боржнику можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів частками із певним інтервалом у часі.

Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі на переконання судової колегії судом першої інстанції дотримано.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, враховуючи їх фінансовий стан, колегія суддів дійшла висновку, що надання розстрочення виконання рішення на 6 місяців не порушить принципу збалансованості інтересів сторін.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про розстрочення виконання рішення у даній справі в повній мірі відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судова колегія враховує, що графік погашення заборгованості, визначений судом першої інстанції, відповідає приписам ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якою, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

За викладених обставин та беручи до уваги те, що вирішення питання щодо розстрочення виконання рішення перебуває в межах дискреційних повноважень господарського суду, який в оскаржуваній ухвалі навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про розстрочення виконання рішення у цій справі, і в цьому випадку не вбачається, що суд здійснив свої дискреційні повноваження з порушенням вимог чинного законодавства або з недотриманням справедливого балансу між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає ухвалу місцевого господарського суду законною, прийнятою з дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність судового рішення та остаточний висновок.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 по справі №915/1308/23 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з додержання норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2024 по справі №915/1308/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, не підлягає оскарженню до Верховного Суду відповідно до вимог п. 24 ч. 1 ст. 255 та п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.09.2024 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: С.В. Таран

А.І. Ярош