ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. Справа №910/2343/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024

у справі №910/2343/24 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про стягнення 158 400,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПАТ "СК "Уніка") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - ПАТ "СК "Еталон") заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 158 400,00 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки застрахований позивачем транспортний засіб не має жодного відношення до вказаної останнім дорожньо-транспортної пригоди. Матеріали даної справи не містять доказів оскарження позивачем постанови Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2023 у справі №726/2950/23 або внесення до неї виправлень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "СК "Уніка" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Так, скаржник зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку, що застрахований позивачем транспортний засіб не має жодного відношення до вказаної позивачем дорожньо-транспортної пригоди, тобто що це різні транспортні засоби, у той час як відповідачем не спростовано вказаного, що також не звільняє суд від обов`язку перевірити вищевикладені обставини та надані на їх підтвердження докази.

Також, апелянт вказує, що різні державні номерні знаки можуть свідчити про помилку у постанові суду (описку), що не було перевірено судом першої інстанції, оскільки номер шасі, кузова ТЗ застрахованого позивачем транспортного засобу та ТЗ - учасника ДТП (вказано у відповіді від НПУ) є ідентичними. Окрім того, матеріали позовної заяви містять фото з місця ДТП, на яких зображений транспортний засіб "Skoda", з державним номерним знаком НОМЕР_1 , та транспортний засіб "Iveco" з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що також свідчить про помилку (описку) у постанові суду. Застрахований автомобіль та автомобіль, причетний до ДТП, мають ідентичні VIN-коди, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на подання нових доказів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення та схеми з місця ДТП.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2024 апеляційну скаргу ПАТ "СК "Уніка" у справі №910/2343/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

18.06.2024, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Сітайло Л.Г. перебувала з 17.06.2024 до 30.06.2024 на лікарняному.

Крім того, слід зазначити, що суддя Сітайло Л.Г. перебувала з 01.07.2024 до 14.07.2024 у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "СК "Уніка" на рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2343/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 12.08.2024.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

29.07.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ "СК "Уніка", а рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24 залишити без змін.

Так, у відзиві відповідач вказує, що застрахований позивачем транспортний засіб "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_1 , не має жодного відношення до дорожньо-транспортної пригоди, яку позивач зазначає у позовній заяві. Позивачем не надано жодних доказів оскарження постанови Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2023 у справі №726/2950/23 або внесення до неї виправлень.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

Стосовно наданого позивачем до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою нового доказу - протоколу про адміністративне правопорушення та схеми ДТП, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Так, скаржник просить поновити строк на подання нових доказів - протоколу про адміністративне правопорушення та схеми з місця ДТП, оскільки фактично інформація з вказаних документів була надана позивачем у відповіді з НПУ.

Згідно зі статтею 119 ГПК України суд, за заявою учасника справи, поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів не визнає поважними причини пропуску позивачем строку на подачу доказу в даній справі.

У силу статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, з метою забезпечення своєчасного розгляду справ і правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, чинним ГПК України встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, визначено стадії судового процесу, запроваджено розумні обмеження, у тому числі щодо подання доказів.

Так, з аналізу наведених вище норм слідує, що суд апеляційної інстанції може прийняти до розгляду докази, які не були подані стороною до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках за умови, якщо учасник справи доведе, що з об`єктивних, незалежних від нього причин не мав можливості подати їх до суду першої інстанції.

Разом із тим, позивач не надав докази неможливості подання вищенаведеного документа до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За наведених обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання протоколу про адміністративне правопорушення та схеми з місця ДТП, оскільки на підставі частини 3 статті 269 ГПК України, останній не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.11.2022 між ПАТ "СК "Уніка" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сингента" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №001427/4100/0000115, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу марки "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як стверджує позивач, 01.12.2023 у місті Чернівці відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу "Iveco", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи наявність вини водія транспортного засобу "Iveco", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 позивач посилається на постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2023 у справі №726/2950/23.

При цьому, постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2023 у справі №726/2950/23 встановлено, що 01.12.2023 у місті Чернівці відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Iveco", державний номерний знак НОМЕР_2 , та транспортного засобу "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_3 .

З матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 372 906,40 грн, визначено на підставі рахунку Фізичної особи-підприємця Старовойтової Тетяни Василівни від 21.12.2023 №СТ-000158.

На підставі вищевказаного рахунку позивач визначив розмір страхового відшкодування до виплати - 372 906,40 грн, відповідно до страхового акта від 23.12.2023 №5.

ПАТ "СК "Уніка" сплачено страхове відшкодування на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт пошкодженого транспортного засобу - ФОП Старовойтової Т.В., що підтверджується платіжною інструкцією від 29.12.2023 №133665.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Iveco", державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП, була застрахована ПАТ СК "Еталон", на підставі полісу №АР/003901118 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 160 000,00 грн, франшиза - 1 600,00 грн).

Таким чином, за доводами позивача, у відповідача виник обов`язок із відшкодування позивачу витрат в розмірі 158 400,00 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується, у разі настання певної події (страхового випадку), виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний, при настанні страхового випадку, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як стверджує позивач, до нього перейшло право вимоги на отримання компенсації матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що відбулась 01.12.2023 з огляду на приписи статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "СК "Еталон", згідно з полісом АР/003901118.

За наведених обставин, до позивача перейшло право вимоги на отримання від відповідача компенсації шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 158 400,00 грн.

Так, суд першої інстанції зауважив, що застрахований позивачем транспортний засіб "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_1 , не має жодного відношення до дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідно до постанови Садгірського районного суду м. Чернівці у справі №726/2950/23 (провадження №3/726/1767/23) 01.12.2023 у місті Чернівці відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Iveco", державний номерний знак НОМЕР_2 , та транспортного засобу "Skoda", із державним номерним знаком НОМЕР_3 .

Тому суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимоги, послався на те, що застрахований відповідачем транспортний засіб не має жодного відношення до вказаної позивачем дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши також, що матеріали даної справи не містять доказів оскарження позивачем вказаної вище постанови або внесення до неї виправлень.

З вказаним висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Так, відповідно до постанови Садгірського районного суду м. Чернівці у справі №726/2950/23 державний номерний знак автомобіля "Skoda" - НОМЕР_3 , а згідно з договором обов`язкового страхування (полісу) №21296155, відповідачем застрахований транспортний засіб "Skoda" з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь НПУ, відповідно до якої в учасника ДТП автомобіля "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі, кузова ТЗ - НОМЕР_4 , а згідно з полісом №21296155 застрахованим є автомобіль "Skoda", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі, кузова ТЗ - НОМЕР_4 .

Колегія суддів наголошує, що номер шасі, кузова ТЗ, або ж ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN-код) - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу.

Тобто транспортний засіб можна ідентифікувати по державному номерному знаку, який може змінюватись, а також по номеру шасі, кузова, який наноситься на транспортний засіб у місцях та відповідно до вимог міжнародного стандарту ISO 4030 заноситься у паспорт транспортного засобу і не може бути змінений.

Однак, на переконання колегії суддів, різні державні номерні знаки можуть свідчити про помилку у одному з вказаних документів, що не було перевірено судом першої інстанції, оскільки номер шасі, кузова ТЗ застрахованого відповідачем транспортного засобу та ТЗ - учасника ДТП є ідентичними.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку, що застрахований позивачем транспортний засіб не має жодного відношення до вказаної останнім дорожньо-транспортної пригоди, тобто що це різні транспортні засоби.

З огляду на вищевикладене, судова колегія визнає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зробленим за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Оцінивши обставини у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24 прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому відповідно до положень частини 1 статті 277 ГПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.

Частиною 1 статті 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункти 1, 4 частини 3 статті 123 ГПК України).

Згідно з приписами частини 2 статті 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При цьому частина 8 статті 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму витрат, понесених на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн.

До позовної заяви позивачем були додані документи, які підтверджують понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю; додаткову угоду №3 від 01.12.2023 до договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю; рахунок від 08.02.2024 №24 на суму 7 000,00 грн; акт надання послуг від 27.02.2024 №24; платіжну інструкцію від 14.02.2024 №4802 на суму 7 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків для подання доказів понесення таких витрат.

Частинами 1, 2 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Зі змісту укладеного між АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" (Бюро) та ПАТ "СК "Уніка" (клієнт), договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю слідує, що Бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, в тому числі, але не виключно:

- надання правової інформації, консультації та роз`яснень з правових питань;

- складання документів правового характеру та процесуальних документів;

- представництво та захист інтересів клієнта в судах усіх рівнів та інстанцій.

Обсяг наданих за договором повноважень визначено пунктом 2.1 договору.

За умовами пункту 2.2 договору безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені Бюро за цим договором здійснює адвокат Лисов Олександр Олександрович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №5225/10 від 08.10.2014, видано на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 08.10.2014 №17.

Відповідно до пункту 4.1 договору, його ціна складається з вартості юридичних послуг, що зазначаються у додатковій угоді до цього договору. Така угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Вартість наданої юридичної допомоги Бюро визначає самостійно, після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги та виставляє клієнту відповідний рахунок (пункт 4.2 договору).

Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти днів з моменту отримання клієнтом рахунку від бюро (пункт 4.3 договору).

У пункті 4.5 договору сторонами погоджено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками сторін та містить обсяг наданої Бюро юридичної допомоги, її вартість та ідентифікація.

Додатком №1 від 08.02.2024 до договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю клієнтом доручено Бюро, в особі керуючого бюро, адвоката Білоконь І.В., надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості, зокрема, по страховому акту №5 (страхувальник - ТОВ "Сингента").

За надання Бюро клієнтові правової (правничої) допомоги, останній платить фіксовану суму гонорару адвоката у розмірі 7 000,00 грн за надання правової допомоги в суді першої інстанції. Фіксована сума гонорару адвоката сплачується на підставі виставленого Бюро клієнту рахунку. Оплата гонорару здійснюється протягом 5 робочих днів на рахунок Бюро.

Позивачем до позову додано копію рахунку від 08.02.2024 №74 та копію платіжної інструкції від 14.02.2024 №4802, яка підтверджує перерахування клієнтом на користь Бюро вартості наданих послуг у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до акта надання послуг від 27.02.2024 №24, підписаного уповноваженими представниками сторін, на виконання договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №20/ю надано правову (правничу) допомогу в суді першої інстанції в фіксованій сумі гонорару по страховій справі №034989 (страховий акт 5) в розмірі 7 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу адвокатським бюро послуг на заявлену до стягнення суму.

Таким чином, встановлений розмір понесених позивачем витрати на правову допомогу, які підлягають розподілу становить 7 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Відповідач у суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ "СК "Уніка" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на ПАТ "СК "Еталон" відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24 задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №910/2343/24 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03067, місто Київ, вулиця Гарматна, будинок 8, приміщення 6; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 6 літ. В; ідентифікаційний код 20033533) 158 400 (сто п`ятдесят вісім тисяч чотириста) грн 00 коп страхового відшкодування, 2 442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн 40 коп судового збору та 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правову допомогу.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03067, місто Київ, вулиця Гарматна, будинок 8, приміщення 6; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 6 літ. В; ідентифікаційний код 20033533) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/2343/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран