ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. Справа №911/1025/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024

у справі №911/1025/21 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

до ОСОБА_1

про стягнення 67 922,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 67 922,76 грн, з яких: 16 326,91 грн - заборгованість за кредитом, 46 765,18 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 830,67 грн - пеня.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за заявою про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг" від 24.04.2014 щодо здійснення повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії у строк визначений вищенаведеними умовами.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21 позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" 16 326,91 грн заборгованості за кредитом та 545,65 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 16 326,91 грн заборгованості за кредитом. При цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки сторонами спірного договору не встановлені проценти за користування кредитом та такий вид забезпечення виконання грошового зобов`язання як пеня, то позовні вимоги про стягнення з відповідача 46 765,18 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 4 830,67 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором є безпідставні та недоведені, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з нез`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов посилкового висновку про задоволення позовних вимог, що призвело до подвійного стягнення з відповідача за одним і тим самим договором.

Також до апеляційної скарги доучено новий доказ - копію постанови державного виконавця від 04.08.2017 ВП №51878671.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи між суддями від 07.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №911/1025/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

18.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Сітайло Л.Г. перебувала з 17.06.2024 до 30.06.2024 на лікарняному.

Крім того, слід зазначити, що суддя Сітайло Л.Г. перебувала з 01.07.2024 до 14.07.2024 у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024у справі №911/1025/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1025/21. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань до 12.08.2024.

11.09.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1025/21.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21 - без змін.

Так у відзиві позивач зазначає, що місцевим господарським судом досліджені докази та обставини справи, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також позивач вказує, що належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за кредитним договором від 24.04.2014 відповідачем не надано до суду першої та апеляційної інстанцій. В рішенні суду у справі №911/460/16 зазначений інший рахунок та зовсім інша сума заборгованості, яка підлягала стягненню.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

Щодо наданого відповідачем (разом з апеляційною скаргою додаткового доказу) до суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У силу статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, з метою забезпечення своєчасного розгляду справ і правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, чинним ГПК України встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, визначено стадії судового процесу, запроваджено розумні обмеження, у тому числі щодо подання доказів.

Так, з аналізу наведених вище норм вбачається, що суд апеляційної інстанції може прийняти до розгляду докази, які не були подані стороною до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках за умови, якщо учасник справи доведе, що з об`єктивних, незалежних від нього причин не мав можливості подати їх до суду першої інстанції.

Разом з тим, подаючи одночасно з апеляційною скаргою додатковий доказ, ОСОБА_1 взагалі не заявлено клопотання про прийняття його до розгляду судом апеляційної інстанції з обґрунтуванням об`єктивності та поважності причин, які унеможливили його подання до суду першої інстанції.

Відсутність вказаного клопотання сторони сама по собі виключає можливість вирішення питання та прийняття судом апеляційної інстанції до розгляду додаткових доказів, у порядку статті 269 ГПК України.

Враховуючи викладене та виходячи з положень статей 80, 269 ГПК України, у колегії суддів відсутні підстави приймати до розгляду поданий відповідачем до суду апеляційної інстанції додатковий доказ.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.04.2014 Фізичною особою-підприємцем Тюріною С.І. підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно з якою остання приєдналась до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Таким чином, 24.04.2014 між відповідачем та АТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з вищенаведених заяви та умов.

Відповідно до умов заяви ФОП Тюріної С.І. відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті - гривні.

На виконання умов заяви позивач надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку відповідача за період з 09.07.2014 до 10.03.2021, яка долучена до матеріалів справи.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що надав клієнту кредит, однак відповідач заборгованість по кредиту повністю не погасив, чим заборгував банку основну суму по кредиту, відсотки за користування кредитом та комісію. При цьому, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, позивачем також нарахована пеня.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21 оскаржується відповідачем, в частині задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_1 16 326,91 грн заборгованості за кредитом, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України, судова колегія перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами частин 1, 2 статті ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки положеннями статті 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. При цьому волевиявлення щодо виконання боржником відповідного обов`язку має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до відома боржника (аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/10958/20).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, доказів повернення позивачу отриманих кредитних коштів у сумі 16 326,91 грн, зокрема, після звернення позивача з даним позовом, відповідач суду не надав.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 16 326,91 грн заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Доводи відповідача щодо подвійного стягнення за одним і тим самим договором відхиляються судовою колегією, оскільки, як вірно стверджує позивач, належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за кредитним договором від 24.04.2014 відповідачем не надано. Крім того, в рішенні суду у справі №911/460/16 зазначений інший рахунок (№3683) та зовсім інша сума заборгованості, яка підлягала стягненню (25 000,00 грн заборгованості по сплаті кредиту; 8 098,97 грн заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 1 125,00 грн заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом; 6 753,68 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором).

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2024 у справі №911/1025/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Матеріали справи №911/1025/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран