ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/4438/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників у справі:

Від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» -адвокат Горбенко М.С.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» - адвокат Рябоконь В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»

- Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024

по справі № 916/4438/23

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»

про стягнення 190 580 964,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», в якій просило суд стягнути з відповідача 1 174 247 957,61 грн заборгованості, у тому числі: 983 666 993,03 грн основної заборгованості, 15 614 340,56 грн пені, 38 804 394,24 грн штрафу, 47 731 366,69 грн 3% річних та 88 430 863,09 грн інфляційних втрат, а також суму судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019 із додатковими угодами до нього, в частині повної та своєчасної оплати за отриману електричну енергію протягом квітня 2022 по серпень 2023 року.

У підготовчому засіданні суду 06.03.2024 представник позивача надав суду першої інстанції клопотання (вх.№ 9557/24), згідно якого просив суд у зв`язку зі сплатою відповідачем в ході розгляду справи суми основної заборгованості, закрити провадження по справі № 916/4438/23 в частині стягнення суми основного боргу 983666993,03 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.03.2024 провадження у справі №916/4438/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» в частині вимог про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 983 666 993,03 грн закрито, на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» пеню в сумі 1 561 434,06 грн, штраф в сумі 3 880 439,42 грн, 3% річних в сумі 24 731 366,69 грн, інфляційні втрати у сумі 88 430 863,09 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 134 064,64 грн; в решті частини позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були порушені строки оплати послуг, наданих за умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру пені та штрафу на 90%, обґрунтовуючи це відсутністю доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов спірного договору та враховуючи повну сплату відповідачем основного боргу.

Короткий зміст апеляційних скарг.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23.

Відповідач вказав, що у період з 08.04.2020 по 26.01.2021 діяли обмеження щодо застосування Оператором системи передачі, яким є НЕК «Укренерго», до електропостачальника (відповідача у справі) заходів щодо нарахування неустойки (штрафу та пені), встановлені Постановою НКРЕКП № 766 від 08.04.2020, які не були враховані Позивачем у своєму розрахунку. Однак, незважаючи на дані обставини, Господарський суд Одеської області при винесені оскаржуваного рішення необґрунтовано визнав правильним розрахунок позивача в частині нарахування штрафу та пені в період дії постанови НКРЕКП № 766 від 08.04.2020 (з 08.04.2020 по 26.01.2021).

Відповідач також зазначив, що усі нарахування 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу здійснені НЕК «Укренерго» на заборгованість, яка включає в себе зобов`язання за договором електропостачальника про надання послуг з передачі електричної енергії за особовим рахунком 0231-02024/ПРР від 01.11.2020, є необґрунтованими та суд першої інстанції неправомірно задовольнив вимоги щодо стягнення цих нарахувань.

Відповідач також вказав, що судом першої інстанції під час винесення рішення не було взято до уваги недотримання Позивачем передбаченої умовами договору процедури пред`явлення вимог про сплату неустойки, а відповідно не настання права вимоги щодо даних вимог.

Відповідач посилався на те, що за результатами складання сторонами акту прийняття-передавання послуги, припиняється первісне зобов`язання відповідача щодо оплати планової вартості послуг шляхом його заміни новим, а саме обов`язку оплати фактично наданих послуг за відповідний розрахунковий період. З вищевикладеного вбачається, що Позивачем неправомірно проводились нарахування, а судом задоволені ці вимоги щодо стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних витрат на планові платежі після завершення розрахункового періоду, який складає один календарний місяць.

Відповідач також зазначив, що судом першої інстанції не були враховані доводи ТОВ «ООЕК» щодо дії в спірний період форс-мажорних обставин, а отже не настання станом на дату подачі позовної заяви до суду права вимоги щодо стягнення основної заборгованості, а отже і звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання даного зобов`язання.

Окрім того, відповідач вказав, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду на один рік, хоча суд першої інстанції мав достатньо належним чином підтверджених підстав для надання розстрочки виконання рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23 в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23.

На думку Позивача, вищевказаний висновок суду щодо застосування в даній справі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України, та зменшення штрафних санкцій на 90%, є необґрунтованим з огляду на доведенні обставини, яким на думку апелянта, судом не надано об`єктивної оцінки.

Позивач вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги кількість та систематичність допущених Відповідачем порушень виконання грошових зобов`язань. Судом встановлено систематичне порушення Відповідачем виконання грошових зобов`язань в межах періоду заявленого до стягнення, тобто порушення Відповідача не носять характеру «винятковості», враховуючи період та кількість порушень.

Позивач вважає, до відповідачем не було доведено те, що не виконання грошових зобов`язань було зумовлене об`єктивними причинами. Відповідач не надав жодного належного доказу поважних причин допущення порушень виконання грошових зобов`язань протягом вищевказаного періоду.

На думку позивача, судом не було враховано поведінку боржника щодо усунення наслідків порушення зобов`язання, адже всупереч дійсним обставинам справи, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, відповідач протягом розгляду справи судом тримався позиції щодо необґрунтованості, безпідставності позовних вимог та таких, що не підлягають задоволенню, завідомо хибно посилаючись на обставини, які судом зрештою спростовано в зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того, позивач вказує, що порушення виконання грошових зобов`язань Відповідачем мали місце і до початку повномасштабної агресії РФ проти України, яка почалася 24.02.2022, тому посилання в цій частині є необґрунтованими.

Позивач також послався на те, що суд першої інстанції не врахував його майновий стан, зменшуючи до стягнення неустойку на 90%. Відповідач обґрунтовував клопотання про зменшення неустойки наявністю важкого фінансового стану Товариства, пов`язаного з війною та карантином від Ковід-19, що призвели до виникнення заборгованості у його споживачів та як наслідок неможливості своєчасної оплати наданих послуг Позивачем. Разом з тим, зазначені обставини мали негативний вплив також і для Позивача, що дає підстави стверджувати про знаходження Позивача у не менш скрутному фінансовому становищі, ніж Відповідач.

Керуючись викладеним вище, позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23 в частині зменшення заявленої до стягнення неустойки (пені та штрафу) на 90% та в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст відзивів на апеляційні скарги.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23.

Позивач вказав, що оскільки Господарський та Цивільний кодекси України мають вищу юридичну силу, аніж Постанова НКРЕКП №766 від 08.04.2020, тому при вирішенні спірних правовідносин щодо нарахування штрафних санкцій Відповідачу у період з 08.04.2020 по 26.01.2021 за неналежне виконання договірних зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, мають застосовуватися саме норми цивільного законодавства.

Позивач вважає, що обставина введення на території України воєнного стану та направлення повідомлення Позивачу не є автоматичною підставою для звільнення особи від виконання та відповідальності за неналежне виконання умов договору, оскільки не має преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру, а необхідною умовою їх застосування є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили, тобто їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, в той час як Відповідач не довів об`єктивної неможливості виконання умов договору у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 222 ГКУ у позивача існує право щодо звернення з претензією (направлення рахунку на пеню) до Відповідача, а не обов`язок, і таке не звернення з претензією про оплату неустойки аж ніяк не позбавляє його права в судовому порядку заявляти вимоги про їх стягнення.

Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується відповідачем, є законним, обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а апеляційна скарга не є такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись викладеним вище, позивач просить в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» відмовити, рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/4438/23 від 10.04.2024 в оскаржуваній частині відповідачем - залишити без змін.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23.

Відповідач вказує, що основними споживачами ТОВ «ООЕК», з урахуванням покладених спеціальних обов`язків постачальника універсальних послуг, є саме побутові споживачі (індивідуальні побутові споживачі та колективні побутові споживачі (ОСББ, ЖКС, ЖБК та ін.). Енергопостачальна компанія отримує грошові кошти від побутових споживачів за спожиту електричну енергію, у разі добровільної, повної та своєчасної оплати, не раніше 20 календарного дня після розрахункового періоду. Тобто, в даному випадку касовий розрив складає 50 днів.

Відповідач зазначає, що небажання споживачів здійснювати оплату призвело до постійного зростання заборгованості перед ТОВ «ООЕК» за отримані послуги з постачання електричної енергії. Крім того, військова агресія рф проти України, яка триває вже більше двох років, стала безпосередньо причиною руйнівних подій на ринку електричної енергії. З огляду на повномасштабну війну рівень оплат споживачами вартості отриманої електричної енергії катастрофічно знизився, що змусило ТОВ «ООЕК» здійснювати закупівлю електричної енергію, в тому числі за кредитні кошти.

Також відповідач вказує, що суттєвий негативний вплив на діяльність ТОВ «ООЕК» мають обставини щодо несвоєчасного виконання своїх зобов`язань перед постачальником електричної енергії з боку інших учасників ринку електричної енергії. Станом на 01.02.2024 загальна дебіторська заборгованість учасників ринку електричної енергії перед ТОВ «ООЕК» складала 3 626 941 281,68 грн.

Відповідач вказує, що розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій у розмірі 54 418 734,80 грн. є необґрунтовано великим, враховуючи відсутність факту завдання збитків позивачу, вкрай важкий майновий стан ТОВ «ООЕК», повне погашення ТОВ «ООЕК» основного боргу по договору та непомірно великий розмір компенсаційних нарахувань (3% річних, індекс інфляції) в розмірі 136 162 229,69 грн.

Керуючись викладеним вище, відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відмовити, рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/4438/23 від 10.04.2024 в оскаржуваній позивачем частині - залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/4438/23 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/4438/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/4438/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 20.06.2024; призначено справу №916/4438/23 до розгляду на 27.06.2024 о 11:30.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23 залишено без руху; встановлено Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у сумі 705 266,80 грн протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго», що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої було додано докази сплати судового збору у сумі 705 266,80 грн. Таким чином, недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 24.06.2024; об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в одне провадження для сумісного розгляду у судовому засіданні 27 червня 2024 року о 11:30 год.

27.06.2024 у судовому засіданні по справі №916/4438/23 було оголошено перерву до 22.08.2024 о 12:00.

Суддя зі складу колегії суддів Таран С.В. перебувала у відрядженні у період з 17.08.2024 до 24.08.2024 відповідно до наказу в.о. голови суду від 07.08.2024 №213-в.

З огляду на дані обставини, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 вирішено розглянути справу №916/4438/23 у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; призначено справу №916/4438/23 до розгляду на 12 вересня 2024 року о 10:30.

12.09.2024 у судовому засіданні прийняли участь представник Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - адвокат Горбенко М.С. та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» - адвокат Рябоконь В.І.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01.01.2019 між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго) (оператор системи передачі, далі ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (користувач системи передачі) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024, відповідно до п.1.1. якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Сторонами вносились зміни до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019 додатковими угодами від 01.01.2019, №3 від 18.03.2020, №4 від 28.07.2020, №4 від 01.11.2020, № 5 від 25.10.2021.

Згідно з п. 3.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятором), та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті в мережі Інтернет.

В п. 3.2 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) вказано, що ціна договору визначається як сума нарахованої вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком протягом календарного року.

У відповідності до п.4.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному вебсайті ОСП. Планові обсяги можуть подаватися на більший період з подальшим їх коригуванням у терміни, передбачені цим пунктом (п. 4.2 договору у вказаній редакції).

За п. 4.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) вимоги щодо засобів (систем) обліку електроенергії в точках комерційного обліку Користувача, а також інші організаційно-технічні питання, пов`язані зі збором, обробкою, верифікацією, валідацією, агрегацією, зберіганням та передачею даних комерційного обліку, визначені Кодексом комерційного обліку.

Кожна зі сторін має право ініціювати перевірку погодинних обсягів передачі електроенергії спільно з представниками відповідних постачальників послуг комерційного обліку (п. 4.4 договору у вказаній редакції).

Відповідно до п.5.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

Згідно з п. 5.2 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

За п. 5.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів.

У разі зміни тарифу на послуги з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням Регулятора про зміну тарифу (п.5.4. договору у вказаній редакції).

Відповідно до п.5.5 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Адміністратором комерційного обліку.

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Сервісі згідно з вимогами Правил ринку.

Акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу. Користувач здійснює підписання акта коригування наданої послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних днів та повертає один примірник підписаного акта ОСП. Оплату вартості послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює протягом 3 банківських днів з дня отримання акта.

За п. 5.6 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

Відповідно до п.5.7 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим договором користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

ОСП направляє користувачу окремий рахунок на суму пені та/або штрафу протягом 5 робочих днів після виявлення порушення. Рахунок підлягає оплаті протягом 3 робочих днів від дати отримання.

У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або, у разі відсутності такої заяви користувача, ураховує їх як оплату послуги останнього платежу наступного розрахункового періоду відповідно до пункту 5.2 цього договору. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

У разі недотримання ОСП термінів повернення коштів користувач має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Згідно з п. 5.8 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) усі суми, що підлягають оплаті/поверненню за цим договором, здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі на банківські рахунки сторін, що зазначені в цьому договорі.

У відповідності з п. 5.10 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) оплата вартості нарахованих штрафних санкцій та/або пені здійснюється на поточний рахунок ОСП, що зазначається в рахунку до сплати. За дату оплати рахунку приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок ОСП.

За п. 6.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) ОСП має право: 1) отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу; 2) самостійно розраховувати планові обсяги послуги на підставі обсягу наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді у разі ненадання у встановлені терміни повідомлень щодо планових обсягів користувачем; 3) обмежувати, припиняти, знижувати надійність надання послуги та відключати від системи передачі у випадках, визначених Кодексом системи передачі.

Відповідно до п.8.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач зобов`язується: 1) подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії та обсяги планової резервованої потужності за затвердженими ОСП формами у терміни та у порядку, що визначені в розділах 5 та 9 цього договору; 2) повертати ОСП підписані зі свого боку акти у терміни та у порядку, що визначені в розділах 5 та 9 цього договору; 3) здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором; 4) надавати інформацію, зазначену в пункті 8.2 глави 8 розділу II Кодексу системи передачі.

Згідно з п. 9.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 робочих днів погоджує планові обсяги передачі та повертає їх користувачу. ОСП протягом перших 11 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги. Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку.

Згідно з п.13.1 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк, не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Також у липні 2023 року сторонами укладено додаткову угоду до договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0231-02024 з метою приведення його у відповідність до Кодексу системи передачі та внесенням змін до типової форми такого договору. Згідно вказаної додаткової угоди сторонами викладено вказаний договір у новій редакції.

У відповідності п.5.1 договору (в діючій редакції) розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

В п. 5.2 договору (в діючій редакції) встановлено, що користувач (відповідач) здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

- 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена ч згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж-до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж-до 25 числа розрахункового місяця.

Пунктом 5.3 договору (в діючій редакції) встановлено, що у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги. ОСП протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів.

За п. 5.5 договору (в діючій редакції) користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання- передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

Відповідно до п. 5.6. договору (в діючій редакції) у разі виникнення розбіжностей за отриманих від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

За п. 5.7 договору (в діючій редакції) за наявності заборгованості за цим договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

Згідно з пп. 1 п. 6.1, пп. 3 п. 8.3 договору (в діючій редакції) ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату послуг; користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.13.1 договору (в діючій редакції) останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023. Якщо користувач не направив ОСП у строк, не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивачем за вищевказаним договором надаються відповідачу послуги з передачі електричної енергії з липня 2019 року по теперішній час.

З матеріалів справи вбачається, що з квітня 2022 року по серпень 2023 року позивачем були надані відповідачу послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 2 287 035 578,65 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі наданих послуг, а саме:

- актом приймання-передачі послуги від 30.04.2022 за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 на суму 131 163 906,30 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.05.2022 за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 на суму 108 366 251,62 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.06.2022 за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 на суму 105 507 835,64 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.07.2022 за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 на суму 116 625 304,07 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.08.2022 за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 на суму 116 983 416,01 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.09.2022 за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 на суму 109 590 967,79 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.10.2022 за період з 01.10.2022 по 31.10.2022 на суму 113 337 395,41 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.11.2022 за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 на суму 118 015 205,33 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.12.2022 за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 на суму 123 071 987,10 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 01.01.2023 за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 на суму 139 058 338,81 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 28.02.2023 за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 на суму 159 902 991,97 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.03.2023 за період з 01.03.2023 по 31.03.2023 на суму 161 671 142,02 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.04.2023 за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 на суму 172 098 782,90 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.05.2023 за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 на суму 143 570 901,08 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 30.06.2023 за період з 01.06.2023 по 30.06.2023 на суму 132 548 813,03 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.07.2023 за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 на суму 162 864 541,08 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП);

- актом приймання-передачі послуги від 31.08.2023 за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 на суму 172 657 798,49 грн. з ПДВ (підписано Відповідачем у електронному вигляді шляхом накладення ЕЦП).

Також, сторонами впродовж розрахункових періодів квітня 2022 - серпня 2023 року, відповідно до Правил ринку та умов договору, згідно надання Адміністратором комерційного обліку оновлених даних комерційного обліку за наслідком зведення балансу між усіма учасниками ринку електричної енергії здійснено врегулювання та сформовано відповідні акти-коригування, в тому числі і за попередні розрахункові періоди, за якими виникли зобов`язання з оплати або дебетування за наведений період, а саме:

- акт коригування від 19.05.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.10.21 за період з 01.10.2021 по 31.10.2021, за яким обсяги збільшено на 1996936,91 грн. та скориговані обсяги становлять 126509199,37 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 30.05.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.11.21 за період з 01.11.2021 по 30.11.2021, за яким обсяги зменшено на 349126,41 грн. та скориговані обсяги становлять 136686166,67 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 16.06.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.12.21 за період з 01.12.2021 по 31.12.2021, за яким обсяги збільшено на 660656,82 грн. та скориговані обсяги становлять 158902884,77 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 29.06.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.01.22 за період з 01.01.2022 по 31.01.2022, за яким обсяги зменшено, на 2263498,06 грн. та скориговані обсяги становлять ,81 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 27.07.2022 до акту приймання-передачі послуги від 28.02.22 за період з 01.02.2022 по 28.02.2022, за яким обсяги зменшено на 880778,52 грн. та скориговані обсяги становлять 164255418,37 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 18.08.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.03.22 за період з 01.03.2022 по 31.03.2022, за яким обсяги зменшено на 1301485,17 грн. та скориговані обсяги становлять 151495184,54 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 20.09.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.04.22 за період з 01.04.2022 по 30.04.2022, за яким обсяги зменшено на 1191330,66 грн. та скориговані обсяги становлять 129972575,64 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 20.10.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.05.22 за період з 01.05.2022 по 31.05.2022, за яким обсяги зменшено на 267191,48 грн. та скориговані обсяги становлять 108099060,14 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 18.11.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.06.22 за період з 01.06.2022 по 30.06.2022, за яким обсяги зменшено на 1706433,12 грн. та скориговані обсяги становлять 103801402,52 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 29.11.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.07.22 за період з 01.07.2022 по 31.07.2022, за яким обсяги зменшено на 2962420,72 грн. та скориговані обсяги становлять 113662883,35 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 21.12.2022 до акту приймання-передачі послуги від 31.08.22 за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, за яким обсяги зменшено на 1450784,64 грн. та скориговані обсяги становлять 115532631,37 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 30.12.2022 до акту приймання-передачі послуги від 30.09.22 за період з 01.09.2022 по 30.09.2022, за яким обсяги зменшено на 49066,31 грн. та скориговані обсяги становлять 109100298,48 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 21.02.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.10.22 за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, за яким обсяги збільшено на 236094,66 грн. та скориговані обсяги становлять 113573490,07 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 17.03.2023 до акту приймання-передачі послуги від 30.11.22 за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, за яким обсяги зменшено на 2291841,23 грн. та скориговані обсяги становлять 115723364,10 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 30.03.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.12.22 за період з 01.12.2022 по 31.12.2022, за яким обсяги зменшено на 2746290,91 грн. та скориговані обсяги становлять 120325696,19 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 21.04.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.01.23 за період з 01.01.2023 по 31.01.2023, за яким обсяги зменшено на 3695147,45 грн. та скориговані обсяги становлять 135363191,36 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 19.05.2023 до акту приймання-передачі послуги від 28.02.23 за період з 01.02.2023 по 28.02.2023, за яким обсяги зменшено на 11720107,61 грн. та скориговані обсяги становлять 148182884,36 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 16.06.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.03.23 за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, за яким обсяги зменшено на 4359497,37 грн. та скориговані обсяги становлять 157311644,65 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 17.07.2023 до акту приймання-передачі послуги від 30.04.23 за період з 01.04.2023 по 30.04.2023, за яким обсяги зменшено на 1158567,38 грн. та скориговані обсяги становлять 170940215,52 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

- акт коригування від 18.08.2023 до акту приймання-передачі послуги від 31.05.23 за період з 01.05.2023 по 31.05.2023, за яким обсяги зменшено на 2134572,13 грн. та скориговані обсяги становлять 141436328,95 грн. (підписано відповідачем у паперовому вигляді);

Всього за актами коригування, сформованих протягом квітня 2022 по серпень 2023 що стосувалися даних комерційного обліку минулих розрахункових періодів, зобов`язання по яким враховано при здійснені поточних розрахунків, обсяги наданих послуг було зменшено на 38 076 053,78 грн.

Відтак, з урахуванням сальдування сум за актами наданих послуг за період з квітня 2022 по серпень 2023 року, актів-коригування обсягів за попередні розрахункові періоди, сформовані протягом квітня 2022 по серпень 2023 року, та за мінусом часткової оплати, позивач було заявлено до стягнення суму заборгованості за фактичний обсяг отриманих послуг, без врахування планового обсягу вересня 2023 року, яка станом на 29.09.2023 складала 983 666 993,03 грн.

В процесі розгляду даної справи судом першої інстанції ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» у добровільному порядку сплатило ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» основну заборгованість за договором № 0231-02024 від 01.01.2019 на загальну суму 983 666 983,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наданими позивачем та відповідачем до матеріалів справи, а саме:

- від 20.10.2023 № на суму 10 983 706,99 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 6 000 000,00 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 156 633 009,88 грн.,

- від 31.10.2023 № № на суму 6 000 000,00 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 9 572 475,22 грн.,

- від 31.10.2023 № на суму 55 377 331,52 грн.,

- від 30.11.2023 № на суму 2 199 046,16 грн.,

- від 30.11.2023 № на суму 120 812 536,56 грн.,

- від 30.11.2023 № на суму 1 250 000,00 грн.,

- від 29.12.2023 № на суму 22 569 577,51 грн.,

- від 29.12.2023 № на суму 79 799 166,33 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 17 113 604,48 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 52 051 627,14 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 128 189 315,66 грн.,

- від 31.01.2024 № на суму 75 694 982,10 грн.,

- від 29.02.2024 № на суму 68 897 387,12 грн.

- від 29.02.2024 № на суму 170 523 226,36 грн.

З огляду на сплату ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» сплатило позивачу 983 666 983,03 грн. основної заборгованості за договором, згідно з ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.03.2024 закрито провадження у справі у вказаній частині вимог позивача на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Предметом розгляду у даному випадку є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 15 614 340,56 грн., штрафу в сумі 38 804 394,24 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 47 731 366,69 грн. та інфляційних втрат в сумі 88 430 863,09 грн., нарахованих за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 за №00231-02024 за період з 01.11.2020 року по 21.09.2023 року, розрахунок яких додано до позову.

Крім того, судом з`ясовано, що рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі №916/1869/21, яке було частково змінено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 15952,39 грн. пені, 607095,43 грн. 3% річних, 29 666,95 грн. штрафу та 396430,90 грн. інфляційних витрат. У вказаному позові розрахунок штрафних санкцій був здійснений за період надання послуг, включаючи акт приймання передачі наданих послуг за жовтень 2020 року.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції, річні та інфляційні за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 за №00231-02024 за період з 01.11.2020 по 21.09.2023.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В свою чергу, частинами 1 та 2 статті 67 ГК України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам визначені положеннями Закону України Про ринок електричної енергії.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про ринок електричної енергії учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом; користувачі системи передачі/розподілу (далі - користувачі системи) - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії.

Відповідно до ч.2 ст. 57 Закону України Про ринок електричної енергії електропостачальник зобов`язаний, зокрема, укладати договори, обов`язкові для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови таких договорів; сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та послуги, що надаються на ринку електричної енергії.

Згідно з договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019, укладеним між Державним підприємством Національна енергетична компанія Укренерго (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго, позивач) (оператор системи передачі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (користувач системи передачі, відповідач), Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія є користувачем системи передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії оператор системи передачі, зокрема, надає послуги з передачі електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до вимог, встановлених цим Законом та кодексом системи передачі, з дотриманням встановлених показників якості надання послуг; забезпечує достатню потужність передачі та надійність системи передачі; проводить аналіз системних перевантажень та врегульовує їх шляхом застосування недискримінаційних методів, що базуються на ринкових механізмах, відповідно до правил ринку та кодексу системи передачі.

Взаємовідносини зі споживачами, які здійснюють діяльність на роздрібному ринку та не набувають статусу учасника ринку, регулюються згідно Правил роздрібного ринку.

Згідно з ч.4 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором. Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.

Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (далі - Кодекс системи передачі).

На основі типового договору між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019, відповідно до умов якого ОСП зобов`язалось надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 33 Закону України Про ринок електричної енергії оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Згідно з підпунктом 1 пункту 6.1, підпунктом 3 пункту 8.3 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021, так у діючій редакції) ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу, а користувач зобов`язаний здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 5.2 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП.

Окрім того, згідно з пунктом 5.5 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

За п. 5.5 договору (в діючій редакції) користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Як було встановлено вище, позивачем за вищевказаним договором надаються відповідачу послуги з передачі електричної енергії з липня 2019 року по теперішній час. При цьому з матеріалів справи вбачається, що з квітня 2022 року по серпень 2023 року позивачем були надані відповідачу послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 2 287 035 578,65 грн.

Також, сторонами впродовж розрахункових періодів квітня 2022 - серпня 2023 року, відповідно до Правил ринку та умов договору, згідно надання Адміністратором комерційного обліку оновлених даних комерційного обліку за наслідком зведення балансу між усіма учасниками ринку електричної енергії, здійснено врегулювання та сформовано відповідні акти-коригування, в тому числі і за попередні розрахункові періоди, за якими виникли зобов`язання з оплати або дебетування за наведений період. Всього за актами коригування, сформованих протягом квітня 2022 по серпень 2023, що стосувалися даних комерційного обліку минулих розрахункових періодів, зобов`язання по яким враховано при здійснені поточних розрахунків, обсяги наданих послуг було зменшено на 38 076 053,78 грн.

З урахуванням сальдування сум за актами наданих послуг за період з квітня 2022 по серпень 2023 року, актів-коригування обсягів за попередні розрахункові періоди, сформовані протягом квітня 2022 по серпень 2023 року, та за мінусом часткової оплати, позивачем було заявлено до стягнення суму заборгованості за фактичний обсяг отриманих послуг, без врахування планового обсягу вересня 2023 року, яка станом на 29.09.2023 складала 983 666 993,03 грн.

В процесі розгляду справи ТОВ Одеська обласна Енергопостачальна компанія у добровільному порядку сплатило ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго основну заборгованість за договором № 0231-02024 від 01.01.2019 на загальну суму 983 666 983,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наданими позивачем та відповідачем до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він або взагалі не приступив до виконання зобов`язання, або якщо він не виконав зобов`язання в межах встановленого в договорі чи законі строку.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості наданих послуг) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Саме у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 6.7 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2020, що діяла у спірний період нарахування санкцій) у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.5.7 договору (у редакції додаткової угоди №5 від 25.10.2021) у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим договором користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Також відповідно до п. 6.7 договору (в діючій редакції) у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення користувачем термінів розрахунку понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання, незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України також викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, штрафні санкції позивачем заявлені до стягнення на підставі пункту 6.7 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п.5.7 в наступних редакціях договору, за фактом порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості послуги (виходячи з замовлених користувачем обсягів послуги), порядок розрахунку за яку погоджено сторонами пунктом 6.2 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п.5.2 в наступних редакціях договору, а також по оплаті вартості за фактичний обсяг послуги, порядок розрахунку за яку передбачено пунктом 6.5 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п.5.5 в наступних редакціях договору.

Договором про надання послуг для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.

Як зазначено в пункті 6.1 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п. 5.1 чинної редакції договору після 28.12.2021 про надання послуг, розрахунковим періодом за цим договором є один календарний місяць.

Так, користувач зобов`язаний подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю (пункт 10.1 договору в редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021, п. 9.1 в наступних редакціях). Натомість на ОСП покладено обов`язок погодити вказані планові обсяги

Таким чином, використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком користувача за договором про надання послуг.

Порядок оплати планових обсягів послуг, передбачений пунктом 6.2 договору про надання послуг (в попередній редакції) та п. 5.2 в наступній редакції, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.

ОСП на підставі даних фактичного обсягу послуги протягом п`яти робочих днів місяця в редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021) / 11 робочих днів місяця (чинної редакції договору), наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги (пункт 10.1 договору в попередній редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021, п. 9.1 в редакції додаткової угоди від 28.12.2021).

В редакціях договору (до укладення додаткової угоди від 28.12.2021) було передбачено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

За чинною редакцією договору, згідно з п. 5.5 договору, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуг, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Оплата вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Згідно приписів ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порядок оплати за фактичний обсяг послуги передбачений пунктом 5.5 договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів (в редакції договору з 28.12.2021) з моменту отримання акту приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.

Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 у подібних правовідносинах.

За таких обставин, пункт 6.7 договору в попередній редакції та п. 5.7 договору в наступних редакціях з 28.12.2021 року передбачає штрафні санкції за порушення термінів розрахунків за договором, незалежно від того чи мало місце порушення розрахунку за планову вартість послуги, чи за порушення розрахунку за фактичний обсяг послуги. Наведене спростовує твердження відповідача про недотримання позивачем під час нарахування штрафних санкцій вимог п. 5.5 договору, оскільки у відповідача існує обов`язок щодо оплати виключно фактичного обсягу послуг.

Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останній за фактично отримані послуги з передачі електричної енергії своєчасно та у повному обсязі у визначені договором строки не розраховувався, внаслідок чого порушив виконання грошового зобов`язання.

Так, з огляду на приписи статей 11, 509, 525, 526, 610, 629 ЦК України, статті 193 ГК України, як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 22.09.2022 у справі №920/724/21.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за спірним договором щодо здійснення своєчасної оплати послуг, тому правомірним є нарахування відповідачу пені за прострочення оплати, виходячи з розміру відсотку, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді прострочення.

В той же час, суд першої інстанції безпідставно не врахував посилання відповідача на постанову НКРЕКП «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» від 25.02.2022 №332.

Постановою НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни ОСП надано настанови.

До указаної постанови вносилися зміни.

Пунктами 2, 4 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 № 905) визначено такі положення:

- ОСП (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені пунктами 5.7 та 7.4 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (або пунктами, аналогічними за змістом в укладених сторонами договорах) (пункт 2);

- ОСП дозволити не застосовувати до Операторів систем розподілу заходи, передбачені пунктами 5.7 та 7.4 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (або пунктами, аналогічними за змістом в укладених сторонами договорах), та пунктами 6.1 та 6.10 Типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що є додатком 5 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (або пунктами, аналогічними за змістом в укладених сторонами договорах) (пункт 4).

Пунктом 5.7. Типового договору передбачено сплату пені та штрафу. Відповідний пункт викладено в пункті 6.7. договору.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії":

електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу (пункт 30);

оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (пункт 55);

оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності (пункт 56).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21 дійшла висновку, що 08.04.2020 НКРЕКП прийнято обов`язкове до виконання учасниками ринку рішення, оформлене постановою № 766, про незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема, пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, тобто щодо нарахування пені та стягнення штрафу. Встановлені вказаною постановою правила діяли в період з 08.04.2020 до 26.01.2021 (пункт 122).

Отже, НКРЕКП своєю постановою затвердила Кодекс системи передачі, додатком до якого є Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії, від змісту якого сторони не можуть відступати, а пізніше своєю постановою заявила про тимчасове (починаючи з 08.04.2020) незастосування окремих положень вказаного типового договору та всіх договорів, укладених на його підставі, зокрема, про нарахування пені та стягнення штрафу, з подальшим поновленням застосування таких положень з 27.01.2021 (пункт 123).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 912/1941/21 досліджувала питання незастосування ОСП заходів щодо нарахування пені та штрафу до електропостачальників, що передбачено пунктом 2 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 № 905).

Пункт 2 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 № 905) містить імперативну заборону застосовувати до електропостачальників заходів щодо нарахування пені та штрафу, що слідує із формулювання норми: "ОСП не застосовувати…".

У пункті 4 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 № 905) закріплено диспозитивне положення стосовно можливості ОСП не застосовувати до Операторів систем розподілу заходів щодо нарахування пені та штрафу, що слідує з формулювання норми: "ОСП дозволити не застосовувати". Тобто указана норма фактично закріплює право ОСП, а не обов`язок, як це передбачено у пункті 2 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 №905).

Відповідач є електропостачальником (така обставина визнається обома сторонами).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з аргументами відповідача, що положення пункту 2 постанови від 08.04.2020 №766, якими НКРЕКП в межах наданих повноважень, тимчасово припинила застосування умов Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого НКРЕКП, в частині нарахування з електропостачальника пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі і відповідно аналогічних умов усіх договорів, укладених на основі такого типового договору, підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Таким чином, з врахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 2 постанови від 08.04.2020 № 766 щодо ненарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі електроенергії в період з 08.04.2020 по 26.01.2021.

Враховуючи період нарахування штрафу та пені у даній справі, колегія суддів доходить до висновку, що відповідні штрафні санкції у період з 01.11.2020 по 26.01.2021 були нараховані позивачем безпідставно та позов в частині вимог про стягнення штрафу та пені за період з 01.11.2020 по 26.01.2021 не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивачем було неправомірно включено у розрахунок заборгованість за іншим договором, який не є предметом розгляду даної справи та за яким не заявлялись вимоги.

Колегія суддів встановила, що предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за надані послуги з передачі електричної енергії за договором укладеним між ТОВ «ООЕК» та НЕК «Укренерго» № 0231-02024 від 01.01.2019.

В свою чергу, окрім зазначеного Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0231-02024 від 01.01.2019, між ТОВ «ООЕК» та НЕК «Укренерго» укладено договір електропостачальника про надання послуг з передачі електричної енергії. Договір є публічним та ТОВ «ООЕК» приєдналось до умов зазначеного договору шляхом подання заяви приєднання (копія публічного договору була додана ТОВ «ООЕК» до відзиву на позовну заяву). НЕК «Укренерго» було присвоєно даному договору особовий рахунок № 0231-02024/ПРР.

У відповідності до умов зазначеного договору НЕК «Укренерго» надає послуги з передачі електричної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи Постачальників згідно з реєстром ЕІС-кодами споживачів та їх точками вимірювання.

Саме у відповідності до умов даного договору № 0231-02024/ПРР НЕК «Укренерго» були виставлені п`ять рахунків по 4 503,74 грн. на загальну суму 22 518,70 грн., а саме 30.11.2020, 04.12.2020, 10.12.2020, 16.12.2020 та 22.12.2020. Копії рахунків були додані позивачем до позовної заяви.

Окрім того, на відміну від інших рахунків, сформованих за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0231-02024 від 01.01.2019, в вищезазначених рахунках вказано, що дані рахунки сформовані за особовим рахунком 0231-02024/ПРР від 01.11.2020. Рахунки же за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0231-02024 від 01.01.2019. містять посилання на номер договору № 0231-02024 та дату укладення від 01.01.2019.

Оскільки, згідно позовної заяви та доданої до неї документів Позивачем стягується заборгованість за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0231-02024 від 01.01.2019, НЕК «Укренерго» неправомірно було включено до розрахунку ціни позову рахунки, виставлені за іншим договором № 0231- 02024/ПРР.

Дані обставини призвели до того, що позивачем було неправомірно збільшено в розрахунку ціни позову заборгованості на суму наданих послуг за іншим договором з 03.12.2020 по 29.12.2020 (повне погашення поточного на той час боргу) Позивачем в розрахунку не вірно визначено розмір основної заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0231-02024 від 01.01.2019, а отже з 03.12.2020 по 29.12.2020 неправильним є й розрахунок неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, з врахуванням викладеного вище, беручи до уваги умову договору, факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг, враховуючи положення постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766, колегія суддів здійснила власний розрахунок пені та штрафу та встановила, що обгрунтованими є вимоги про стягнення пені у сумі 14 147 971,66 грн і штрафу у сумі 33 617 932,86 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про нарахування пені і штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Як вже зазначалось вище, згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року N 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020. Надалі дія карантину на всій території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 продовжувалась постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 19.03.2022 № 318, від 27.05.2022 № 630, від 19 серпня 2022 № 928, від 23 грудня 2022 № 1423, від 25 квітня 2023 № 383 продовжено до 30.06.2023.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 N 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В силу вищенаведеного, оскільки з 12.03.2020 по 30.06.2023 на території України Кабінетом Міністрів України офіційно був установлений карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), і встановлена ст. 257, 258 Цивільного кодексу України строк позовної давності по вимогам щодо стягнення штрафних санкцій продовжено на строк дії карантину.

Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії» Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, що затверджений Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023, що затверджений Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, що затверджений Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Отже, позовна давність по вимогам про стягнення штрафних санкцій була продовжена також на період дії воєнного стану.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач, подавши позов у жовтні 2023 року, не пропустив строк позовної давності по вимогам про стягнення пені і штрафу, оскільки на дату звернення до суду воєнний стан ще не закінчився.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача стосовно відсутності окремого рахунку для сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно з ч.2 ст. 222 ГК України у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Отже, відповідно до ч.2 ст.222ГКУ у Позивача існує право, щодо звернення з Претензією (направлення рахунку на пеню) до Відповідача, а не обов`язок, і таке не звернення аж ніяк не позбавляє Позивача в майбутньому у судовому порядку заявляти про їх стягнення.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 23.06.2020 року у справі № 910/5561/19.

У пунктах 35-37 даної постанови суд зазначив:

«Пункт 35. Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 положення частини 2 статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Пункт 36. За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пункт 37. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 ГПК України).»

Отже, відповідно до ч.2 ст.222 ГКУ у Позивача існує право, щодо звернення з Претензією (направлення рахунку на пеню) до Відповідача, а не обов`язок, і таке не звернення з претензією про оплату неустойки аж ніяк не позбавляє Позивача в судовому порядку заявляти вимоги про їх стягнення.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи відповідача про форс-мажорні обставини з посиланням введення в Україні воєнного стану, внаслідок чого відповідач звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за спірним договором на час дії вказаного стану.

Так, в п. 10.1 договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2021) передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.

Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/ соціально- політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону.

Неповідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Термін виконання зобов`язань за цим договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин.

У разі дії форс-мажорних обставин більше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим договором та в установленому порядку розірвати договір. Розірвання цього договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності сторін на ринку електричної енергії.

За п. 10.2 договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2021) доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою.

Аналогічні положення містяться в п. 10.1-10.2 діючої редакції договору.

Щодо обставин форс-мажору судом враховано, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (п. 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64 "Про введення воєнного стану в Україні").

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований "Всім кого це стосується", згідно якого на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2).

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Також суд враховує висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.01.2022 у справі N 904/3886/21, який зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 в справі N 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Проте, відповідачем не доведено факт неможливості виконання ним своїх зобов`язань за спірним договором у встановлений строк саме внаслідок обставин форс-мажору.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем було нараховано штрафні санкції, відсотки річних та інфляційні втрати на платежі за плановий та фактичний обсяги.

Як було встановлено вище, Договором про надання послуг для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.

Як зазначено в пункті 6.1 договору в попередній редакції (до додаткової угоди від 28.12.2021) та п. 5.1 чинної редакції договору після 28.12.2021 про надання послуг, розрахунковим періодом за цим договором є один календарний місяць.

Так, користувач зобов`язаний подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю (пункт 10.1 договору в редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021, п. 9.1 в наступних редакціях). Натомість на ОСП покладено обов`язок погодити вказані планові обсяги

Таким чином, використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком користувача за договором про надання послуг.

Порядок оплати планових обсягів послуг, передбачений пунктом 6.2 договору про надання послуг (в попередній редакції) та п. 5.2 в наступній редакції, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.

ОСП на підставі даних фактичного обсягу послуги протягом п`яти робочих днів місяця в редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021) / 11 робочих днів місяця (чинної редакції договору), наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги (пункт 10.1 договору в попередній редакції до укладення додаткової угоди від 28.12.2021, п. 9.1 в редакції додаткової угоди від 28.12.2021).

В редакціях договору (до укладення додаткової угоди від 28.12.2021) було передбачено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим.

За чинною редакцією договору, згідно з п. 5.5 договору, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуг, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Оплата вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Згідно приписів ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порядок оплати за фактичний обсяг послуги передбачений пунктом 5.5 договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів (в редакції договору з 28.12.2021) з моменту отримання акту приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.

Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

З огляду на викладене вище, позивачем було вірно враховано зобов`язання позивача здійснювати оплати і за плановим і за фактичним обсягом при розрахунку пені, штрафу, інфляційних втрат та відсотків річних.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, відповідач жодним чином не спростував конкретними доказами обґрунтованість розрахунку, наданого позивачем та не використав своє право на надання контррозрахунку.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення на 90% розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під іншими учасниками господарських відносин слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України та ст. 230 ГК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам справи.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, які регулюють можливість зменшення судом нарахованих штрафних санкцій, а саме: статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Також, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладені, зокрема, такі висновки:

- розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків;

- отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання;

- у силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;

- категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;

- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);

- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;

- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Отже, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Також чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.

Позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

До прикладу, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Колегія суддів приймає до уваги посилання відповідача на те, що на ТОВ «ООЕК» покладено виконання спеціальних обов`язків із забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. Таким чином, ТОВ «ООЕК» є єдиним постачальником універсальних послуг на території Одеської області, від якого залежить надійне та якісне забезпечення електричною енергію населення всього регіону.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що станом на 01.02.2024 загальна дебіторська заборгованість учасників ринку електричної енергії перед ТОВ «ООЕК» складала 3 626 941 281,68 грн., з якої:

- заборгованість споживачів за отриману електричну енергію складає 1 564 060 620,7 грн.;

- заборгованість інших учасників ринку електричної енергії складає 2 062 880 660,98 грн.

Позивачем також не було надано доказів того, що в результаті прострочення виконання зобов`язань відповідачем йому було завдано збитки чи його фінансове становище погіршилось.

В свою чергу, відповідач хоч із прострочення, але свої зобов`язання виконав у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, враховуючи принцип збалансованості інтересів сторін, та виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справедливим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, можливе зменшення розміру пені до суми 1 414 797,16 грн. (на 90% від заявленої суми) та розміру штрафу до 3 361 793,28 грн. (на 90% від заявленої суми). Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з посиланнями суду першої інстанції на те, що стягнення з відповідача такої суми пені компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строку оплати за надані послуги, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Тим більш, позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, а компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивачем забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з відповідача також 3% річних та інфляційних втрат, тому посилання позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження та не приймаються колегією суддів до уваги.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, обов`язок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування вказаних положень Кодексу не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини 1 цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що спірним договором не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Так, відповідачем не спростовано факт того, що при виконанні спірного договору з боку відповідача мало місце прострочення виконання зобов`язань з оплати вартості послуг, що в свою чергу є порушенням зобов`язання. Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Отже, враховуючи вищенаведене та несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг за спірним договором, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 24 731 366,69 грн, який додано до позову, колегія суддів зазначає, що позивачем при розрахунку відсотків річних до суми заборгованості були помилково включені рахунки від 30.11.2020, 04.12.2020, 10.12.2020, 16.12.2020 та 22.12.2020 за договором № 0231-02024/ПРР від 01.11.2020, таким чином колегія суддів здійснила власний розрахунок відсотків річних та встановила, що вірною сумою 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача є 24 731 331,16 грн.

Зважаючи на те, що заявлена позивачем у прохальній частині позову до стягнення сума річних в розмірі 47 731 366,69 грн. є вищою, ніж розрахована судом апеляційної інстанції, і обґрунтованого розрахунку вказаної суми позивачем не надано, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість вказаних вимог позивача, та наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 24 731 331,16 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Колегія суддів перевірила наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату послуг, який додано до позову, та погоджується з висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість, протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 88 430 863,09 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду строком на один рік рівними щомісячними платежами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Як вбачається з вищезазначеної норми ГПК, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк.

Так, питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Розстрочка - це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленні наперед.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.99).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлення та підтвердження факту наявності обставин, на які посилається заявник, можливо лише внаслідок сукупного аналізу відповідних доказів щодо наявності зазначених обставин, що безпосередньо ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у момент звернення рішення до виконання.

Між тим, до заявленого клопотання про розстрочку виконання рішення відповідачем не додано жодного доказу на підтвердження того, що боржник спроможний виконати рішення суду протягом одного року, якщо така заява буде задоволена.

Окрім зазначеного, як вірно вказав суд першої інстанції, обставини, наведені відповідачем в клопотанні про розстрочення виконання судового рішення, носять загальний характер з посиланням на військовий стан.

В свою чергу, фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд першої інстанції вірно вказав, що наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення. До того ж, заявник не надав доказів скрутного фінансового стану, неможливості ведення або зупинення господарської діяльності внаслідок введення в країні військового стану.

Поряд з цим, необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, повинні досліджуватися та оцінюватися не тільки доводи боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, позивач заперечує проти розстрочення виконання рішення суду, посилаючись на можливі негативні наслідки також для нього, у разі затримки виконання рішення. Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна Енергопостачальна компанія про розстрочення виконання рішення суду в порядку ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у сумі 146 636,90 грн, штрафу у сумі 518 646,14 грн, 3 відсотків річних у сумі 35,53 грн, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. В свою чергу, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позову на 14,21%, тому 14,21% витрат позивача на сплату судового збору за подачу позовної заяви покладаються на відповідача, в іншій частині такі витрати покладаються на позивача.

Витрати позивача на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Апеляційну скаргу відповідача було задоволено на 0,56%, тому 0,56% витрат відповідача на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача, в іншій частині такі витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.04.2024 по справі №916/4438/23 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у сумі 146 636,90 грн, штрафу у сумі 518 646,14 грн, 3 відсотків річних у сумі 35,53 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

« 1. Позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) пеню в сумі 1 414 797,16 грн, штраф в сумі 3 361 793,28 грн, 3% річних в сумі 24 731 331,16 грн, інфляційні втрати у сумі 88 430 863,09 грн, витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 106 790,99 грн.

3. В решті частини позову відмовити.»

Витрати позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 5 050, 21 грн.

Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати наказ з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.09.2024.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран