СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Харків Справа № 922/741/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

за участю представників Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс-1" та Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс"

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (вх. №1453 Х/1) на рішенням Господарського суду Харківської області від 24.05.2024 у справі №922/741/24 (повний текст рішення складено 24.05.2024, м.Харків, суддя Лавренюк Т.А.),

за позовом: Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс-1" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, );

до: Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, );

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

про: стягнення 4 093 174,21 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Трак-Шина-Сервіс-1" (надалі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (надалі - Відповідач) суму основного боргу в розмірі 2 922 028,13 грн, 3% річних в розмірі 190 172,64 грн, збитки від інфляції в розмірі 980 973,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором купівлі-продажу від 29.12.2021 в частині здійснення своєчасної оплати за придбані нежитлову будівлю та земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.05.2024 у справі №922/741/24 позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, ) на користь Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс-1" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, ) 2 922 028,13 грн основного боргу, 190 172,64 грн 3% річних, 980 973,44 грн збитків від інфляції, 61 397,61 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок відповідача оплатити вартість переданого йому позивачем майна виник в силу закону (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України) з моменту отримання ним відповідного майна та реєстрації в державному реєстрі права власності на нього, а саме із 29.12.2021. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 172,64 грн за період з 30.12.2021 по 29.02.2024 та збитків від інфляції в розмірі 980 973,44 грн за період з січня 2022 року по січень 2024 року, суд керувався положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приватне підприємство "Трак-Шина-Сервіс" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтуванні апеляційної скарги заявник зазначає, що:

- помилковим є твердження суду першої інстанції стосовно застосування ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України (покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару), тоді як, на думку відповідача, слід застосовувати приписи ч. 2 ст.530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тобто, апелянт вважає, що обрахунок часу на сплату мав би настати тільки після направлення вимоги кредитора;

- суд першої інстанції неправильно дійшов висновку стосовно алгоритму передання права вимоги. Приватне підприємство "Трак-Шина-Сервіс" вважає, що передання права вимоги за грошовим зобов`язанням не передбачає нотаріальної форми такого договору, через те, що обов`язки і права обох сторін за договором були частково виконані, а саме - відбулась передача прав на нерухоме майно, прийняття прав на нерухоме майно, реєстрація права власності на нового власника; станом на дату передання прав до нового кредитора залишалась лише одна вимога - грошове зобов`язання;

- у зв`язку з тим, що суд першої інстанції залишив без розгляду пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, у рішенні суду відсутній аналіз повноважень представника, який подав позовну заяву.

Детально рух у справі відображено у процесуальних документах.

У судове засідання, яке відбулось 22.08.2024, з`явилися представники Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс-1" та Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс".

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, з метою повного, всебічного а об`єктивного розгляду справи, вирішила оголосити перерву у судовому засіданні до 12.09.2024 на 12:30.

30.08.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких викладені висновки Верховного Суду, щодо співвідношення ст.692 ЦК України за ст.530 ЦК України з правовідносин купівлі-продажу.

У судове засідання 12.09.2024 з`явилися представники Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс-1" та Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс". З метою підготовки до сторін до участі у судових дебатах, колегія суддів оголосила перерву до 16.09.2024 на 11:15.

У судове засідання 16.09.2024 з`явилися представники позивача та відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини спору.

29.12.2021 між Приватним підприємством "Трак-Шина-Сервіс-1" (позивач) та Приватним підприємством "Трак-Шина-Сервіс" (відповідач) укладено договір купівлі-продажу (далі за текстом договір), відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність будівлі (адміністративна будівля з магазином літ. "А" загальною площею 521,5кв.м, господарча будівля літ. "Б" площею 136,9кв.м), загальною площею 658,4кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,084га, яка має кадастровий № :05:001:0254.

Цільовим призначенням земельної ділянки, відповідно до п.1.1 Договору, є будівництво та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель: землі іншої комерційної діяльності (для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель з магазином).

У п.2.1 Договору сторони погодили, що продаж будівель здійснюється сторонами за ціною 2 472 800,13 грн, земельної ділянки за ціною 449 228,00 грн.

Строк здійснення оплати відповідачем за придбане майно сторони умовами договору не погодили.

Пунктом 6.7 договору визначено, що право власності на майно виникає у відповідача після нотаріального посвідчення цього договору та державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Договір купівлі-продажу від 29.12.2021 посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим № 1983.

Право власності на будівлі та земельну ділянку 29.12.2021 зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційні довідки № 367432052 від 26.02.2024 та № 367432133 від 26.02.2024).

Між сторонами складено акт прийому-передачі нерухомого майна від 29.12.2021, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв нерухоме майно: будівлі загальною площею 658,4кв.м за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пр-т Полтавський, 13 8-А та земельну ділянку площею 0,084га, кадастровий № :05:001:0254.

Позивач 22.02.2024 направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 2 922 028,13 грн, визначивши реквізити для оплати, яка повернута позивачу засобами поштового зв`язку з відміткою - "закінчення встановленого терміну зберігання".

За позицією позивача, відповідач зобов`язання за договором не виконав, за передані позивачем будівлі та земельну ділянку не розрахувався, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 2 922 0218,13 грн, яка на теперішній час є не сплаченою.

На суму основного боргу позивач за несвоєчасну оплату будівлі та земельної ділянки здійснив нарахування 3% річних в розмірі 190 172,64 грн та збитків від інфляції в розмірі 980 973,44 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.

Предметом позову у даній справі є стягнення з Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (покупця) заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладеним 29.12.2021, в розмірі 2 922 028,13 грн, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором. Крім того, Приватне підприємство "Трак-Шина-Сервіс-1" (продавець) просить стягнути з Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (покупця) 3% річних у розмірі 190 172,64 грн та збитки від інфляції в розмірі 980 973,44 грн.

Позовні вимоги позивача полягають у стягненні заборгованості, яка виникла через невиконання відповідачем зобов`язань за договором. Зокрема, відповідач не сплатив за передані позивачем будівлю та земельну ділянку, що призвело до утворення основної заборгованості у розмірі 2 922 021,13 грн, яка на момент подання позову залишається не сплаченою.

У зв`язку з простроченням оплати, позивач також заявляє вимоги про стягнення додаткових сум: 3% річних за несвоєчасну оплату в розмірі 190 172,64 грн та збитків від інфляції в розмірі 980 973,44 грн. Таким чином, загальна сума позовних вимог становить як основну заборгованість, так і нараховані фінансові санкції, пов`язані з порушенням термінів оплати.

Аналізуючи матеріали справи та обставини спору стосовно визначення моменту виникнення обов`язку щодо оплати товару, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

При дослідженні договору купівлі-продажу від 29.12.2021, суд звертає увагу на відсутність чітко встановленого порядку розрахунків між сторонами, що створює невизначеність у відносинах щодо моменту виникнення обов`язку оплати. Зокрема, договір не містить конкретних положень щодо дати настання обов`язку з оплати, не врегульовує порядок дій, які сторони повинні вчинити для здійснення платежу. Також у договорі відсутні вказівки на спосіб оплати, не зазначено реквізити банківських рахунків сторін, що свідчить про недосконалість оформлення цього правочину в частині розрахунків.

Відповідач зазначає, що таке невизначення умов розрахунків є результатом усної домовленості між сторонами. Відповідач вказує, що оплата мала бути здійснена на вимогу позивача після надсилання відповідного рахунку. За такою домовленістю момент виникнення обов`язку щодо оплати визначався не фіксованою датою або подією, зазначеною у договорі, а фактом отримання відповідачем рахунку від позивача, тобто на вимогу продавця. У зв`язку з цим сторони не визначались у тексті Договору банківські реквізити або інші дані чи способи для проведення оплати.

Втім, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв нерухоме майно: будівлі загальною площею 658,4кв.м за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пр-т Полтавський, 13 8-А та земельну ділянку площею 0,084га, кадастровий № :05:001:0254, що підтверджується актом прийому-передачі майна від 29.12.2021 та фактом реєстрації права власності на відповідне майно за відповідачем, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 367432052 від 26.02.2024 та № 367432133 від 26.02.2024, які містяться у справі.

Таким чином, обов`язок відповідача оплатити вартість переданого йому позивачем майна виник в силу закону (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України) з моменту отримання ним відповідного майна.

Втім, слід звернути увагу, що обов`язок оплати має кореспондуватися з можливістю здійснення такої оплати, що залежить від належних дій з боку позивача. Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, зокрема, сторони повинні вчинити дії, необхідні для забезпечення виконання умов договору. Якщо позивач не забезпечив належні умови для оплати (не надав реквізитів або не направив відповідний рахунок), то дії відповідача щодо несвоєчасної оплати не можуть розглядатися як правопорушення або свідчити про його недобросовісну поведінку.

Аналізуючи матеріали на предмет добросовісності поведінки усіх учасників Договору, колегія суддів враховує таке.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), а отже, і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальноприйнятих уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Правила ведення ділового обороту у сфері купівлі-продажу передбачають, що продавець зобов`язаний вжити всіх необхідних дій для забезпечення своєчасного отримання коштів від покупця. Це означає, що продавець повинен надати покупцеві чіткі інструкції щодо способу оплати, включаючи реквізити банківського рахунку або інші необхідні дані для здійснення платежу.

Даний обов`язок продавця кореспондується з правом покупця на отримання відповідної інформації для виконання свого платіжного зобов`язання. У разі, якщо продавець не повідомляє покупця про спосіб оплати, це може спричинити неможливість виконання грошового зобов`язання з боку покупця в установлені строки. Така ситуація не може бути підставою для покладення відповідальності на покупця за прострочення виконання зобов`язання, оскільки обов`язок із надання необхідних реквізитів є частиною належного виконання зобов`язання продавцем.

Отже, дотримання правил ділового обороту вимагає, щоб продавець завчасно повідомив покупця про спосіб оплати, що забезпечить можливість належного та своєчасного виконання зобов`язань. Відсутність цих дій з боку продавця призводить до того, що покупець не може бути визнаний винним у простроченні виконання грошового зобов`язання, оскільки виконання такого зобов`язання напряму залежить від надання інформації продавцем.

Ця норма також узгоджується з положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якою кожна зі сторін зобов`язана вчинити всі необхідні дії для належного виконання договору, а невиконання цієї вимоги однією зі сторін не може бути покладене на іншу сторону.

Таким чином, відповідно до правил ділового обороту, обов`язок продавця щодо надання інформації для оплати тісно пов`язаний з обов`язком покупця здійснити оплату.

Як було встановлено раніше, договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 29.12.2021, не містив чітких положень щодо способу оплати та банківських реквізитів для її здійснення. Це створило ситуацію, за якої відповідач, прийнявши майно у власність, не мав достатньої інформації для належного виконання свого зобов`язання щодо оплати. Відсутність необхідних реквізитів фактично унеможливила своєчасне виконання грошового зобов`язання відповідачем.

З огляду на це, дії відповідача не можуть бути визнані недобросовісними, оскільки він не мав реальної можливості виконати свої обов`язки вчасно у зв`язку з відсутністю чіткої регламентації в договорі способу виконання платіжного зобов`язання. Водночас саме позивач, керуючись вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України, мав забезпечити відповідача всією необхідною інформацією для здійснення оплати в належний строк.

Таким чином, позивач повинен був заздалегідь вжити необхідних заходів, аби відповідач отримав всю інформацію для здійснення платежу, зокрема шляхом включення відповідних реквізитів до договору або своєчасного направлення рахунку з чіткими вказівками щодо оплати.

Поряд з цим, аналізуючи дії відповідача на предмет дотримання концепції, суд не вбачає порушень, оскільки:

- наданих матеріалів справи не випливає, що відповідач мав доступ до інформації, необхідної для здійснення платежу до отримання претензії;

- оскільки така інформація не є загальновідомою і була необхідна для виконання зобов`язань, дії відповідача не можуть бути визнані порушенням умов договору.

- відповідач взаємодіяв з позивачем належним чином і не ухилявся від виконання своїх зобов`язань.

Крім іншого, колегія суддів звертає увагу на положення договору купівлі-продажу від 29.12.2021 з точки зору волевиявлення сторін при його укладанні. Надаючи тлумачення його положенням в частині оплати та враховуючи той факт, що сторони при його укладанні взагалі не передбачали необхідність оплати за придбане нерухоме майно з боку покупця, не зазначаючи будь-якої інформації щодо розрахункових реквізитів продавця. Очевидним є факт того, що волевиявлення сторін полягало в необхідності додаткових дій продавця щодо ініціації оплати з зазначенням актуального розрахункового рахунку, що і було ним зроблено шляхом направлення відповідної вимоги від 22.02.2024, яка надсилалась на адресу Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" рекомендованим повідомленням (а.с. 21 т.1).

Відповідно до інформації з трекінгу "Укрпошта", перша спроба вручення поштового відправлення, що містила претензію, відбулася 06 березня 2024 року. Відповідач не отримав претензію, і вона була повернена позивачу через закінчення строку зберігання.

Однак, відповідно до матеріалів справи, позивач подав позовну заяву 05.03.2024.

Таким чином, обов`язок відповідача щодо оплати виник після отримання ним вимоги та реквізитів для оплати, тобто після 06.03.2024. Тому основна вимога позивача в сумі 2 922 028,13 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивач нарахував 3% річних у розмірі 190 172,64 грн та збитки від інфляції у розмірі 980 973,44 грн за період з 30 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року. Проте, з огляду на те, що обов`язок щодо оплати у відповідача виник лише після отримання реквізитів для оплати 06 березня 2024 року, цей період не може бути підставою для стягнення зазначених сум.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування 3% річних та інфляційних втрат можливе лише за наявності реального прострочення. Оскільки відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання до отримання необхідних реквізитів, відповідальність за прострочення не може бути покладена на нього.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, про необґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 190 172,64 грн та збитків від інфляції у розмірі 980 973,44 грн.

Вищенаведеним також спростовується позиція відповідача стосовно застосування до спірних відносин положень ст. 530 ЦК України, оскільки ч.1 ст. 692 ЦК України є спеціальною нормою до спірних правовідносин в розрізі визначення моменту виникнення у відповідача обов`язку оплати за отриманий товар.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про відсутність предмету спору з посиланням на те, що 04.07.2022 між позивачем та ОСОБА_1 (третя особа у справі) укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивач відступив третій особі право вимоги (всі наявні грошові/негрошові вимоги "первісного кредитора" до "боржника" станом на дату відступлення права вимоги, що включає в себе право вимагати виконання грошового зобов`язання по сплаті основної суми заборгованості по кредиту, відсотків, штрафних санкцій (за наявності) тощо, право звернення стягнення на предмет іпотеки тощо) за основним договором (договір купівлі-продажу, укладений між ПП "Трак-Шина -Сервіс-1" (за договором продавець) та ПП "Трак-Шина-Сервіс" (за договором покупець) щодо купівлі-продажу будівель загальною площею 658,4 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,084 га, яка має кадастровий номер :05:0010254, посвідчений 29.12.2021 за номером в реєстрі 1983 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області О.В.Десятниченком).

Зазначений договір відступлення права вимоги сторонами укладено в простій письмовій формі.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.209 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

За приписами ч.1 ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як вже було встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, договір купівлі-продажу від 29.12.2021, укладений відповідно до вимог закону, був засвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим № 1983.

Відповідно до ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Таким чином, договір відступлення права вимоги, за яким було здійснено заміну кредитора у зобов`язанні за спірним договором купівлі - продажу нерухомого майна та змеленої ділянки, був укладений у простій письмовій формі, в порушення вимог закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення відповідного виду правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Вказаний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 04.08.2022 у справі №372/5143/15-ц.

Отже, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується з господарським судом, що договір відступлення права вимоги від 04.07.2022, укладений між позивачем та третьою особою, є нікчемним і не створює жодних правових наслідків для сторін, оскільки він укладений у простій письмовій формі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не були прийняті до розгляду пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Згідно з ч.4 ст. 168 Господарського процесуального кодексу України, пояснення третьої особи подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції в своїй ухвалі від 11.04.2024 залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 та встановив строк на подання до суду письмових пояснень щодо позову з дня його отримання - 10 календарних днів. У зазначений строк третя особа зобов`язана була надіслати суду пояснення, які повинні відповідати вимогам ст.168 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснення третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 були направлені на адресу Господарського суду Харківської області - 07.05.2024, у зв`язку з чим судом першої інстанції дані пояснення залишені без розгляду через пропущення процесуального строку.

Відповідно до ч. 2 ст.118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано залишив без розгляду пояснення третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , у зв`язку з несвоєчасним поданням до суду таких пояснень, що повністю відповідає нормам процесуального законодавства. Тому в даному випадку колегія суддів не вбачає в діях господарського суду надмірного формалізму, про який стверджує апелянт, оскільки заявником скарги не наведено обґрунтування щодо підстав, з яких, на його думку, вищевказані процесуальні норми (зокрема, ст.118 ГПК України) не підлягали б застосуванню.

Представник відповідача у своїй апеляційній скарзі зазначає, що у позивача відсутні підстави для подання позовної заяви представником, оскільки п.2.1 Статуту передбачено, що тільки за згодою засновників підприємства директор має право видавати та відміняти довіреності офіційних представників підприємств в межах України та за кордоном. Відповідач вважає, що позовна заява підписана від імені ПП "Трак-Шина-Сервіс-1" Анатолієм Карнауком, якого апелянт вважає неналежним представником зазначеного підприємства, а додатки завірені директором Л. Полоз .

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана директором Людмилою Полоз та завірена печаткою ПП "Трак-Шина-Сервіс-1", всі додатки до позовної заяви також засвідчені Л. Полоз . Таким чином, директор Л. Полоз діяла у межах своїх повноважень, тоді як жодних доказів, які б свідчили про перевищення нею своїх повноважень до суду не надано.

Стосовно повноважень представника позивача Анатолія Карнаука, який брав участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України кожен має право на звернення до суду.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 58 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Частиною четвертою статті 60 ГПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

Частинами першою, другою статті 61 ГПК України унормовано, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

З огляду на зазначене адвокат як представник, який бере участь у судовому процесі від імені учасника справи (сторони чи третьої особи), інтереси якого він представляє, наділений і процесуальними правами та обов`язками учасника справи, якого представляє, за умови, що в документі, який підтверджує повноваження представника (ордері, договорі про надання правової допомоги, довіреності) немає застережень про обмеження повноважень.

Участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином і полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії (рішення, позиція) представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки саме для особи, від імені якої він діє, оскільки адвокат як представник не є і не може бути учасником (стороною) правового спору, як і не може мати в ньому особистого інтересу, й особа, яка надала адвокату повноваження щодо її представництва, має теж це розуміти.

Взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), знаходяться поза площиною втручання суду. Водночас участь сторони (третьої особи) у судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом учасника справи, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію із цим представником, а відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави.

Водночас, незважаючи на те, що вибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів у суді, є правом особи (учасника справи), однак правом, яке передбачає також і настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), насамперед для учасника справи. Незнання цього останнім не відміняє настання відповідних наслідків.

Отже, участь однієї з сторін (учасника справи) у судовому процесі через свого представника, повноваження якого належним чином підтверджені, слід розцінювати як участь самого позивача, у зв`язку із чим і наслідки вчинених представником процесуальних дій поширюються на особу, яку представляють (позивача), незалежно від того, якою є особиста поведінка цієї особи. Інше суперечило б самій сутності інституту представництва (такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великою Палатою Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 990/330/23).

З урахуванням цього суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що твердження апелянта не підтверджені належними доказами, а позовна заява підписана та засвідчена у повній відповідності до вимог закону.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про неповне дослідження та надання неналежної правової оцінки місцевим господарським судом матеріалам справи на предмет дослідження моменту виникнення зобов`язання, який пов`язаний з моментом отримання претензії (датою спроби вручення), що спричинило безпідставне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а отже неправильне вирішення спору у даній частині справи.

В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 269, п.2, ч.1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" частково задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.05.2024 у справі №922/741/24 скасувати в частині стягнення 190 172,64 грн 3% річних та 980 973,44 грн збитків від інфляції, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, ) на користь Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс-1" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, ) 43 830,42 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс-1" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, ) на користь Приватного підприємства "Трак-Шина-Сервіс" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 1-А, ) 21 080,63 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.09.2024

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян