ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року м.Дніпро Справа № 904/372/23 (904/6183/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року у справі №904/372/23 (904/6183/23) (суддя Мартинюк С.В.)

за позовом третьої особи з самостійними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс", м. Дніпро

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал", м. Дніпро,

відповідача-2 Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ

про визнання частково недійсними кредитних договорів,-

в межах справи №904/372/23

за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал", м. Дніпро

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року у справі №904/372/23 (904/6183/23) повернуто без розгляду заяву третьої особи з самостійними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра Плюс" (вх.№297/24 від 02.04.2024 року).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- ТОВ "Сотейра Плюс" не заявляє самостійних вимог саме на предмет спору, що не узгоджується з нормами ст. 49 ГПК України;

- за змістом заяви про вступ у справу як третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Сотейра Плюс" не вбачається, що заявник претендує на свою користь на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду;

- оскільки до позову третьої особи з самостійними вимогами застосовуються положення ст. 180 ГПК України, то відповідно до ч.6 ст. 180 ГПК України така заява підлягає поверненню заявнику.

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ "Сотейра Плюс" оскаржило її в апеляційному порядку.

Апелянт вважає, що повернення судом позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є порушенням законних прав ТОВ "Сотейра Плюс", передбачених нормами ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 16, ч.ч. 1, 2 ст. 651, ч. 1¬3 ст. 652, ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, ст. ст. 1, ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 30, 32, 45, 49, 180 ГПК України.

Просить:

- скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року у даній справі;

- повернути справу №904/372/23 (904/6183/23) до суду першої інстанції для прийняття та розгляду позовної заяви ТОВ "Сотейра Плюс", яке заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору по справі №904/372/23 (904/6183/23) та вступ третьої особи у справу.

АТ КБ "ПриватБанк" надав заперечення проти відкриття апеляційного провадження. Вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Сотейра плюс" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року по справі № 904/372/23 (904/6183/23) є зловживанням процесуальними правами;

Просить :

- апеляційну скаргу ТОВ "Сотейра плюс" ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року у справі № 904/372/23 (904/6183/23) залишити без розгляду;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотейра плюс" (49005, м. Дніпро, просп. Яворницького, буд. 12, ) в дохід державного бюджету штраф у розмірі 30 280,00 грн.

Інші сторони по справі відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положенням ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2024 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Агро Комплект" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 ТОВ "Істейтглобал" та відповідача-2 АТ КБ "Приватбанк" про:

- визнання частково недійсним кредитного договору № КП 461-Г від 20.03.2011року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" (ідентифікаційний код юридичної особи: 36053130, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 12) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) в частині сплати винагороди за користування кредитом, зокрема: пункт А.11. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт А.12. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт 1.1. в частині винагороди; пункт 2.2.5. в частині винагороди відповідно до п. 4.7.; пункт 2.2.6. в частині винагороди; пункт 2.3.8. в частині винагороди; пункт 2.4.1. в частині винагороди за користування кредитом; пункт 4.6. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт 4.7. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт 4.8. в частині винагороди; пункт 4.9. в частині винагороди; пункт 4.10. в частині винагороди; пункт 4.14. в частині винагороди; пункт 5.1. в частині винагороди відповідно до п. 4.7.; пункт 5.7. в частині винагороди;

- визнання частково недійсним кредитного договору № КП 461-Г від 20.03.2011року, зі змінами та доповненнями, у тому числі змінений додатковою угодою №8 до кредитного договору № КП 461-Г від 20.03.2011року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" (ідентифікаційний код юридичної особи: 36053130, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 12) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001), в частині сплати винагороди за користування кредитом, зокрема: пункт 4.13. в частині винагороди; пункт 2.2.5. в частині винагороди; пункт 2.4.1. в частині винагороди;

- визнання частково недійсним кредитного договору№ КП 461-Г від 20.03.2011року, зі змінами та доповненнями, у тому числі змінений договором про внесення змін від 25.07.2016 року до кредитного договору №КП 461-Г від 20.03.2011року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" (ідентифікаційний код юридичної особи: 36053130, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 12) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001), в частині сплати винагороди за користування кредитом, зокрема: пункт 2. договору про внесення змін від 25.07.2016 року до кредитного договору №КП 461-Г від 20.03.2011року, з урахуванням змін, внесених додатковими угодами пункт 4.7. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю.

02.04.2024 року до суду від ТОВ "Сотейра Плюс" через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами (вх.№297/24 від 02.04.2024 року), відповідно до якої заявник просить суд:

- визнати частково недійсним кредитний договір № КП 461-Г від 20 березня 2011року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" (ідентифікаційний код юридичної особи: 36053130, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 12) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) в частині сплати винагороди за користування кредитом, зокрема: пункт А.11. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт А.12. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт 1.1. в частині винагороди; пункт 2.2.5. в частині винагороди відповідно до п. 4.7.; пункт 2.2.6. в частині винагороди; пункт 2.3.8. в частині винагороди; пункт 2.4.1. в частині винагороди за користування кредитом; пункт 4.6. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт 4.7. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю; пункт 4.8. в частині винагороди; пункт 4.9. в частині винагороди; пункт 4.10. в частині винагороди; пункт 4.14. в частині винагороди; пункт 5.1. в частині винагороди відповідно до п. 4.7.; пункт 5.7. в частині винагороди.

- визнати частково недійсним кредитний договір № КП 461-Г від 20 березня 2011року, зі змінами та доповненнями, у тому числі змінений додатковою угодою №8 до кредитного договору № КП 461-Г від 20 березня 2011року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" (ідентифікаційний код юридичної особи: 36053130, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 12) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001), в частині сплати винагороди за користування кредитом, зокрема: пункт 4.13. в частині винагороди; пункт 2.2.5. в частині винагороди; пункт 2.4.1. в частині винагороди;

- визнати частково недійсним кредитний договір № КП 461-Г від 20 березня 2011року зі змінами та доповненнями, у тому числі змінений договором про внесення змін від 25.07.2016 року до кредитного договору №КП 461-Г від 20 березня 2011року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Істейтглобал" (ідентифікаційний код юридичної особи: 36053130, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 12) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001), в частині сплати винагороди за користування кредитом, зокрема: пункт 2. договору про внесення змін від 25.07.2016 року до кредитного договору №КП 461-Г від 20 березня 2011року, з урахуванням змін, внесених додатковими угодами пункт 4.7. з урахуванням змін, внесених додатковими угодами повністю.

Розглянувши дану позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, господарський суд керуючись ст. ст. 55, 129 Конституції України, ст. ст. 4, 49 ГПК України повернув без розгляду позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Сотейра Плюс" (вх.№297/24 від 02.04.2024 року) заявнику, зазначивши, що за змістом заяви про вступ у справу як третьої особи з самостійними вимогами не заявлено самостійних вимог щодо предмета спору, не вбачається, що заявник претендує на свою користь на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з приписів ст. ст. 55, 129 Конституції України, ст. 4 ГПК України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем інша особа (третя особа) з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу, врегульовано нормами ст.49 ГПК України.

Згідно положень ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №905/120/15, треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору - це ймовірні суб`єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес з метою захисту своїх суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Самостійна вимога повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що, що перебуває поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути заявлена через подання самостійного позову.

Тобто обов`язкова умова спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - є єдиний предмет спору.

Позов - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Предмет позову - це частина позову, яка складає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов; це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

У ст. 49 ГПК України вказано, що третя особа з самостійними вимогами заявляє свої вимоги саме щодо предмета спору, тобто претендує на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду. У процесі вирішення господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору, в зв`язку з чим з метою захисту свого права така особа може звернутися до господарського суду, який розглядає справу, з заявою про вступ у справу як третя особа з самостійною вимогою на предмет спору.

З прохальної частини позовної заяви ТОВ "Агро Комплект" (вх.№1249/23 від 27.11.2023 року) та прохальної частини позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Сотейра Плюс" (вх.№297/24 від 02.04.2024 року) вбачається, що заявлені вимоги є ідентичними. Апелянт не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Зазначене не узгоджується з нормами ст. 49 ГПК України.

Тому колегія суддів поділяє доводи оскаржуваної ухвали про те, що третьою особою за змістом заяви про вступ у справу як третьої особи з самостійними вимогами не заявлено самостійних вимог щодо предмета спору, зі змісту заяви про вступ у справу в якості третьої особи не вбачається, що заявник претендує на свою користь на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду.

Оскільки до позову третьої особи з самостійними вимогами застосовуються положення ст. 180 ГПК України, то відповідно до ч.6 ст.180 ГПК України заява апелянта повернута йому обґрунтовано.

Щодо посилання АТ КБ "ПриватБанк" про те, що звернення ТОВ "Сотейра плюс" з позовом у даній справі та подальше апеляційне оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року по справі № 904/372/23 (904/6183/23) є зловживанням процесуальними правами, колегія суддів зазначає наступне:

Як вказано вище, згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 статті 43 ГПК України передбачені випадки, за яких суд може визнати поведінку учасника судового процесу зловживанням процесуальними правами.

На думку колегії суддів такі обставини у даній справі не встановлені.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апелянт висновки оскаржуваної ухвали не спростував. Апеляційна скарга є не доведеною та задоволенню не підлягає. Підстави для скасування ухвали відсутні.

Згідно ст.129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року у справі №904/372/23 (904/6183/23) залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков