номер провадження справи 19/74/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 Справа № 908/217/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Давиденко І.В., при секретарі судового засіданні Лисенко К.Д., розглянувши матеріали справи

позивач-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

позивач-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

позивач-3: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536)

про стягнення суми

представники сторін

від позивачів 1, 2, 3: Солнцев П.Б., ордер АР № 1153661 від 16.12.2023, ордер АР № 1159935 від 28.01.2024, ордер АР № 1159922 від 28.01.2024

від відповідача: ОСОБА_4 , дов. № 91 від 18.12.2023

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 236/08-07/24 від 29.01.2024) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна про стягнення 882 910,78 грн на підставі Договору № 21210454 від 20.10.2021, що є спадщиною, з урахуванням часток кожного позивача.

Позовна заява мотивована тим, що 20.10.2021 чоловік позивача 1 та батько позивачів 2, 3 уклав Договір з відповідачем про виконання робіт, відповідно до якого відповідач не виконав своїх зобов`язань належним чином з оплати виконаних робіт. 29.03.2022 чоловік позивача 1 та батько позивачів 2, 3 помер, позивачі 1, 2, 3 прийняли спадщину від померлого. Відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати виконаних робіт за Договором не виконав. Позивачі 1, 2, 3 важають, що з відповідача на їх користь підлягає до стягнення сума три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання та втрат від інфляції, що передбачено частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 29.01.2024, здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/217/24 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.

Ухвалою суду від 02.02.2024 відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна про стягнення 882 910,78 грн. Позовну заяву разом з додатками повернуто представнику позивачів-1, 2, 3.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, представник позивачів 1, 2, 3 звернувся з апеляційною скаргою до Центрального апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2024 по справі №908/217/24.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2024 у справі №908/217/24 задоволено. Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.02.2024 у справі №908/217/24 скасовано. Справу № 908/217/24 передано до Господарського суду Запорізької області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/217/24, присвоєно справі номер провадження 19/74/24, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

17.04.2024 від Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви повністю, зазначивши, що позивачі, отримавши згідно Свідоцтв від 29.09.2023 року право вимоги на суму 367 366,00 грн, не набули статусу Виконавців за Договором № 21210454 від 20.10.2021 року, оскільки, згідно п. 11.3 Договору жодна зі сторін не має права без письмової згоди іншої сторони передавати свої права та зобов`язання, що виникли внаслідок виконання (або невиконання) цього договору. Без згоди ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» Виконавець за договором не може бути замінений, а такої згоди відповідач не надавав. Оскільки позивачі не є Виконавцями за Договором № 21210454 від 20.10.2021 року, то положення Договору, зокрема, строки оплати, на взаємовідносини позивачів та відповідача не розповсюджуються. Зобов`язання, зазначене у Свідоцтвах від 29.09.2023 року, не містить строку його виконання вдповідачем, отже, у даному випадку, на думку відповідача, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 530 ЦК України. Відповідачем виконано передбачене Свідоцтвами від 29.09.2023 року зобов`язання з оплати 367 366,00 грн до відкриття провадження у справі (до 03.04.2024 року), зазначена обставина тягне за собою відмову в позові у цій частині. Відповідач посилався на те, що документом, який підтверджує обсяг майнових прав, які перейшли від спадкодавця до спадкоємців, є свідоцтво про право на спадщину. Саме свідоцтво про право на спадщину є належним і допустимим доказом наявності та обсягу права вимоги спадкоємців до інших осіб. Згідно Свідоцтв від 29.09.2023 року від ОСОБА_5 до Позивачів перейшло право вимоги лише останньої суми (367 366,00 гри.). Право вимоги Позивачів, яке підтверджено Свідоцтвами від 29.09.2023 року, розповсюджується лише на суму 367 366,00 грн. Свідоцтва про право на спадщину на суми 217 290,45 грн, 298 820,00 грн. та 451 256,00 грн відсутні, а, отже, й відсутні докази того, що до позивачів дійсно перейшло право вимоги цих сум. Право на стягнення інфляційного збільшення, 3% річних та пені може бути успадковане спадкоємцями лише у випадку, коли їх сплата була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. В іншому разі таке право до спадкоємців не переходить і до складу спадкового майна не входить. Оскільки заявлені позивачами суми не були присуджені спадкодавцю за його життя, то від спадкодавця до позивачів не перейшло право ОСОБА_5 на стягнення з ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» заявлених позивачами сум. Також відповідач у своєму відзиві заперечив проти стягнення з останнього суми на професійну правничу допомогу.

24.04.2024 від представника позивачів 1, 2, 3 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній просить суд задовольнити позов в повному обсязі, зазначивши, що позивачі по справі є правонаступниками по Договору на підставі Закону та згідно ст. 1218 ЦК України, успадкували усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, правонаступництво на підставі спадщини не може бути обмежено умовами господарського Договору, трактування п. 11.3 Договору, як підстави обмеження права на спадщину, є хибною. Господарські зобов`язання, які виникли із Договору № 21210454 від 20.10.2021 року, не припинилися на підставі ст. 608 ЦК України, так як ці зобов`язання не є нерозривно пов`язані з особою кредитора. Так, прийняття виконання зобов`язань по Договору Боржником, отримання грошових коштів, цілком можливо правонаступниками, які отримали право вимоги виконання умов Договору, внаслідок прийняття спадщини та заміни Кредитора у зобов`язанні.

Також надійшла письмова заява про уточнення позовних вимог, підстав позову та заява про стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивачів 1, 2, 3.

03.05.2024 від представника відповідача на електронну пошту без КЕП та поштою 06.05.2024 надійшли письмові заперечення, відповідно до яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, вимоги позивачів 1, 2, 3 є непідтвердженими та необґрунтованими.

03.06.2024 ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.07.2024.

08.07.2024 представником позивачів 1, 2, 3, на підставі ч. 3 ст. 184 ГПК України, ст. 216 ЦК України, подано заяву про застосування наслідків недійсного правочину у певній частині (вх. № 13748/08-08/24 від 08.07.2024).

Судом надано час відповідачу для підготування відповідних заперечень.

В судовому засіданні 08.07.2024 оголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні на 06.08.2024.

06.08.2024 представник позивачів 1, 2, 3 підтримав заяву про уточнення позовних вимог, шляхом зменшення та підтримав заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.08.2024 заперечив проти задоволення заяви про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, надавши відповідні письмові заперечення (вх № 15436/08-08/24 від 02.08.2024).

Розглянувши у підготовчому засіданні 06.08.2024 року заяву представника позивачів 1, 2, 3 про застосування наслідків недійсного правочину у певній частині, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її прийняття до розгляду.

Також розглянувши заяву представника позивачів 1, 2, 3 про уточнення позовних вимог, шляхом їх зменшення, суд зазначив, що така заява відповідає ст. 46 ГПК України та прийняв до розгляду зменшені позовні вимоги.

Судом розглядаються позовні вимоги про:

- стягнення з відповідача на користь позивача 1: 134 158,175 грн інфляційних втрат, 19 584,65 грн 3 % річних, 74 029,00 грн пені;

- стягнення з відповідача на користь позивача 2: 67 079,00 грн інфляційних втрат, 9 792,00 грн 3 % річних, 37 014,00 грн пені;

- стягнення з відповідача на користь позивача 3: 67 079,00 грн інфляційних втрат, 9 792,00 грн 3 % річних, 37 014,00 грн пені.

Ухвалою суду від 06.08.2024 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 05.09.2024 о 14 год. 20 хв.

Однак, в зв`язку з відсутністю в будівлі Господарського суду Запорізької області електроживлення з 12-00 по 15-00, про що свідчить Акт про знеструмлення електромережі суду від 05.09.2024 № 6, судове засідання розпочалось о 15 год. 07 хв.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 208 ГПК України, суд заслуховує вступне слово позивача та відповідача. У вступному слові учасники справи в усній формі стисло викладають зміст та підстави своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, дають необхідні пояснення щодо них. Учасники справи можуть ставити питання один одному у черговості, яка визначається головуючим, та з його дозволу. Головуючий з власної ініціативи або за усним клопотанням учасника справи може зняти питання, що не стосуються предмета спору, поставити питання учаснику судового процесу.

Суд заслухав вступне слово представників сторін.

Представник позивачів 1, 2, 3 під час вступного слова просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до п. 11.3 Договору, вказавши, що позивачі є правонаступниками ФОП Арабаджи Д.К. по даному Договору, а правонаступництво на підставі спадщини не може бути обмежено умовами господарського Договору, трактування п.11.3. Договору, як підстави обмеження права на спадщину, є хибною. Господарські зобов`язання , які виникли із Договору № 21210454 від 20.10.2021, не припинилися на підставі ст. 608 ЦК України, так як ці зобов`язання не є нерозривно пов`язані з особою кредитора. Прийняття виконання зобов`язань по Договору Боржником, отримання грошових коштів можливо правонаступниками, які отримали право вимоги виконання умов Договору внаслідок прийняття спадщини та заміни Кредитора у зобов`язанні.

Представник відповідача заперечив проти застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до п. 11.3 Договору, вказавши, що підстави для нікчемності пункту Договору, про які зазначають позивачі, відсутні, на момент вчинення правочину спадкові права позивачі не мали, тож, ці права не могли бути якимось чином обмежені. Чинним законодавством передбачена правомірність такого правочину, ЦК України дозволяє сторонам узгоджувати у договорі положення про заміну сторони у зобов`язанні, отже, такий правочин не може бути нікчемним.

В засіданні суду здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 05.09.2024, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Представник позивачів 1, 2, 3 в судовому засіданні 05.09.2024 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.09.2024 заперечив проти задоволення позову, просив суд в позовні відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

20.10.2021 між Приватним акціонерним товариством Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Арабаджи Дмитром Костянтиновичем (Виконавець) укладено Договір № 21210454 (Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання за плату виконати монтажні та пусконалагоджувальні роботи системи ІР відео спостереження в СПЦ-2, згідно проекту «Система ІР відео спостереження Сталеплавильного цеху № 2, АКР, ДПШ, ділянки підготовки виливниць. ПрАТ «Дніпроспецсталь» м. Запоріжжя. Нове будівництво». Обєм робіт, що виконується в рамках цього Договору вказані у Специфікації робіт (Додаток № 1 до Договору).

Відповідно до підписаної сторонами Договору Специфікації, що є Додатком 1 до Договору, загальна вартість робіт скадає 967 366,45 грн, а саме: прокладка трубної розводки, монтажні роботи, пуско-налагоджувальні роботи.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що Замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи згідно з умовами цього Договору.

Виконавець зобов`язується приступити до виконання робіт у обумовлений з Замовником термін (п. 2.5.1 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору, загальна сума Договору становить 967 366,45 грн без ПДВ і включає в себе витрати на: виконання монтажних, пусконалагоджувальних робіт і прокладку трубної розводки. Загальна сума договору складається з вартості робіт 298 820,00 грн без ПДВ, пусконалагоджених робіт 451 256,00 грн без ПДВ та прокладки трубної розводки 217 290,45 грн без ПДВ.

Оплата суми Договору за роботи, зазначені у Додатку № 1 (Специфікація робіт та послуг) сплачується Замовником протягом 60 календарних днів після підписання Замовником Акту приймання-передачі виконаних робіт, згідно п. 5.1 Договору (п. 3.2 Договору).

Пунктом 3.4 Договору узгоджено, що оплата виконаних робіт здійснюється на підставі оформлених і підписаних сторонами актами приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.5 Договору, оплата послуг за фактично виконані роботи здійснюється на розрахунковий рахунок виконавця з відстрочкою оплати 60 днів від дати підписання сторонами акту приймання виконаних робіт.

Приймання-передача виконаних робіт здійснюється з актом приймання виконаних робіт (п. 5.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, Виконавцем надані Замовнику обумовлені послуги на загальну суму 967 366,45 грн без ПДВ, що підтверджується:

- актом здачі-приймання виконаних робіт від 03.12.2021 (підписаний сторонами 08.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 217 290,45 грн;

- актом здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2021 (підписаний сторонами 08.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 298 820,00 грн;

- актом здачі-приймання виконаних робіт від 10.12.2021 (підписаний сторонами 14.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 451 256,00 грн.

Відповідач здійснив оплати по актам на загальну суму 600 000,45 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 70609 від 30.10.2022, № 74439 від 28.02.2023, № 77217 від 21.04.2023, № 74438 від 28.02.2023, № 77218 від 21.04.2023.

Несплачена Замовником Виконавцю сума виконаних робіт склала 367 366,00 грн.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 30.03.2022, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Свідоцтв від 29.09.2023 № 2545, № 2549, № 2553 про право на спадщину за законом, посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., спадщина, на яку видані свідоцтва складається з: права вимоги виконання зобов`язань за Договором № 21210454 від 20.10.2021, акт від 10.12.2021, залишок вартості робіт до сплати складає 367 366,00 грн, укладеного померлим ФОП Арабаджи Дмитром Костянтиновичем (чоловіком позивача 1 та батьком позивачів 2, 3) та Приватним акціонерним товариством Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна, що підтверджується листом Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна № 132/45 від 18.07.2023.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є: ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_2 (син померлого), ОСОБА_3 (донька померлого).

ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом № 2545 від 29.09.2023 на 1/2 частку вказаного майна.

ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом № 2549 від 29.09.2023 на 1/4 частку вказаного майна.

ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом № 2553 від 29.09.2023 на 1/4 частку вказаного майна.

Отже, позивачі 1, 2, 3 успадкували від ОСОБА_5 право вимоги щодо стягнення суми боргу з боржника Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна за Договором № 21210454 від 20.10.2021.

26.10.2023 ОСОБА_1 , в тому числі в особі ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 подано заяви до Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна про перерахування невиконаних зобов`язань за Договором № 21210454 від 20.10.2021 спадкоємцям.

22.12.2023 ОСОБА_1 подано Приватному акціонерному товариству Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна лист-претензію № 1 до Договору № 21210454 від 20.10.2021 з вимогою оплатити зобов`язання по Договору.

Матеріали справи не містять відповіді Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна на вказаний лист-претензію.

07.03.2024 відповідачем здійснено оплату на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкових частин в розмірі 367 366,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 91510 від 07.03.2024 в сумі 275 524,50 грн та № 91509 від 07.03.2024 в сумі 91 841,50 грн.

Отже, суму основного боргу за зобов`язанням по Договору відповідачем на користь спадкоємців оплачено в повному обсязі.

Несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за Договором стало підставою для звернення позивачів 1, 2, 3 до суду з даним позовом про: стягнення з відповідача на користь позивача 1: 134 158,175 грн інфляційних втрат, 19 584,65 грн 3 % річних, 74 029,00 грн пені; стягнення з відповідача на користь позивача 2: 67 079,00 грн інфляційних втрат, 9 792,00 грн 3 % річних, 37 014,00 грн пені; стягнення з відповідача на користь позивача 3: 67 079,00 грн інфляційних втрат, 9 792,00 грн 3 % річних, 37 014,00 грн пені.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України, підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як передбачено ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Виконавцем надані Замовнику обумовлені послуги на загальну суму 967 366,45 грн без ПДВ, що підтверджується:

- актом здачі-приймання виконаних робіт від 03.12.2021 (підписаний сторонами 08.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 217 290,45 грн;

- актом здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2021 (підписаний сторонами 08.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 298 820,00 грн;

- актом здачі-приймання виконаних робіт від 10.12.2021 (підписаний сторонами 14.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 451 256,00 грн.

Стаття 530 ЦК України встановлює, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату). Якщо строк (період) виконання боржником зобов`язання не встановлений або зазначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в любий час. Боржник повинен оплатити такий борг в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, якщо зобов`язання негайного виконання не витікає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи умови п. 3.2 Договору, зокрема, що оплата суми Договору за роботи сплачується Замовником протягом 60 календарних днів після підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт, отже, по акту здачі-приймання виконаних робіт від 03.12.2021 (підписаний сторонами 08.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 217 290,45 грн, граничний строк оплати - 06.02.2022, по акту здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2021 (підписаний сторонами 08.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 298 820,00 грн, граничний строк оплати - 06.02.2022, актом здачі-приймання виконаних робіт від 10.12.2021 (підписаний сторонами 14.12.2021) по Договору № 21210454 від 20.10.2021 на суму 451 256,00 грн, граничний строк оплати - 12.02.2022.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем на виконання умов Договору були здійснено платежі наступним чином:

- по акту здачі-приймання виконаних робіт від 03.12.2021: платіжною інструкцією № 70609 від 30.10.2022 в розмірі 50 000,00 грн, платіжною інструкцією № 74439 від 28.02.2023 в розмірі 101 180,00 грн, платіжною інструкцією № 77217 від 21.04.2023 в розмірі 66 110,45 грн;

- по акту здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2021: платіжною інструкцією № 74438 від 28.02.2023 в розмірі 298 820,00 грн;

- по акту здачі-приймання виконаних робіт від 10.12.2021: платіжною інструкцією № 77218 від 21.04.2023 в розмірі 83 890,00 грн, платіжною інструкцією № 91510 від 07.03.2024 в розмірі 275 524,50 грн, платіжною інструкцією № 91509 від 07.03.2024 в розмірі 91 841,50 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав умови Договору в частині своєчасної оплати виконаних робіт.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до Свідоцтв від 29.09.2023 № 2545, № 2549, № 2553 про право на спадщину за законом, посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з: права вимоги виконання зобов`язань за Договором № 21210454 від 20.10.2021, акт від 10.12.2021, залишок вартості робіт до сплати складає 367 366,00 грн, укладеного померлим ОСОБА_5 та Приватним акціонерним товариством Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна.

Відповідачем 07.03.2024 було оплачено залишок вартості робіт в розмірі 367 366,00 грн.

Отже, позивачі 1, 2, 3 за законом успадкували право вимоги щодо виконання зобов`язань за Договором № 21210454 від 20.10.2021.

Позивачі просили суд стягнути з відповідача по акту від 03.12.2021 за загальний період з 02.02.2022 по 30.10.2022, по акту від 05.12.2021 за період з 04.02.2022 по 28.02.2023, по акту від 10.12.2021 за загальний період з 08.02.2022 по 29.01.2024: на користь позивача 1: 134 158,175 грн інфляційних втрат, 19 584,65 грн 3 % річних; на користь позивача 2: 67 079,00 грн інфляційних втрат, 9 792,00 грн 3 % річних; на користь позивача 3: 67 079,00 грн інфляційних втрат, 9 792,00 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18)).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення заборгованості за Договором, у позивачів 1, 2, 3 виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 %, втрат від інфляції, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у визначеному судом розмірі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 638/2241/15-ц від 29.04.2024.

Надані розрахунки 3 % річних, втрат від інфляції перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та встановлено, що позивачами було невірно визначено період нарахування таких сум, оскільки, не було прийнято до уваги, що дата актів не співпадає з датою підписання сторонами актів. Враховуючи, що п. 3.2 Договору встановлено, що оплата акту здійснюється протягом 60 календарних днів після саме його підписання.

Таким чином, здійснивши перерахунок сум 3 % річних та втрат від інфляції, судом встановлено, що до стягнення з відповідача на користь позивача 1 підлягає сума 19 389, 22 грн 3 % річних та 134 158, 17 грн втрат від інфляції, на користь позивача 2 підлягає сума 9 694, 61 грн 3 % річних та 67 079,00 грн втрат від інфляції, на користь позивача 3 підлягає сума 9 694, 61 грн 3 % річних та 67 079,00 грн втрат від інфляції.

Згідно з ч. ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Позивачами 1, 2, 3 також заявлено до стягнення з відповідача суму пені на користь позивача 1 - 74 029,00 грн, на користь позивача 2 - 37 014,00 грн, на користь позивача 3 37 014,00 грн.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.

Отже, предметом спадкування може бути неустойка у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві.

Оскільки матеріали справи не містять та представником позивачів 1, 2, 3 не доведено, що спадкодавцю (ФОП Арабаджи Д.К.) за життя було присуджено судом пеню, заявлену у даній справі, суд відмовляє позивачам 1, 2, 3 у задоволенні вимоги про стягнення пені.

Розглянувши заяву позивачів 1, 2, 3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до п. 11.3 Договору, вказавши, що позивачі є правонаступниками ФОП Арабаджи Д.К. по даному Договору, суд відмовив в її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11.3 Договору, жодна зі сторін не має права без письмової згоди передавати свої права та зобов`язання, що виникли внаслідок виконання (невиконання) цього Договору, без згоди іншої сторони, а також про принципи, методи і підходи роботи сторін.

Частина перша статті 236 ЦК України, визначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до законодавства за ступенем недійсності всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні), недійсність яких прямо передбачена законом, та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Нікчемний правочин недійсний через пряму вказівку у правовій нормі у момент його вчинення, тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haben - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.

Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін. Бажання сторін про визнання його дійсним до уваги не беруться, оскільки такий правочин суперечить нормам закону. Суд допускає визнання такого правочину дійсним лише у випадках, визначених законом. Наприклад, при недодержанні нотаріальної форми договору за умови його повного або часткового виконання, якщо одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (частина другастатті 220 ЦК України). Наявність можливості визнання дійсним вчиненого правочину не зобов`язує суд виносити таке рішення, оскільки правочин може порушувати інші умови дійсності правочинів або навіть бути неукладеним у зв`язку із недосягненням згоди за всіма істотними умовами.

Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, і сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 216 ЦК України, такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначила, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Однак, у силу частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Недійсним, зокрема, є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, тлумачення статті 215 ЦК України свідчить, що підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що доказів наявності підстав для недійсності правочину на момент вчинення правочину матеріали справи не містять, підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відсутні.

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права від однієї особи до іншої (правонаступника) в порядку похідного правонабуття. Перехід суб`єктивних прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого відбувається через набуття суб`єктивного права та/чи суб`єктивного обов`язку однією особою і, відповідно, їх втрату іншою. Однак при цьому спостерігається зв`язок між набутими суб`єктивними правами і обов`язками та правовідносинами, в яких перебував їх носій-попередник, з іншими особами, в силу чого і було можливе їх існування.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним.

Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Наявність або відсутність процесуального правонаступництва підлягає встановленню окремо у кожному випадку.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав правопопередника.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником).

Суд звертає увагу на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20). Так, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи-сторони у справі» мають різний зміст.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації.

Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.

Суд зазначає, що спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами тієї особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду № 564/721/16-ц від 05.02.2020.

Таким чином, позивачі 1, 2, 3 за законом успадкували право вимоги щодо виконання зобов`язань за Договором № 21210454 від 20.10.2021.

Вищевикладене спростовує позицію відповідача, що положення Договору на взаємовідносини позивачів 1, 2, 3 та відповідача не розповсюджуються.

Статтями 7, 13 ГПК України закріплено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Надмірно сплачений судовий збір (6 410,53 грн), у зв`язку зі зменшенням суми позовних вимог, буде повернуто позивачам 1, 2, 3 після надходження відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 19 389 (дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн 22 коп. 3 % річних, 134 158 (сто тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят вісім) грн 17 коп. втрат від інфляції.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 9 694 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн 61 коп. 3 % річних, 67 079 (шістдесят сім тисяч сімдесят дев`ять) грн 00 коп. втрат від інфляції.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 9 694 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн 61 коп. 3 % річних, 67 079 (шістдесят сім тисяч сімдесят дев`ять) грн 00 коп. втрат від інфляції.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 3 817 (три тисячі вісімсот сімнадцять) грн 21 коп. витрат зі сплати судового збору.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 1 908 (одну тисячу дев`ятсот вісім) грн 61 коп. витрат зі сплати судового збору.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 1 908 (одну тисячу дев`ятсот вісім) грн 61 коп. витрат зі сплати судового збору.

8. В іншій частині позову відмовити.

9. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 13.09.2024.

Суддя І.В. Давиденко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.