ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2024 р. Справа№ 910/19/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 17.09.2024 у справі №910/19/24(в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційних скарг Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024, повний текст якого складений 14.05.2024,

у справі № 910/19/24 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 379 583 908,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 373 579 401,04 грн. за отриману у період з серпня по листопад 2023 року за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 (ідентифікатор договору № 0414-01051), але неоплачену у повному обсязі електричну енергію для врегулювання небалансів, а також нарахованих за порушення строків оплати вказаної електричної енергії пені в сумі 2 137 959,23 грн., 3 % річних в сумі 1 757 226,76 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 109 321,32 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- ним заявлений позивачем до стягнення борг не визнається, оскільки позивачем не доведено, що зазначені в актах купівлі-продажу електричної енергії електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів обсяги електричної енергії відповідають сертифікованим даним комерційного обліку адміністратора комерційного обліку, зауваживши на тому, що він не має можливості зі свого боку перевірити відповідну інформацію, так як саме на позивача законом покладено обов`язок щодо забезпечення організації та адміністрування комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії;

- наведена в рахунках інформація щодо вартості електричної енергії не узгоджується з вартістю електричної енергії для врегулювання небалансів, наведеною в актах, при цьому, самі рахунки сформовано раніше, ніж акти. Більше того, відсутні докази проведення позивачем аудиту системи управління ринком, який би забезпечив коректність розрахунків небалансів електричної енергії та виставлення відповідних платіжних документів у відповідності до Правил ринку. При цьому акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.08.2023 № ВН/23/08-0414 не підписаний зі сторони відповідача, а відтак, на думку останнього, взагалі відсутні підстави виникнення у відповідача грошового зобов`язання за відповідний розрахунковий період (серпень 2023 року);

- нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставним, так як пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії;

- підстави для стягнення штрафних санкцій та нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні, зокрема і через настання обставин непереборної сили, про які відповідач повідомляв усіх своїх контрагентів, у тому числі позивача, на своєму офіційному вебсайті.

Крім того відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн., якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 позовні вимоги задоволені частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість у розмірі 373 579 401,04 грн., 3% річних у розмірі 1 757 226,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 109 321,32 грн. та судовий збір у розмірі 751 520,00 грн., в іншій частині позову відмовлено.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті отриманої у період з серпня по листопад 2023 року за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 (ідентифікатор договору № 0414-01051) електричної енергії для врегулювання небалансів, з огляду на що позивач відповідно до умов спірного договору має право на стягнення пені, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційних втрат, проте, враховуючи приписи п. 16 вищезгаданої постанови НКРЕКП від 25.02.2022, яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги послання відповідача на незгоду з визначеними позивачем обсягами електричної енергії, пославшись на те, що:

- всі надані позивачем акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором, крім акту за серпень 2023 року (№ ВН/23/08-0414 від 31.08.2023), підписані представниками сторін електронним цифровим підписом та без будь-яких зауважень, а відтак, сторонами підтверджено факт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів в обсягах і вартості, зазначених у цих актах;

- в матеріали справи не надано жодних доказів незгоди відповідача із даними, зазначеними у акті купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів № ВН/23/08-0414 від 31.08.2023, а відтак такий акт вважається підписаний, так як відповідно до положень п. 5.9. спірного договору у разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акту СВБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього акту та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства, а якщо СВБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акту не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони СВБ примірник Акту, то такий Акт вважається підписаним СВБ;

- відповідач не заперечував проти інформації, вказаної у платіжних документах, як і не зазначив будь-якого іншого розміру його грошових зобов`язань.

Суд першої інстанції зазначив про те, що 3% річних та інфляційні витрати за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, в розумінні ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України, а відтак у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин, пославшись на те, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання та відхиливши доводи відповідача про повідомлення контрагентів про настання обставин непереборної сили шляхом оприлюднення відповідного повідомлення на своєму офіційному сайті, оскільки як Правилами ринку, так і умовами спірного договору визначено чіткий порядок повідомлення іншої сторони договору про настання форс-мажорних обставин, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному таким договором порядку про настання форс-мажорних обставин, а також відповідний сертифікат Торгово-промислової палати, який би підтверджував що порушення зобов`язання за спірним договором з боку відповідача сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 в частині стягнення заборгованості у розмірі 373 579 401,04 грн., 3% річних у розмірі 1 757 226,76 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 109 321,32 грн. та судового збору у розмірі 751 520,00 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:

- він висловив незгоду з виставленими позивачем рахунками шляхом їх неоплати;

- на даний час наявна судова практика щодо зменшення 3 % річних (постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у справі № 910/4918/22).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2024, справу № 910/19/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Станік С.Р..

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 в частині відмови в позовних вимогах та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на помилковість висновку суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану».

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 04.06.2024, справу № 910/19/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Станік С.Р., Гончаров С.А.

З огляду на те, що апеляційні скарги надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційних скарг, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 та від 05.06.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19/24, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційних скарг, до надходження матеріалів справи № 910/19/24.

13.06.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 залишено без руху апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24, а також надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 1 409 100,00 грн.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 залишено без руху апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24, а також надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 38 483,27 грн.

25.06.2024 від Державного підприємства «Гарантований покупець» до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані докази сплати судового збору у розмірі 1 409 100,00 грн..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 призначено на 30.07.2024 об 11:15 год.

26.06.2024 від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додані докази сплати судового збору у зазначеному розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24, апеляційній скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 об`єднані в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 призначено на раніше визначені дату та час - 30.07.2024 на 11:15 год.

10.07.2024 до суду від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшов відзив на апеляційну скаргу НЕК «Укренерго», в якому заявник зауважив на правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 19.04.2024 по справі № 911/1359/22, від 26.07.2023 по справі № 922/1948/22 щодо застосування пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», а до відзиву додав копію постанови Верховного Суду від 21.06.2024 по справі № 910/4439/23.

Колегія суддів зазначає про те, що інформація щодо вказаних судових рішень є загальновідомою, їх тексти містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відтак, копію постанови Верховного Суду від 21.06.2024 по справі № 910/4439/23 не можна вважати додатковим доказом по справі.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею, у відпустці розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 09.1-08/2395/24 від 22.07.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/19/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 22.07.2024, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

23.07.2024 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому заявник, з посиланням на те, що:

- позиція відповідача в апеляційній скарзі є необґрунтованою та непослідовною, суперечить Правилам ринку і свідчить про намагання уникнути відповідальності за порушення зобов`язань за спірним договором.

- відповідачем не доведено підстави для звільнення його від відповідальності у зв`язку з форс-мажорними обставинами;

- зменшення 3 % річних та інфляційних втрат всупереч вимогам законодавства, тим більше в умовах тривалого невиконання відповідачем його зобов`язань, означало би порушення балансу інтересів сторін на користь відповідача і фактично нівелювало би його відповідальність та заохочувало подальше порушення зобов`язань за спірним договором,

просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

29.07.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі в частині, в якому відповідач, з посиланням на те, що після прийняття оскаржуваного рішення ним на користь позивача в рахунок оплати спірної заборгованості здійснено виплати на загальну суму 114 817,39 грн. (платіжні інструкції № 373 413 на суму 32 211 450,79 грн., № 378 194 на суму 27 654 936,60 грн., № 378 192 на суму 24 760 042,86 грн., №378 193 на суму 15 570 898,48 грн., № 385 237 на суму 5 860 762,95 грн., № 385 236 на суму 5 535 109,05 грн., № 385 235 на суму 3 224 415,66 грн.), а також здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 282 454 234,01 грн., з яких 623 600,36 грн. є предметом розгляду цієї справи (акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.06.2024), що свідчить про відсутність спору в частині стягнення основної заборгованості в сумі 115 441 245,75 грн., просить закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 115 441 245,75 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

До вказаного клопотання додано копії акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.06.2024 з додатком № 2, а також платіжних інструкцій № 373 413 від 30.05.2024 на суму 32 211 450,79 грн., № 378 194 від 10.07.2024 на суму 27 654 936,60 грн., № 378 192 від 10.07.2024 на суму 24 760 042,86 грн., №378 193 від 10.07.2024 на суму 15 570 898,48 грн., № 385 237 від 19.07.2024 на суму 5 860 762,95 грн., № 385 236 від 19.07.2024 на суму 5 535 109,05 грн., № 385 235 від 19.07.2024 на суму 3 224 415,66 грн.

В судовому засіданні 30.07.2024 представник позивача зазначив про те, що не може не підтвердити не спростувати часткове погашення відповідачем заборгованості, з огляду на що в судовому засідання оголошено перерву до 17.09.2024 на 11:30 год.

У зв`язку зі звільненням судді Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею, у відставку розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/3268/24 від 16.09.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/19/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2024, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

17.09.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (заперечення проти клопотання про закриття провадження), в яких заявник, з посиланням на те, що заборгованість (вказана у клопотанні відповідача про закриття провадження) погашена лише після прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції, зазначив, що вказане клопотання не підлягає задоволенню

Станом на 17.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представники позивача та відповідача власні апеляційні скарги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг один одного заперечили.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, проте оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі (надалі - ОСП) - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що на ОСП покладено функції адміністратора розрахунків (надалі - АР).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» АР забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку.

За положенням п. 5 ч. 3 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні АР відповідно до правил ринку розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

За положеннями пунктів 7, 12, 46, 89 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» балансуючий ринок електричної енергії - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії; відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів; небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку; сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

Відповідно до ч. 3 ст. 3, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі (надалі - ОСП), яким є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльністю на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про врегулювання небалансів.

Відповідно до ч. 5 ст. 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» ОСП врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором, яким згідно з п. 72 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані надавати гарантії виконання фінансових зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів відповідно до правил ринку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (зі змінами) затверджені Правила ринку, якими визначено порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

З урахуванням положень п. 1.1.4. Правил ринку, АР - адміністратор розрахунків (позивач), ОСП - оператор системи передачі (позивач), СВБ - сторона відповідальна за баланс (відповідач).

Відповідно до п. 1.1.2. Правил ринку договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії.

Для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору (п. 1.3.2. Правил ринку).

Кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (у якості АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил (п. 1.3.5. Правил ринку).

Після отримання відповідної заяви-приєднання ОСП перевіряє повноту та правильність її заповнення та у разі відсутності підстав для її відхилення впродовж 2 робочих днів після отримання вносить кандидата до реєстру учасників ринку та присвоює йому відповідний ідентифікатор договору учасника ринку та дату акцептування заяви-приєднання, про що повідомляє учасника ринку (п. 1.3.7. Правил ринку).

Наказом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» від 03.04.2019 № 204 затверджено умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії та положення заяви-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, у які неодноразово вносились зміни відповідними наказами НЕК «Укренерго», зокрема, наказом від 27.01.2023 № 58.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком №1 до Правил ринку, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс (надалі - СВБ), у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

Згідно з пунктами 10.1., 10.3. договору про врегулювання небалансів електричної енергії (у редакції від 27.01.2023 № 58) цей Договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення Регулятором змін до типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який є додатком 1 до Правил ринку. Договір зі змінами оприлюднюється на веб-сайті ОСП.

Відповідачем подано заяву від 25.06.2019 про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії, у якій надано письмову згоду на приєднання до умов договору.

В свою чергу позивач листом від 26.06.2019 № 01/23263 підтвердив приєднання відповідача до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії та долучення до реєстру учасників ринку (ідентифікатор договору № 0414-01051 від 25.06.2019).

Таким чином, між сторонами укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 № 0414-01051 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.5. Договору врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що відповідачем було порушено свої договірні зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати виставлених рахунків за період з серпня по листопад 2023 року, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 379 583 908,35 грн. та, з огляду на вказане просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також нараховані за порушення строків оплати електричної енергії пеню в сумі 2 137 959,23 грн., 3 % річних в сумі 1 757 226,76 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 109 321,32 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, які детально викладені вище.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором приєднання та стосується врегулювання небалансів електричної енергії.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем до матеріалів справи долучені акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором, а саме:

- акт № ВН/23/08-0414 від 31.08.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 вартістю 171 173 147,16 грн. з ПДВ;

- акт № ВН/23/09-0414 від 30.09.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 вартістю 69 21 323,40 грн. з ПДВ;

- акт № ВН/23/10-0414 від 31.10.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.10.2023 по 31.10.2023 вартістю 135 283 329,14 грн. з ПДВ;

- акт № ВН/23/11-0414 від 30.11.2023, згідно з яким відповідач отримав, а позивач поставив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.11.2023 по 30.11.2023 вартістю 219 665 567,74 грн. з ПДВ.

Вказані акти, крім акту за серпень 2023 року (№ ВН/23/08-0414 від 31.08.2023), підписані представниками сторін електронним цифровим підписом та без будь-яких зауважень, а відтак, суд першої інстанції цілком вірно встановив, що сторонами підтверджено факт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів в обсягах і вартості, зазначених у цих актах.

При цьому, акт № ВН/23/08-0414 від 31.08.2023 містить електронно-цифровий підпис лише представника позивача, доказів підписання цього акту представником відповідача матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи містять рахунки-фактури від 16.08.2023 на суму 19 749 994,64 грн. (розрахунковий період 01.08.2023 - 10.08.2023); від 05.09.2023 на суму 59 938 867,67 грн. (розрахунковий період 21.08.2023 - 31.08.2023); від 26.09.2023 на суму 20 817 948,52 грн. (розрахунковий період 11.09.2023 - 20.09.2023); від 16.10.2023 на суму 27 751 238,86 грн. (розрахунковий період 01.10.2023 - 10.10.2023); від 26.10.2023 на суму 15 570 898,48 грн. (розрахунковий період 11.10.2023 - 20.10.2023); від 06.11.2023 на суму 37 535 558,86 грн. (розрахунковий період 21.10.2023 - 31.10.2023); від 15.11.2023 на суму 54 986 903,16 грн. (розрахунковий період 01.11.2023 - 10.11.2023); від 24.11.2023 на суму 70 726 237,44 грн. (розрахунковий період 11.11.2023 - 20.11.2023); від 05.12.2023 на суму 66 501 753,41 грн. (розрахунковий період 21.11.2023 - 30.11.2023), які були виставлені відповідачу в Системі управління ринком, що підтверджується роздруківками знімків екрану комп`ютера з вказаної системи.

Як визначено у п. 5.1. Договору, виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору.

Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (п. 5.6. Договору).

Відповідно до п. 1.1.2 Правил ринку (тут і надалі - в редакції згідно з постановою НКРЕКП від 17.01.2023 № 109) система управління ринком (надалі - СУР) - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.

Згідно з пунктами 1.11.1.-1.11.6 Правил ринку за допомогою СУР здійснюється управління процесами, зокрема проведенням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів діяльності на ринку електричної енергії згідно з цими Правилами. СУР забезпечує, зокрема, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. ОСП в якості відповідального оператора системи управління ринком вибирає, встановлює, експлуатує і підтримує систему відповідно до положень цих Правил. Система управління ринком повинна повністю відповідати операціям, передбаченим цими Правилами. ОСП забезпечує безперебійне функціонування системи управління ринком. Учасники ринку мають право на доступ до інформації, яка міститься в СУР та стосується їх безпосередньо.

АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (п. 1.11.8. Правил ринку).

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, останній, як учасник ринку, володіє відповідними даними і має доступ до СУР (програмний комплекс Market management system).

За приписами ч. 6 ст. 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку.

Вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством (п. 2.1. Договору).

Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (п. 2.2. Договору).

Розділом VII Правил ринку врегульовано питання щодо виставлення рахунків та платежів, у тому числі виставлення рахунків за небаланси електричної енергії.

Так, відповідно до п. 7.3.1. Правил ринку АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

За положеннями п. 7.7.3. Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, із наданих в матеріали справи скріншотів з СУР (MMS) слідує, що за допомогою вказаної системи позивачем виставлялись відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату, шляхом накладення КЕП уповноваженою особою позивача.

При цьому, колегія суддів приймає як належні та допустимі докази на підтвердження обставини щодо виставлення позивачем відповідачу рахунків. Так, роздруківки знімків екранів комп`ютера є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом (п. 82 постанови Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21).

Таким чином, у розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного Договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через СУР, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

При цьому, іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо належності їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.

З огляду на викладене та враховуючи п. 7.7.3 Правил ринку, строк на оплату платіжного документа розпочинається з наступного дня після виставлення рахунків АР в СУР.

Водночас, в п. 5.7. Договору визначено, що якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у платіжному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку.

Надані заперечення враховуються ОСП при обчисленні платежів у порядку, передбаченому Правилами ринку (п. 5.8. Договору).

Згідно з п. 7.8.1 Правил ринку, якщо учасник ринку або ОСП (у якості АР) ініціює суперечку щодо суми, зазначеної в рахунку (запит платіжного документа), оплата повинна бути проведена згідно з платіжним документом. Якщо за результатами розгляду запиту платіжного документа будуть виявлені суми, що підлягають поверненню, учасники ринку та ОСП (у якості АР) зобов`язані здійснити перерахування надлишкових сум на відповідний рахунок.

З матеріалів справи слідує, що позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури з 16.08.2023 по 05.12.2023, а відповідач не висловлював жодних заперечень щодо інформації, яка містилася у них.

В свою чергу матеріали справи не містять жодних доказів незгоди відповідача із даними, зазначеними у акті купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів № ВН/23/08-0414 від 31.08.2023, в той час як відповідно до положень п. 5.9. Договору у разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до Акту СВБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо цього акту та ініціює спір відповідно до норм чинного законодавства. Якщо СВБ протягом двох робочих днів з дня направлення ОСП до СВБ Акту не ініціював спір та не направив до ОСП підписаний зі сторони СВБ примірник Акту, то такий Акт вважається підписаним СВБ.

Отже, у випадку наявності у відповідача заперечень щодо кількості електричної енергії, він мав про них (заперечення) заявити у визначені Договором терміни, а на даний час акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів вважаються підписаними відповідачем.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно відхилив як необґрунтовані доводи відповідача про невідповідність даних щодо вартості електричної енергії для врегулювання небалансів, зазначеної в актах та рахунках.

Враховуючи, що обов`язок відповідача розрахуватися за електричну енергію для врегулювання небалансів приписами п. 7.7.3. Правил ринку пов`язується саме із датою направлення йому позивачем відповідного рахунку на оплату, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов`язок із оплати коштів за рахунками від 16.08.2023, від 05.09.2023, від 26.09.2023, від 16.10.2023, від 26.10.2023, від 06.11.2023, від 15.11.2023, від 24.11.2023, від 05.12.2023 на загальну суму 373 579 401,04 грн. є таким, що настав.

Відповідно до пунктів 5.17.1., 5.17.4. Правил ринку для кожної СВБ АР обчислює належні списання або нарахування відповідно до її небалансів електричної енергії. АР під час формування платежів для відповідного учасника ринку здійснює сальдування нарахувань та списань за небаланс електричної енергії за розрахункову декаду dc.

У зв`язку з цим, як вказує позивач, він як АР щодекадно виставляє один рахунок-фактуру за розрахункову декаду, що закінчилась.

Як вбачається із наданих рахунків-фактур, розрахунки за електричну енергію для врегулювання небалансів у спірний період позивачем здійснювались щодекадно, що відповідає положенням п. 7.3.1. Правил ринку, в той час як акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором містять узагальнену вартість придбаної/проданої електричної енергії за місяць в цілому, та очевидно, що така вартість буде відрізнятися від зазначеної у рахунках вартості. З наведеного слідує, що розмір зобов`язань відповідача не є різницею між вартістю отриманої і поставленої СВБ електричної енергії за місяць, а відтак відповідні зауваження відповідача судом відхиляються.

Колегія суддів зазначає про те, що, наявних у матеріалах справи станом на дату прийняття оскаржуваного рішення доказів підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за отриману у період з серпня по листопад 2023 року за Договором електричну енергію для врегулювання небалансів становила 373 579 401,04 грн., а строк виконання обов`язку по сплаті вказаних коштів станом на дату звернення позивача до суду цим позовом вже настав.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки у частині вказаних позовних вимог є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване.

Однак, після прийняття оскаржуваного рішення та до винесення цієї постанови відповідачем було здійснено часткове на суму 115 441 245,75 грн. погашення основного боргу, на доказ чого відповідачем до суду апеляційної інстанції були додані належним чином засвідчені копії акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.06.2024 з додатком № 2, а також платіжних інструкцій № 373 413 від 30.05.2024 на суму 32 211 450,79 грн., № 378 194 від 10.07.2024 на суму 27 654 936,60 грн., № 378 192 від 10.07.2024 на суму 24 760 042,86 грн., №378 193 від 10.07.2024 на суму 15 570 898,48 грн., № 385 237 від 19.07.2024 на суму 5 860 762,95 грн., № 385 236 від 19.07.2024 на суму 5 535 109,05 грн., № 385 235 від 19.07.2024 на суму 3 224 415,66 грн.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення суду першої інстанції, у разі подання апеляційної скарги, набирає законної сили після прийняття постанови апеляційним господарським судом за наслідками апеляційного перегляду, а відтак залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення боргу, якого не існувало на момент прийняття такого рішення, свідчить про невиправдане втручання у право особи на мирне володіння його майном. Незважаючи на те, що суд першої інстанції в межах наданих доказів прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову в частині стягнення основного боргу, зайвий формалізм не повинен створювати надмірний тягар для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №914/1034/18, від 25.07.2019 у справі №916/144/18.

Враховуючи те, що внаслідок сплати відповідачем основного боргу в сумі 115 441 245,75 грн. заявлена до стягнення сума основного боргу є частково погашеною, тобто має місце відсутність предмета спору у цій частині, апеляційний господарський суд, враховуючи вказані правові позиції Верховного Суду, та керуючись положеннями п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та ч.1 ст.278 ГПК України, дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в цій частині та закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 115 441 245,75 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 2 137 959,23 грн., слід зазначити таке.

За змістом ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження типових та примірних договорів, визначених цим Законом. Регулятор має право, серед іншого, видавати обов`язкові для виконання учасниками ринку рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики щодо діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії.

Згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

ОСП надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором (ч. 4 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

На реалізацію наданих законодавством повноважень постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309 затверджено Кодекс системи передачі.

Відповідно до пункту 5.5 глави 5 розділу XI Кодексу системи передачі договір про надання послуг з передачі електричної енергії укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

Типова форма договору про надання послуг з передачі електричної енергії є додатком 6 до Кодексу системи передачі, отже, затверджена одночасно з цим Кодексом.

Підпунктом 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Колегія суддів зазначає про те, що питання щодо обов`язковості застосування учасниками ринку електричної енергії положень пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при розгляді справи № 911/1359/22.

У постанові від 19.04.2024 у справи № 911/1359/22 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду викладено наступні висновки:

- відмовляючи у задоволенні позову у стягненні пені, суди попередніх інстанцій посилалися на приписи Постанови №332, а саме підпункт 16 пункту 1 такого змісту: на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати таку настанову - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії;

- суд першої та апеляційної інстанцій, вказували, зокрема, таке: повноваження НКРЕКП, визначені Законом, пунктом 1 частини другої статті 17 якого установлено, що регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання; як визначено пунктом 1 частини першої статті 2 Закону регулятор, яким є НКРЕКП, здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності тощо; - відповідно до частини першої статті 3 Закону регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України; вказаною постановою регулятор надав настанову щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених відповідними договорами, для всіх учасників ринку електричної енергії, у тому числі у випадку застосування таких штрафних санкцій не лише оператором системи передачі, яким є позивач, але й у випадку застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафних санкцій іншим учасником ринку за іншими договорами, чим досягається баланс інтересів всіх учасників ринку у період оголошення воєнного стану для запобігання негативним наслідкам у відповідній сфері;

- отже, суди попередніх інстанцій застосували приписи Постанови №332 як ті, що мають обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії.

- Об`єднана палата погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, виходячи з вищенаведених висновків про обов`язковість застосування учасниками ринку електроенергії у цьому аспекті саме норм постанов НКРЕКП, відповідно до яких на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії;

- Об`єднана палата також виходить з того, що Регулятор визначив модель поведінки як зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії, та вказав чітко визначений період, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, а не скасував нарахування та стягнення штрафних санкцій або увільнив від їх нарахування або стягнення.

З огляду на вказане колегією суддів не приймаються до уваги посилання позивача на те, що зазначені в п. 16 постанови НКРЕКП №332 настанови не мають характеру обов`язку, є рекомендаційними та не містять умови чи застереження про звільнення учасників ринку електричної енергії, зокрема, відповідача, від сплати пені за порушення умов договору.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі в сумі 2 137 959,23 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 1 757 226,76 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 109 321,32 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої у період з серпня по листопад 2023 року за Договором електричної енергії для врегулювання небалансів, позивач відповідно до положень ЦК України має право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

Перевіривши виконані позивачем розрахунки колегія суддів визнає їх арифметично вірними.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст.. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі № 910/19/24 та справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.

Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

При цьому, у цій справі № 910/19/24 сторони в Договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України.

В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 ЦК України, тобто у розмірі 3 % річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1074/20).

Також колегія суддів приймає до уваги, що загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Так, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів як стягнення інфляційних втрат.

Звертаючись з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розміру дійсних майнових втрат, яких він зазнав, тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат відсутні.

Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не було враховано наявність форс-мажорних обставин, слід зазначити наступне.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, а тому наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16 та підтримана Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі № 913/869/14.

За таких обставин колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності підстав для звільнення його від сплати інфляційних нарахувань та 3% річних та задоволення таких вимог за розрахунками позивача в сумі 2 109 321,32 грн. та 1 757 226,76 грн. відповідно. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, проте, з огляду на часткове погашення відповідачем суми основного боргу та враховуючи правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 09.03.2021 у справі №914/1034/18 та від 25.07.2019 у справі №916/144/18, рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 115 441 245,75 грн. та провадження у справі щодо цих вимог закривається, в решті рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 залишається без змін.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 9 зазначеної статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір сторін у цій праві виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову, виходячи з суми позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції, та витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача, витрати позивача за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційних скарг, апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 01.05.2024 у справі № 910/19/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 115 441 245,75 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про закриття провадження.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 у справі № 910/19/24 залишити без змін.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

5. Матеріали справи № 910/19/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 17.09.2024.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров