ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024м. ДніпроСправа № 904/3204/24
Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Муромцева О.Ф.,

від відповідача: Серьогіна С.В.,

розглянувши матеріали справи №904/3204/24

за позовом Акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 23.07.2024 за вих. №б/н до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 5.713.768,46 грн, з яких: 5.442.378,68 грн основної заборгованості, 135.272,00 грн трьох процентів річних, 136.117,78 грн інфляційних збитків.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3204/24 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024.

Ухвалою від 26.07.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано надати до господарського суду документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладень.

Через відділ документального забезпечення 25.07.2024 від позивача надійшло клопотання від 24.07.2024 за вих. №01/07-юр про усунення недоліків позовної заяви, до якої позивач додав документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладень.

Ухвалою від 26.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, повідомлено учасників справи, що підготовче засідання відбудеться 21.08.2024.

Через систему "Електронний суд" 14.08.2024 надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат та штрафних санкцій, у разі, якщо суд вирішить, що вимоги щодо інфляційних витрат та штрафних санкцій підлягають задоволенню відповідач просить зменшити їх до 1 грн.

Ухвалою від 21.08.2024 продовжено строк підготовчого провадження, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.09.2024.

В судовому засіданні 19.09.2024 представники позивача та відповідача відповіли на запитання суду, надали пояснення у справі. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог частині нарахування 135.272,00 грн трьох процентів річних, 136.117,78 грн інфляційних збитків.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання взятих відповідачем на себе зобов`язань за договором про надання послуг з постачання теплової енергії №551т від 01.10.2020 в частині своєчасної та повної оплати за отримані послуги з постачання теплової енергії з період з листопада 2022 року по березень 2024 року.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат та штрафних санкцій, а у разі, якщо суд вирішить, що вимоги щодо інфляційних витрат та штрафних санкцій підлягають задоволенню, просить зменшити їх до 1 грн.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: укладення договору; надання послуг; наявність/відсутність доказів часткової/повної оплати послуг; наявність/відсутність заборгованості.

Суд встановив, що 01.10.2020 між Акціонерним товариством "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" (далі виконавець, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі споживач, відповідач) було укладено договір № 551т про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (далі - послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг послуги визначається згідно умов розділу 3 договору.

Відповідно до п. 4.1. договору споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсяг спожитої послуги.

Згідно п. 4.2. договору станом на дату його укладання згідно Рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 25.09.2020 № 510 тариф на послугу становить 1.415,49 грн. за 1 Гкал. без ПДВ (у т.ч. 978,53 грн - виробництво; 432,96 грн транспортування; 4,00 грн - постачання), 1.698,59 грн з ПДВ та діє з 01.10.2020.

Зміна тарифу не є підставою для переукладання договору.

Відповідно до п. 4.3. договору тривалість розрахункового періоду для визначення обсягу спожитої послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг, оплати' послуги виконавцю становить з першого по останній день календарного місяця, але не може перевищувати 31 календарний день.

Згідно п. 4.4. договору виконавець формує та після 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії на плату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії надсилається на електронну пошту споживача зазначену в розділі Реквізити та підписи сторін даного договору, а також надається на паперовому носії.

Споживач зобов`язаний самостійно отримати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Згідно п. 4.5 договору споживач здійснює оплату за цим договором на підставі і платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню , але не більше 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги (п. 6.3 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і з дати набрання чинності до 01.10.2021, в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п. 7.1. договору).

На виконання своїх зобов`язань за договором у період з листопада 2022 року по березень 2024 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 5.442.378,68 грн, про що позивачем було складено відповідні акти про постачання теплової енергії, а саме:

- акт про постачання теплової енергії №11-0000068 про те, що за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 27,525 Гкал на суму 93 343,12 грн;

- акт про постачання теплової енергії №12-0000124 про те, що за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 190,851 Гкал на суму 647.216,20 грн;

- акт про постачання теплової енергії №1-00000063 про те, що за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 218,063 Гкал на суму 739.497,86 грн;

- акт про постачання теплової енергії №2-00000069 про те, що за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 221,249 Гкал на суму 750.302,27 грн;

- акт про постачання теплової енергії №3-00000066 про те, що за період з 01.03.2023 по 31.03.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 113,198 Гкал на суму 383.878,42 грн;

- акт про постачання теплової енергії №11-00551 від 30.11.2023 про те, що за період з 01.11.2023 по 30.11.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 12,124800 Гкал на суму 49.811,69 грн;

- акт про постачання теплової енергії №12-00551 від 31.12.2023 про те, що за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 272,357600 Гкал на суму 1.052.036,81 грн;

- акт про постачання теплової енергії №1-00551 від 31.01.2024 про те, що за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 224,116600 Гкал на суму 838.482,05 грн;

- акт про постачання теплової енергії №2-00551 від 29.02.2024 про те, що за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 124,896800 Гкал на суму 453.042,66 грн.;

- акт про постачання теплової енергії №3-00551 від 31.03.2024, складений позивачем про те, що за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 123,674300 Гкал на суму 434.767,60 грн.

До кожного акта про постачання теплової енергії позивачем щомісячно на суми нарахувань виписувались рахунки-фактури.

Відповідно до п. 4.4. договору рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату послуги надсилається на електронну пошту споживача, зазначену в розділі «Реквізити та підписи сторін», а також надається на паперовому носії.

Споживач зобов`язаний самостійно отримати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунки-фактури разом з актами надсилались на поштову адресу Відповідача для відповідного оформлення з його боку та оплати (копії опису відправлених документів разом з поштовими накладними та розрахунковими чеками, які підтверджують надання послуг Укрпошти, додаються).

Пунктом 4.5 договору передбачено, що двосторонній акт про постачання теплової енергії споживач підписує і один екземпляр повертає виконавцю в 5-ти денний термін. В разі не повернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати.

Адреса електронної пошти споживачем в договорі не зазначена, рахунки та акти про постачання теплової енергії на оплату послуги за опалювальний період споживачеві надсилались, але оформлені належним чином акти про постачання теплової енергії на адресу Виконавця не повертались.

Відповідно до пункту 4.9. договору споживач щомісячно зобов`язаний проводити звірку розрахунків за теплову енергію в бухгалтерії виконавця. У разі невиконання звірки протягом кварталу сума боргу нараховується у безспірному порядку

Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язанні своєчасно та в повному обсязі в порядку передбаченому договором не виконав.

Оскільки відповідач не погасив наявну перед позивачем заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 5.442.378,68 грн основної заборгованості, 135.272,00 грн трьох процентів річних, 136.117,78 грн інфляційних збитків.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки теплової енергії.

Двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору теплопостачальна організація-продавця бере на себе обов`язок поставити відповідачу теплову енергію, в свою чергу відповідач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Частиною першою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Так, у період з листопада 2022 року по березень 2024 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 5.442.378,68 грн, про що позивачем було складено відповідні акти про постачання теплової енергії, а саме: - акт про постачання теплової енергії №11-0000068 про те, що за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 27,525 Гкал на суму 93 343,12 грн; - акт про постачання теплової енергії №12-0000124 про те, що за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 190,851 Гкал на суму 647.216,20 грн; - акт про постачання теплової енергії №1-00000063 про те, що за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 218,063 Гкал на суму 739.497,86 грн; - акт про постачання теплової енергії №2-00000069 про те, що за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 221,249 Гкал на суму 750.302,27 грн; - акт про постачання теплової енергії №3-00000066 про те, що за період з 01.03.2023 по 31.03.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 113,198 Гкал на суму 383.878,42 грн; - акт про постачання теплової енергії №11-00551 від 30.11.2023 про те, що за період з 01.11.2023 по 30.11.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 12,124800 Гкал на суму 49.811,69 грн; - акт про постачання теплової енергії №12-00551 від 31.12.2023 про те, що за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 272,357600 Гкал на суму 1.052.036,81 грн; - акт про постачання теплової енергії №1-00551 від 31.01.2024 про те, що за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 224,116600 Гкал на суму 838.482,05 грн; - акт про постачання теплової енергії №2-00551 від 29.02.2024 про те, що за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 124,896800 Гкал на суму 453.042,66 грн.; - акт про постачання теплової енергії №3-00551 від 31.03.2024, складений позивачем про те, що за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 123,674300 Гкал на суму 434.767,60 грн.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язаннях встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 632 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 902 ЦК України, в свою чергу, встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто.

При цьому положеннями статті 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1 Закону України Про теплопостачання, теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат визначено статтею 15 цього ж Закону одним із основних завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання.

Частиною 6 статті 19 Закону України Про теплопостачання встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 20 Закону України Про теплопостачання, визначено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до абз. 13 ст.20 Закону України Про теплопостачання тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 25 Закону України Про теплопостачання вбачається, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду

За приписами ч. 6 ст. 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно із частиною п`ятою статті 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначається Законом України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідач в свою чергу зазначає, що у січні 2023 року на електронну адресу був надісланий новий договір для укладання.

29 березня 2023 року було отримано дозвіл на укладання договору. У травні 2023 року договір був підписано з боку відповідача і направлено до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» на підпис. Однак, як зазначає відповідач, до теперішнього часу підписаного з боку постачальника договору на адресу залізниці не надходило.

Вагонне депо Кам`янське протягом усього періоду отримувало теплову енергію для опалення будівель депо, про що вони кожного місяця передавали показники теплового лічильника теплопостачальній організації та підписували двосторонні акти.

Отримані послуги не були оплачені, оскільки відповідач вважав таким, що є укладеним, новий договір, який не повернуто з підписом та реквізитами постачальника. Таким чином, відповідач вважає, що кредиторська заборгованість виникла з вини кредитора, та вважає, що з урахуванням ч. 4 ст. 613 ЦК України проценти за прострочення кредитора стягненню не підлягають.

Суд зазначає, що відповідно до п. 7.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і з дати набрання чинності до 01.10.2021, в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення. Також, п. 7.2. договору передбачено, що якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

В матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем на адресу позивача повідомлення про відмову від договору, також не надано обґрунтованих заперечень щодо факту надання послуг з постачання теплової енергії протягом спірного періоду в обсязі, зазначеному позивачем у позові.

В свою чергу матеріалами справи підтверджено надання позивачем послуг з постачання теплової енергії в період з листопада 2022 року по березень 2024 року на суму 5.442.378,68 грн.

Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач довів обставини наявності спірної заборгованості у повному обсязі.

Водночас, належних доказів на підтвердження у повному обсязі своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що не порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, вищезазначені норми права прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За змістом частини 2 статті 617 ЦК України, частини 2 статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також не є підставою звільнення відповідача від відповідальності його припущення, що між сторонами було укладено новий договір, який не повернуто з підписом та реквізитами постачальника.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 5.442.378,68 грн визнається обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 21.12.2022 по 01.07.2024 на загальну суму 135.272,00 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних визнав його арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню 135.272,00 грн.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з січня 2023 року по червень 2024 року на загальну суму 136.117,78 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та визнав його арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню 136.117,78 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; арифметичну правильність вимог не заперечив.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Разом з тим, у відзиві відповідач щодо інфляційних витрат та штрафних санкцій просив зменшити їх до 1 грн.

Щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних страт суд відзначає таке.

Нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 №902/417/18, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому суд зважає, що з вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду слідує, що під час розгляду справи встановлено, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів (п. 8.18 Постанови).

Проте, у даному випадку сторонами не встановлювався інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, а нарахування процентів здійснено позивачем у розмірі, встановленому ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме у розмірі 3% річних. Ці нарахування не є неспівмірно великими у порівнянні з сумою боргу (проценти річних складають лише 2,48% від загальної суми стягнення), тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих 3% річних.

Крім того, враховуючи можливість зменшення розміру виключно неустойки (штрафу, пені), що прямо встановлено нормами статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, законодавством не передбачено можливості суду зменшити нараховані інфляційні втрати.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для зменшення заявленої до стягнення позивачем суми 3% річних та інфляційних втрат. При цьому відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що прострочення відповідача сталося з вини позивача.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3.028,00 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3.028,00 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п.8.23).

Ціна позову становить 5.713.768,46 грн, отже, сума судового збору за подання даного позову через систему "Електронний суд" складала 68.565,22 грн (5.713.768,46*1,5%*0,8).

Разом з тим, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 85.706,53 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №426 від 18.07.2024 (арк. 7, том 1). Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Через систему «Електронний суд» 10.09.2024 від позивача надійшло клопотання , у якому позивач просить суд повернути з державного бюджету судовий збір у розмірі 17.141,31 грн.

Суд встановив, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір у загальному розмірі 85.706,53 грн згідно із платіжною інструкцією №426 від 18.07.2024, а тому вимога позивача про повернення 17.141,31 грн надміру внесеного судового збору до державного бюджету визнається правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, підлягає поверненню з державного бюджету сума 17.141,31 грн (85.706,53 грн 68.565,22 грн) як надмірно сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача у розмірі 68.565,22 грн.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ідентифікаційний код 40081237) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" (51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, ВУЛИЦЯ ЗАВОДСЬКА, будинок 2; ідентифікаційний код 00130820) 5.442.378,68 грн (п`ять мільйонів чотириста сорок дві тисячі триста сімдесят вісім грн 68 к.) основної заборгованості, 135.272,00 грн (сто тридцять п`ять тисяч двісті сімдесят дві грн 00 к) трьох процентів річних, 136.117,78 грн (сто тридцять шість тисяч сто сімнадцять грн 78 к.) інфляційних втрат, 68.565,22 грн (шістдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять 22 к) судового збору.

Повернути Акціонерному товариству "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" (51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, ВУЛИЦЯ ЗАВОДСЬКА, будинок 2; ідентифікаційний код 00130820) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 17.141,31 грн (сімнадцять тисяч сто сорок одну грн 31 к.), сплата якого підтверджується платіжною інструкцією №426 (внутрішній номер 358066796) від 18.07.2024 на суму 85.706,53 грн.

Видати наказ та ухвалу після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 19.09.2024.

Суддя С.А. Дупляк