ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Справа № 906/1203/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - Вірьовкін О.І.

третіх осіб - не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23 та додаткове рішення від 10 червня 2024 року у справі №906/1203/23 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

до фізичної особи-підприємця Сироткіної Ганни Володимирівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - фізичної особи підприємця Шолоха Валерія Володимировича

про визнання укладеною Додаткової угоди №1-К до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №102-Д від 10 листопада 2021 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Житомиробленерго" до фізичної особи-підприємця Сироткіної Ганни Володимирівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - фізичної особи підприємця Шолоха Валерія Володимировича про визнання укладеною Додаткової угоди №1-К до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №102-Д від 10 листопада 2021 року.

Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 10.06.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Сироткіної Ганни Володимирівни (вх. № 01-44/1660/24 від 30.05.2024) про ухвалення додаткового рішення у справі № 906/1203/23 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, ід. код 22048622) - на користь Фізичної особи-підприємця Сироткіної Ганни Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ) 10 800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 28.05.2024 та додатковим рішенням від 10.06.2024 у справі №906/1203/23 Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 28.05.2024 року у справі №906/1203/23 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, скасувати додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 10.06.2024 у справі №906/1203/23 повністю та постановити нове рішення про відмову відповідачу у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, а саме у частині надання правничої допомоги, або зменшити їх до мінімуму.

Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області в справі № 906/1203/23 від 28.05.2024 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не відповідає Закону України Про ринок електричної енергії, нормам Правил роздрібного ринку електричної енергії та фактичним обставинам справи.

Позивач наполягає на наявності підстав для внесення змін у договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №102-Д від 10.11.2021, який укладений між позивачем та відповідачем

Вказує, що межа балансової належності не залежить від наявності чи відсутності межі балансової належності між Оператором системи розподілу та Споживачем, а залежить від того де розпочинаються електроустановки Споживача.

Щодо часткового задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення вважає, що представником відповідача не надано чіткого обґрунтування вимог щодо співмірності витрат на правничу допомогу з сумою, яка вказана у заяві про розподіл судових витрат. При оцінці заявлених до стягнення витрат, враховуючи всі аспекти нескладності справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у Господарському суді Житомирської області та часу, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат - заявлені витрати є необґрунтовано завищеними та не підлягають задоволенню.

Листом №906/1203/23/4135/24 від 18 червня 2024 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області. 28 червня 2024 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/1203/23.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 906/1203/23 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 липня 2024 року у справі №906/1203/23 залишено без руху апеляційну скаргу АТ "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23. Зобов`язано апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати докази надсилання апеляційної скарги третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - фізичній особі підприємцю Шолосі Валерію Володимировичу.

08 липня 2024 року від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги зазначених в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 у справі № 906/1203/23.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 08.07.2024 № 01-05/415 у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді у справі Бучинської Г.Б. та суддів - членів колегії у даній справі - Філіпової Т.Л. та Василишина А.Р., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, здійснено повторний розподіл справи та призначено заміну суддів-членів колегії у судовій справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2024 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 відкрито провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23 та додаткове рішення від 10 червня 2024 року у справі №906/1203/23; розгляд апеляційних скарг призначено на "10" вересня 2024 р. об 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 1; об`єднано до спільного розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23 з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Житомиробленерго" додаткове рішення від 10 червня 2024 року у справі №906/1203/23.

Запропоновано відповідачу у строк до 06.08.2024 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Запропоновано третім особам у строк до 06.08.2024 надати суду письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання таких пояснень та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи.

05.08.2024 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від фізичної особи-підприємця Сироткіної Ганни Володимирівни надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23, в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 10.09.2024 з`явився представник відповідача (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), який заперечив доводи апеляційних скарг з підстав, викладених у відзиві та надав усні пояснення по суті спору.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлені.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

10.11.2021 між АТ "Житомиробленерго" в особі начальника Житомирського РЕМ АТ "Житомиробленерго" (оператор системи) та Фізичною особою-підприємцем Сироткіною Ганною Володимирівною (споживач) шляхом подання заяви-приєднання укладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 102-Д (а.с. 11-15).

Цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам як послуги оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору (п. 1 договору).

Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, та Кодексом систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи.

Згідно з пп. 1, 6 п. 6.1 договору, оператор системи зобов`язується виконувати умови цього договору, надавати споживачу інформацію про зміну тарифу (ціни) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії не пізніше ніж за 20 днів до введення її в дію.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дня приєднання споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктами 12.1, 12.2, 12.7 договору визначено, що інші умови можуть бути узгоджені сторонами в додатках до цього договору, які є невід`ємними частинами цього договору. Усі додатки, зміни та доповнення до цього договору оформлюються сторонами письмово в паперовій формі, підписуються уповноваженими особами обох сторін. Цей договір може бути змінений у разі внесення змін або скасування нормативно-правових актів, що регулюють відносини між оператором системи та споживачем. У зв`язку з цим сторони погоджуються з тим, що оператор системи вносить відповідні зміни та доповнення до цього договору та оприлюднює їх на власному вебсайті. Якщо споживач не ініціював розірвання цього договору протягом одного місяця з моменту оприлюднення змін та доповнень до цього договору, вважається, що споживач погодився зі змінами до цього договору з дати його оприлюднення на вебсайті оператора системи.

Додатки до договору знаходяться в матеріалах справи, підписані сторонами без будь-яких зауважень.

Так, у додатку 2 до договору (паспорт точки (точок) розподілу електричної енергії Фізична особа-підприємець Сироткіна Ганна Володимирівна визначено, зокрема, ступінь напруги приєднання об`єктів споживача (позивача), а саме: частина приміщень в будівлі складу кристалічного капролактаму за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 (ЕІС-код 62Z262) 0,4 кВ (а.с. 14).

Згідно з додатком 3.1 до договору (відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача), ступінь напруги приєднання на об`єктах споживача, а саме: частина приміщень в будівлі складу кристалічного капролактаму (30,0 кв. м) за адресою: м. Житомир, вул. Промислова, 1/154 (ЕІС-код 62Z262) 0,4 кВ, встановлено клас напруги 1 (а.с. 14 зворот).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що 01.01.2022 набрала чинності Постанова НКРЕКП від 25.08.2021 № 1431 "Про визнання такою, що втратила чинність, постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.1998 року №1052". Водночас з 01.01.2022 набрала чинності постанова НКРЕКП від 25.08.2021 № 1175, зокрема пункт 8.1 глави 8 даної Постанови доповнено трьома новими абзацами наступного змісту:

"Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою 27,5 кВ та вище, а також споживачі, приєднані до шин електростанцій (за винятком суб`єктів господарювання, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, а саме з енергії сонячного випромінювання, біогазу, біомаси, енергії вітру та мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), відносяться до 1 класу напруги.

Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою нижче 27,5 кВ, відносяться до 2-го класу напруги.

Клас напруги встановлюється споживачу окремо за кожною межею балансової належності".

Для отримання роз`яснень щодо визначення класу напруги для субспоживачів, Оператор системи розподілу додатково звернувся до НКРЕКП та отримав відповідне роз`яснення до вказаної вище Постанови (лист НКРЕКП №15538/17.2.1/7-21 від 31.12.2021р.) яким визначено: - "у випадку наявності у основного споживача, який відноситься до 1 класу напруги, приєднаних до його мереж субспоживачів, що отримують електричну енергію на межі балансової належності між основним споживачем та субспоживачем зі ступенем напруги нижче 27,5 кВ, такі субспоживачі відносяться до 2 класу напруги".

18.07.2023 Розпорядженням Регулятора №191-р "Про усунення порушень" (далі - Розпорядження) AT "Житомиробленерго" зобов`язано, у строк до 01.10.2023 привести у відповідність договірні відносини та внести зміни до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у паперовому вигляді, підписані уповноваженими особами обох боків, що укладений з ФОП Сироткіною Ганною Володимирівною в частині визначення класу напруги у відповідності до вимог положень п. 8.1 глави 8 "Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії".

31.07.2023 на адресу відповідача направлено для погодження та підписання, два примірники Додаткової угоди №1-К (з Додатками №3 та №2) до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Зазначені вище документи були направленні поштовим зв`язком разом із супровідним листом, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 19-20).

Відповідач, в свою чергу, на вказаний лист не відреагував, надісланий проект додаткової угоди № 1-К не підписав.

01.05.24 до суду першої інстанції надійшли уточнення АТ "Житомиробленерго" до позовних вимог (вх. № г.с. 6374/24), згідно яких позивач просив у зв`язку із зміною підстав позову та керуючись п.п. 3 ч. 2 ст. 182 ГПК України виключити з Додаткової угоди №1-К посилання на постанови НКРЕКП № 1430 та 1431 від 25.08.2021 та розглядати її в наступній редакції:

"ДОДАТКОВА УГОДА №1-К

до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії

№102-Д від 10.11.2021 року (далі по тексту - Договір)

м. Житомир "___" ____________ 2023 р.

Акціонерне товариство "Житомиробленерго" Житомирський РЕМ (далі - Оператор системи розподілу) в особі начальника Микитенка Ігоря Сергійовича, що діє на підставі довіреності АТ "Житомиробленерго" №08/118 від 04.01.2021р. з одного боку, та ФОП Сироткіна Ганна Володимирівна (далі - Споживач), в особі (посада, ПІБ), що діє на підставі з іншої сторони (далі - Сторони), уклали цю додаткову угоду про наступне:

У відповідності до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018р. №1175 (зі змінами та доповненнями), Сторони домовились:

1. Додаток 3.1 до Договору - Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача замінити Додатком 3 до Договору - Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (місце та дата встановлення, тип, покази, дані щодо повірки, відповідальний за збереження тощо);

2. По тексту договору та додатків до нього фразу "Додаток 3.1" замінити фразою "Додаток 3".

3. Додаток 2 "Паспорт точки (точок) розподілу/передачі електричної енергії" замінити Додатком 2 "Паспорт точки (точок) розподілу/передачі електричної енергії" в новій редакції.

Дана додаткова угода складена при повному розумінні сторонами її умов у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу;

Дана додаткова угода є невід`ємною частиною Договору.

Оператор системи

АТ "Житомиробленерго"

Житомирський РЕМ

Споживач

ФОП Сироткіна Г.В."

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання укладеною Додаткової угоди № 1-К (з Додатками №2, №3) до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 102-Д від 10.11.2021 в редакції, наведеній вище.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на необхідність приведення у відповідність договірних правовідносин між сторонами у сфері надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії до вимог Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1175 від 25.08.2021.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.05.2024 року у справі №906/1203/23 у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд відзначив, що позивач заявою (вх. № г.с. 01-44/292/24 від 24.01.2024) про зміну підстав позову просив вважати підставами позову постанову НКРЕКП від 25.08.2021 №1175 (зі змінами) та постанову НКРЕКП №1052 від 13.08.1998 "Про порядок визначення класів напруги". А в послідуючому визначився з текстом додаткової угоди. Однак матеріали справи не містять доказів направлення відкоригованої Додаткової угоди № 1-К відповідачу в якості пропозиції укласти договір (оферти), як того вимагають приписи ЦК України.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23 та мотивами суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до положень п. 1 та п. 13, ч. 3, ст. 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон), Оператор системи розподілу зобов`язаний дотримуватися ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, а також виконувати обов`язкові для виконання розпорядчі документи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) у галузі електроенергетики.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 Закону, Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Разом з цим, згідно з нормами п. 1.2.15 ПРРЕЕ на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладання відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

В свою чергу п. 2.1.2 Правил передбачено, що оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Разом з цим, слід відзначити, що відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3).

Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами (п. 1).

Згідно положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 102-Д від 10.11.2021 укладено сторонами у письмовій формі.

Законодавством унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2) (ст. 651 ЦК України).

Водночас статтею 181 ГК України передбачено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2).

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3).

Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1). Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2). Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (ч. 3).

Як вбачається з матеріалів справи 10.11.2021 між ФОП Сироткіна Г.В. (споживач, відповідач) та АТ "Житомиробленерго (оператор системи, відповідач) укладений договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №102-Д (далі - договір від 10.11.2021), за п. 2.1 якого оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 та Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310 за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є додатком №2 до договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи.

Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ) та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2 договору від 10.11.2021).

Як вбачається з додатку №3.1 (відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача) до договору від 10.11.2021, ступінь напруги приєднання на об`єктах споживача становить 110 кВ та визначено 1 клас напруги.

Відповідно до акта розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, що є додатком №6.1 до договору від 10.11.2021, межа розподілу балансової належності між основним споживачем (ФОП Шолох В. В.) та споживачем (ФОП Сироткіна Г.В.) встановлюється оператором системи: на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110кВ п/с ЗВА та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110кВ п/с Житомирська.

В обґрунтування заперечень на позовні вимоги відповідач вказує на те, що жодним чином не порушував договірні відносини та здійснював оплату, як і належить споживачу 1-го класу напруги. ФОП Сироткіна Г.В. не може бути віднесено до 2-го класу напруги, оскільки вона є субспоживачем, що отримує електричну енергію від основного споживача на межі балансової належності номінальною напругою вище 27,5 кВ, що відповідає вимогам постанов НКРЕКП, зокрема № 1052 від 13.08.1998р.

24.01.2024 до суду першої інстанції надійшла заява позивача за вх. № г.с. 01-44/281/24 про зміну підстав позову, згідно якої останній просить вважати підставами позову постанову НКРЕКП від 25.08.2021 №1175 (зі змінами) та постанову НКРЕКП №1052 від 13.08.1998 "Про порядок визначення класів напруги".

В обґрунтування даної заяви позивач зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 визнано протиправним та нечинним підпункт 3 пункту 1 постанови: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 25.08.2021 №1430 "Про внесення змін до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії" та постанову №1431 "Про визнання такою, що втратила чинність, та постанову Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.1998 року №1052", тому постанова №1052 від 13.08.1998 зі змінами та доповненнями є чинною.

Згідно п. 3 постанови НКРЕКП № 1052 від 13.08.1998 споживачі електричної енергії: розподіляються на два класи наступним чином:

3.1 До 1 класу відносяться споживачі, які:

1) отримують електричну енергію від мереж оператора системи розподілу на електроустановки споживача на межі балансової належності із ступенем напруги) 27,5 кВ та вище;

2) приєднані до шин електростанцій (за винятком суб`єктів господарювання, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, а саме з енергії сонячного випромінювання, біогазу, біомаси, енергії вітру та мікро-, міні- та малим: гідроелектростанціями);

3) є промисловими підприємствами із середньомісячним обсягом споживання електричної енергії 150 млн. кВт.год. та більше на технологічні потреби виробництва незалежно від ступенів напруги на межі балансової належності.

3.2 До 2 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію на межі балансової належності із ступенем напруги нижче 27,5 кВ, крім випадків, передбачених підпунктом 3.1 цього Порядку.

4. Якщо споживач отримує електричну енергію за різними класами відповідно до пункту 3 цього Порядку, йому встановлюються різні класи окремо за кожною межею балансової належності.

Також позивач відзначав, що Постановою НКРЕКП від 09.12.2023 № 2321 "Про внесення змін до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії" внесено зміни до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 05.10.2018 № 1175, а саме доповнено новим Додатком 31 в якому визначено класи напруги споживачів.

Саме виходячи з вищенаведеного позивач просив суд розглядати справу в межах норм постанови НКРЕЕКП від 25.08.2021р. №1175 (зі змінами) та постанови НКРЕКП № 1052 від 13.08.1998 року "Про порядок визначення класів напруги", яка чинна на даний час.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії, які є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі, фізична особа підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

За приписами п. 1.2.1. Правил, на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Пунктом 2.1.1 Правил визначено, що результатом розподілу (передачі) електричної енергії на роздрібному ринку є забезпечення можливості отримання відповідним суб`єктом роздрібного ринку електричної енергії необхідного обсягу електричної енергії та рівня електричної потужності із забезпеченням параметрів якості електропостачання, які відповідають установленим стандартам, та категорії надійності електрозабезпечення відповідно до договору в точках приєднання електроустановок учасників роздрібного ринку.

Відповідно до договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що укладаються зі споживачем та електропостачальником відповідно до цих Правил, оператор системи передачі згідно з Кодексом системи передачі та оператори систем розподілу згідно з Кодексом систем розподілу здійснюють, відповідно, передачу та розподіл електричної енергії на роздрібному ринку в точку розподілу до електроустановки споживача на території діяльності відповідного оператора системи.

Оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи (п. 2.1.2 Правил).

Наданий до матеріалів судової справи договір підтверджує відсутність меж балансової належності у відповідача з позивачем (оператором системи) безпосередньо.

Позивач здійснює розподіл електричної енергії АТ "Житомиробленерго" через мережі ФОП Шолоха В.В., якому у свою чергу, здійснює її розподіл позивач на межі балансової належності за 1-го класом напруги.

Водночас в матеріалах справи наявний акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін по об`єкту: 62Z262 Цех по виробництву пілет (том 1, а.с. 138)

У даному акті сторони (позивач, відповідач та третя особа ФОП Шолохов В.В.) погодили в пункті 2, що Межа розподілу балансової належності електромереж встановлюються між основним споживачем і Оператором системи: на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110кВп/с 3ХВ з ПЛ-110кВ п/с 3ВА та 2 с.ш. 110кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110кВ п/с Житомирська.

Тобто, відповідач отримує електричну енергію від основного споживача на межі балансової належності номінальною напругою вище 27,5 кВ і відповідно відповідач відноситься до першої категорії споживання.

Посилання представника позивача, що відповідача помилково віднесено до першої категорії споживання є безпідставним, оскільки до укладання договору відповідач та позивач здійснили юридично значимі дії щодо технічного обґрунтування укладення договору.

Позивач погоджував технічну документацію щодо приєднання і відповідно посилання на наявність помилки у приєднанні є безпідставним та свідчить про те, що позивач в суді першої інстанції намагався штучно створити предмет позову в частині необхідності внесення змін у договір.

Таким чином, оскільки відповідач є споживачем, який не отримує електричну енергію від оператора системи розподілу безпосередньо, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вимога про зміну умов договору (в межах позовних вимог) є неправомірною та безпідставною.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 10.06.2023 року у справі №906/1203/23, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Водночас у частині 5 наведеної правової норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат в розмірі 16 800,00 грн представник відповідача надав суду копії: Договору № 10/10 від 10.10.2023 укладеного між адвокатом Вірьовкіним Олександром Ігоровичем та Фізичною особою-підприємцем Сироткіною Ганною Володимирівною; Акт прийому-передачі наданих послуг до договору від 09.05.2024 про надання професійної правничої допомоги № 10/10 від 10.10.2023; ордер серії АМ № 1066818 ОСОБА_1 .

Так, 10.10.2023 між адвокатом Вірьовкіним Олександром Ігоровичем (адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Сироткіною Ганною Володимирівною (замовник/відповідач) укладено договір № 10/10 про надання професійної правничої допомоги, відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити роботи у порядку та строки обумовлені сторонами у даному договорі.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що за правову допомогу, передбачену п.п. 1.2. договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеною розділом 4 цього договору.

Згідно п. 4.1. договору розмір оплати праці адвокат при наданій правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються в Актах прийому-передачі наданих послуг. Замовник сплачує винагороду адвокату у готівковому або/чи у безготівковому вигляді на банківський рахунок адвоката. Сума наданих послуг сплачується замовником протягом 30 (робочих) днів з дня підписання акта прийомки передачі наданих послуг. Оплата послуг також може підтверджуватися написом адвоката про оплату в акті прийому передачі наданих послуг.

09.05.2024 між адвокатом та замовником підписано акт прийму-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 10/10 від 10.10.2023, відповідно до якого у справі № 906/1203/23 надані наступні послуги:

- підготовка та подання відзиву від 25.10.2023 на позовну заяву АТ "Житомиробленерго" до Фізичної особи-підприємця Сироткіної Ганни Володимирівни про визнання укладеною Додаткової угоди № 1-К до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 102-Д від 10.11.2021, яка розглядається в Господарському суді Житомирської області, вартістю 8 500, 00 грн.;

- підготовка та подання додаткових письмових пояснень від 07.03.2024 на додаткові письмові пояснення позивача стосовно предмету спору, вартістю 3 500,00 грн.;

- представництво замовника в суді 30.01.204, 07.03.2024, 25.03.2024, 25.04.2024, 02.05.2024, 28.05.2024 з розрахунку 800, 00 грн. одне судове засідання, загальною вартістю 4 800,00 грн.,

всього - 16 800, 00 грн.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспівмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд не наділений повноваженням, а відповідно не вправі зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, а лише виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/619/18).

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18).

Колегією суддів встановлено, що позивач не звертався до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру витрат, понесених на правову допомогу відповідачем.

Суд першої інстанції, вивчивши надані представником відповідача докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії ч. 4 ст. 126 та на підставі ч. 5 ст. 126 ГПК України, дійшов висновку про наявність підстав для їх зменшення.

Так, місцевий господарський суд врахував зміст відзиву та додаткових пояснень та відзначив, що представнику відповідача зі статусом адвоката, який передбачає відповідну фахову підготовку, професійні знання, практичний досвід участі у судових засіданнях, об`єктивно не потребувалось значних затрат часу та зусиль на аналіз чинного законодавства, збір доказів, їх підготовка для подачі суду та підготовка позовної заяви.

Враховуючи наведене, суд повважає обґрунтованим до стягнення вартість правничої професійної допомоги, зокрема:

- підготовка та подання відзиву від 25.10.2023 на позовну заяву в сумі 4 250,00 грн.;

- підготовка та подання додаткових письмових пояснень від 07.03.2024 на додаткові письмові пояснення позивача стосовно предмету спору, вартістю 1 750,00 грн.;

- представництво замовника в суді 30.01.204, 07.03.2024, 25.03.2024, 25.04.2024, 02.05.2024, 28.05.2024 з розрахунку 800,00 грн. одне судове засідання, загальною вартістю 4 800,00 грн.,

всього - 10 800,00 грн.

Апеляційний господарський суд при визначенні суми, належної до відшкодування іншою стороною, виходить із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує у справі № 922/1964/21, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дану позицію підтримав Верховний Суд у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 року.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, обсягу матеріалів, предмету спору, з огляду на критерії реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу в сумі 10 800, 00 грн як такого, що є співмірним з обсягом наданих послуг та обґрунтованим з точки зору його необхідності.

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 28 травня 2024 року у справі №906/1203/23 та додаткове рішення від 10 червня 2024 року у справі №906/1203/23 залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу № 906/1203/23 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "20" вересня 2024 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.