ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" вересня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/2703/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Христенко А.О.

розглянувши справу за позовом: фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД (вул. Маразліївська, 1/20, оф. 233, м. Одеса, 65014)

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Грасо-Груп (вул. Клеманська, 3, м. Київ, 02081) 2) фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про визнання договору недійсним,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Анапріюк А.С.;

від відповідача: ОСОБА_3 ;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД, в якій просить суд визнати недійсним договір поруки від 08.11.2021 № 0811.

Позиції учасників справи

Підставою позову позивач визначив обставину не підписання спірного договору позивачем, а про існування цього договору позивачу стало відомо під час розгляду Господарським судом м. Києва іншої справи.

Разом з позовною заявою позивачем були подані до суду клопотання про витребування у відповідача оригіналу спірного договору та про призначення почеркознавчої експертизи, які в подальшому були задоволені судом ухвалами від 14.07.2023 та від 01.11.2023.

28.08.2023 відповідач надав до суду оригінал спірного договору (а.с. 94-97, т. 1), а 13.09.2023 відповідач подав до суду письмові заперечення на клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 113-118, т.1).

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 13.09.2023 (а.с. 119-154, т.1), відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, з таких підстав: спірний договір містить персональні дані ОСОБА_1 , повідомити які могла лише позивачка, а отже вказане свідчить про підписання останньою спірного договору; позивач є дружиною третьої особи-2, яка, в свою чергу, є засновником і директором відповідача-1, а тому подання позову у цій справі свідчить лише про намагання уникнути виконання зобов`язань за спірним договором; позивач не надав належних доказів на підтвердження обставини не підписання ним спірного договору, оригінал якого досліджувався Господарським судом м. Києва; інші підписанти спірного договору не заперечують обставину його укладення; висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами; спосіб захисту, шляхом визнання договору, який не підписаний стороною (підписано сторонньою особою), недійсним не є способом захисту, установленим законом, що є самостійною підставою для відмови у позові; наслідки недійсності не можуть застосовуватись до неукладеного договору; заявляючи вимогу про визнання договору недійсним позивач не надає суду обґрунтування про порушення права, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Також у відзиві відповідачем було заявлено до суду клопотання про продовження строку для подання відзиву, а 14.09.2023 позивачем було подано до суду клопотання про залишення відзиву відповідача без розгляду (а.с. 1-7, т.2).

За результатом розгляду клопотань сторін судом у підготовчому засіданні 28.09.2023 було постановлено протокольну ухвалу про продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву та його долучення до матеріалів справи, з проголошенням мотивів суду в порядку ч. 10 ст. 240 ГПК України.

05.10.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 24-27, т.2), в якій останній наголосив про таке: наявність у спірному договорі реквізитів персональних даних позивача не може безумовно свідчити про те, що саме ОСОБА_1 повідомила такі дані; з метою підтвердження обставини не підписання спірного договору позивачем заявлено суду клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи; обставини цієї справи не є подібними обставинам справи, на які посилається відповідач у відзиві наполягаючи на тому, що позивачем обрано невірний спосіб захисту; порушене право позивача у спірних правовідносинах полягає у тому, що за результатом розгляду справи № 910/6452/20 було постановлено рішення про солідарне стягнення з позивача заборгованості на підставі спірного договору, який він не підписував.

Також, 05.10.2023 позивачем були подані до суду письмові пояснення на заперечення відповідача щодо призначення у цій справі почеркознавчої експертизи (а.с. 28-30, т.2).

12.10.2023 відповідачем були подані додаткові заперечення щодо клопотання позивача про призначення експертизи (а.с. 45-74, т.2).

02.05.2024 до суду надійшов висновок експерта № 23-6114 (а.с. 71-85, т. 3).

24.06.2024 відповідачем були подані до суду письмові пояснення (а.с. 103-139, т.3), в яких останній наголосив про таке: висновок експерта не стосується предмета доказування, а тому не має правових підстав для прийняття його до розгляду; відповідач вважає, що навіть якщо припустити, що позивач не підписував спірний договір, він не міг не знати про його існування та висловлював свою мовчазну згоду щодо виникнення всіх правових наслідків, які зумовлює договір поруки; інший підписант договору ОСОБА_2 не заперечує обставини підписання договору, а тому враховуючи, що він є чоловіком позивачки, останній було відомо про існування спірного договору; позивач не зацікавлений у встановленні невідомої особи або осіб, які на його думку підписали від нього спірний договір, адже ОСОБА_1 не надала жодних доказів, які б підтвердили факт її звернення із заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення або відкриття кримінального провадження щодо підробки підписів останньої в оскаржуваному договорі, що може свідчити про її обізнаність щодо факту підписання від її імені договору та особи, яка могла підписатись її підписом; наявність аналогічної справи в Господарському суді Одеської області щодо визнання договору поруки недійсним, в якій почеркознавчою експертизою вдалось встановити, що договір було підписано саме ОСОБА_1 , свідчить про обізнаність останньої про наявність договірних зобов`язань між ТОВ «ГРАСО-ГРУП», ТОВ «ФУД ОІЛ», у зв`язку з чим позивач не міг не знати про існування інших угод, в яких він виступає поручителем ТОВ «ГРАСО-ГРУП», зокрема з відповідачем, який має спільних власників з ТОВ «ФУД ОІЛ»; дії позивача щодо відчуження належного йому майна та звернення до суду з позовом, що розглядається в межах цієї справи, свідчать про недобросовісне намагання уникнути виконання зобов`язання перед відповідачем.

18.07.2024 до суду надійшла письмова промова позивача у судових дебатах, в яких позивач наголосив тези, які окреслені у раніше поданих до суду поясненнях.

Під час розгляду справи по суті у судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені до відповідача вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити позивачу у його задоволенні. Треті особи під час розгляду справи у засідання суду не з`являлись, правом на подання суду письмових пояснень по суті спору не скористались, при цьому про час та місце розгляду справи останні були повідомлені належним чином.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2023 позовну заяву фізичної особи ОСОБА_1 було залишено без руху із встановленням позивачу десятиденного строку для усунення виявлених судом недоліків.

Приймаючи до уваги усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 14.07.2023 позовну заяву фізичної особи ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2703/23; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено у справі підготовче засідання на 28 серпня 2023 року о 14:00. Крім цього, вказаною ухвалою було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю Грасо-Груп та фізичну особу ОСОБА_2 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Також суд витребував у відповідача за клопотанням позивача оригінал спірного договору поруки.

Ухвалами суду від 28.08.2023 суд задовольнив клопотання позивача та відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

28.08.2023 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 14.09.2023 о 15:00.

Підготовче засідання 14.09.2023 о 15:00 не відбулось, у зв`язку з відсутністю електропостачання в будівлі суду. Ухвалою суду від 14.09.2023 судом було призначено підготовче засідання у справі на 28 вересня 2023 року о 17:30.

28 вересня 2023 року суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 13.10.2023 о 16:00, 13 жовтня 2023 року на 23.10.2023 о 14:00, а 23 жовтня 2023 року на 01.11.2023 о 12:00.

Ухвалою суду від 01.11.2023 судом було призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та поставлено перед експертом наступне питання: чи виконані підписи від імені ОСОБА_1 у договорі поруки від 08.11.2021 № 0811 (а.с. 95-97, т.1) в графі Поручитель-2 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? Вказаною ухвалою суд також зупинив провадження у справі до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Одеської області.

У зв`язку з надходженням до суду клопотання експерта, ухвалою суду від 22.12.2023 судом було поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 09 січня 2024 року о 12:00. Після розгляду клопотання експерта та долучення додаткових документів до матеріалів справи ухвалою суду від 09.01.2024 судом було направлено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи № 916/2703/23 для проведення експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.11.2023 та зупинено провадження у справі до закінчення проведення експертизи.

Приймаючи до уваги усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у цій справі, ухвалою суду від 16.05.2024 судом було поновлено провадження у справі з 06.06.2024 та призначено підготовче засідання на 06 червня 2024 року о 15:00.

06.06.2024 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 24.06.2024 о 15:00.

24.06.2024 суд протокольною ухвалою попередньо продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів; закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 08.07.2024 о 16:00.

08.07.2024 суд протокольною ухвалою оголосив перерву у судовому засіданні до 18.07.2024 о 13:45, а 18 липня 2024 року до 03 вересня 2024 року о 15:00.

У судовому засіданні 03.09.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

У провадженні Господарського суду м. Києва перебувала справа № 910/6452/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурса Трейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (відповідач-1), ОСОБА_2 (відповідач-2) та ОСОБА_1 (відповідач-3) про стягнення 5872003,30 грн.

Рішенням суду від 18.01.2023 у справі № 910/6452/22 (а.с. 130-140, т. 1) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурса Трейд» був задоволений повністю: стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю ГРАСО-ГРУП, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД борг у розмірі 4602194,21 грн, пеню у розмірі 449431,57 грн, інфляційні у розмірі 732068,47 грн та 3% річних у розмірі 88309,05 грн.

Згідно зі змістом даного рішення суд під час розгляду справи № 910/6452/22, зокрема, встановив такі обставини справи та виснував таке:

«-позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем-1 як боржником та відповідачами-2, 3 як його поручителями зобов`язань з оплати товару за договором поставки № БТ-ГРАСО/01 від 08.11.2021;

- 17.10.2022 до суду від відповідача-3 (позивач у даній справі) надійшов відзив на позовну заяву з вимогою про визнання поважними причин пропуску строку для подання відзиву, поновлення строку на подання відзиву та долучення відзиву до матеріалів справи, а також клопотанням про витребування доказів та клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи.

- 18.10.2022 до суду від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД про визнання недійсним договору поруки № 0811 від 08.11.2021 (спірного у даній справі). Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 постановлено зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД про визнання недійсним договору поруки № 0811 від 08.11.2021 з доданими документами повернути заявнику;

- суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД оригінал договору поруки № 0811 від 08.11.2021 задовольнити;

- представник відповідача-3 підтримав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації особи, яка підписала договір поруки № 0811 від 08.11.2021 від імені ОСОБА_1 ;

- суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача-3 про призначення почеркознавчої експертизи відмовити через необґрунтованість, оскільки у даному випадку суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування, та вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів без застосування спеціальних знань;

- 08.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ГРАСО-ГРУП (Покупець, відповідач-1) укладено договір поставки № БТ-ГРАСО/01 (надалі також - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію (тропічні олії та їх фракції рослинного походження, маргарини та жири рослинного походження), найменування якої погоджується сторонами у специфікаціях до договору, надалі іменовану «товар», на умовах, викладених в цьому договорі;

- 08.11.2021 між ОСОБА_2 (Поручитель-1, відповідач-2), ОСОБА_1 (поручитель-2, відповідач-3), Товариством з обмеженою відповідальністю БУРСА ТРЕЙД (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (Боржник) було укладено договір поруки №0811 (надалі також Договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель-1 та поручитель-2 (разом надалі іменуються «поручителі») поручаються перед кредитором за виконання боржником обов`язку щодо сплати боргу за вже поставлений товар або за товар, що буде поставлений у майбутньому, який виник або виникне у боржника перед кредитором на підставі договору, вказаного в п. 2.1 цього договору (надалі іменується «основне зобов`язання») в межах суми, що не перевищує 10 000 000,00 грн (обсяг відповідальності). Згідно з п. 1.2 Договору поруки у разі порушення боржником в цілому чи в будь-якій його частині основного зобов`язання за основним договором, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання основного зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідно до п. 2.1 Договору поруки під основним договором в цьому договорі сторони розуміють договір поставки №БТ-ГРАСО/01 від 08.11.2021 з усіма додатками, додатковими угодами до нього, що укладений між боржником (в договорі поставки іменується «покупець») та кредитором (в договорі поставки іменується «постачальник»). Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки (п. 5.1 Договору поруки);

- заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-3 зазначає, що Договір поруки № 0811 від 08.11.2021 (спірний у даній справі) є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки ОСОБА_1 цей договір ніколи не підписувала;

- заборгованість відповідача-1 перед позивачем за договором складається з основного боргу у розмірі 4602194,21 грн, 3% річних у розмірі 88309,05 грн, інфляційних у розмірі 732068,47 грн та пені у розмірі 449431,57 грн;

- у даному випадку відповідачі-2,3 мають відповідати з відповідачем-1 за невиконання грошових зобов`язань перед позивачем за договором поставки солідарно. Доказів виконання взятих на себе зобов`язань поручителями перед позивачем до матеріалів справи не надано, наявності обставин, з якими закон пов`язує припинення поруки, судом також не встановлено;

- доводи ОСОБА_1 про те, що вона договір поруки № 0811 від 08.11.2021 (спірний у даній справі) не підписувала, суд розглянув та відхилив, з огляду на встановлену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, враховуючи, що доказів визнання Договору поруки в судовому порядку з указаної підстави відповідачем-3 не надано, вказаний Договір поруки є дійсним та приймається судом як доказ виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків, передбачених даним договором. Крім того, встановлення обставин підписання/не підписання Договору поруки поручителем не входить до предмета доказування у даному спорі.».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 у справі № 910/6452/22 (а.с. 141-153, т.1) вищевказане рішення суду було залишено без змін.

Згідно зі змістом даної постанови апеляційний суд під час перегляду рішення суду в апеляційному порядку, зокрема, встановив такі обставини справи та виснував таке:

«- відповідач 3 проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що відповідач 3 договір поруки №0811 від 08.11.2021 не підписував, з огляду на що у відзиві на позовну заяву звернувся з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації особи, яка підписала договір поруки № 0811 від 08.11.2021 від імені відповідача 3, а також звернувся до суду першої інстанції з зустрічним позовом про визнання вказаного договору недійсним;

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурса Трейд» про визнання недійсним договору поруки № 0811 від 08.11.2021 з доданими документами повернуто заявнику. Також судом першої інстанції в підготовчому судовому засіданні 28.11.2022 протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з посиланням на те, що у даному випадку суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування, та вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів без застосування спеціальних знань;

- 25.07.2023 до суду від відповідача 3 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач 3 просить зупинити провадження у справі № 910/6452/22 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/2703/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання договору поруки № 0811 від 08.11.2021 недійсним. Щодо клопотання відповідача 3 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/2703/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання договору поруки № 0811 від 08.11.2021 недійсним, слід зазначити таке. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що: позовні вимоги до відповідача 3 ґрунтуються на договорі поруки № 0811 від 08.11.2021, проте відповідач 3 такий договір не підписував, з огляду на що звернувся до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним; справи № 910/6452/22 та № 916/2703/23 є об`єктивно взаємопов`язаними між собою (зокрема сторонами та предметом спору), а також існує об`єктивна неможливість розгляду справи № 910/6452/22 до остаточного вирішення справи № 916/2703/23, яка полягає у тому, що обставини щодо недійсності договору поруки № 0811 від 08.11.2021 станом на сьогодні ще не встановлені, що виключає можливість остаточного вирішення даної справи № 910/6452/22;

- колегія суддів зазначає про те, що у цій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Слід зазначити і про те, що судове рішення у справі № 916/2703/23 набере законної сили після винесення оспорюваного у справі № 910/6452/22 рішення, в той час як апеляційній перегляд останнього, з урахуванням обставин, встановлених в судовому рішенні у справі № 916/2703/23, фактично призвів би до перегляду справи по суті, виходячи з інших фактичних та правових підстав, що є недопустимим на стадії апеляційного провадження відповідно до вимог ГПК України;

- … З огляду на вказані обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача 3 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/2703/23. Водночас колегія суддів зауважує на тому, що у випадку визнання договору поруки № 0811 від 08.11.2021 недійсним, сторони будуть позбавлені права на перегляд рішення у цій справі № 910/6452/22 за нововиявленими обставинами;

- 08.11.2021 позивач (кредитор), відповідач 1 (боржник) відповідач 2 (поручитель 1) та відповідач 3 (поручитель 2) уклали договір поруки №0811 (далі Договір поруки), в п. 1.1 якого погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель 1 та поручитель 2 (разом надалі іменуються - «поручителі») поручаються перед кредитором за виконання боржником обов`язку щодо сплати боргу за вже поставлений товар або за товар, що буде поставлений у майбутньому, який виник або виникне у боржника перед кредитором на підставі договору, вказаного в п. 2.1 цього договору (надалі іменується «основне зобов`язання») в межах суми, що не перевищує 10000000,00 грн. (обсяг відповідальності);

- 01.07.2022 позивачем було направлено на адреси поручителів вимогу №1 від 30.06.2022 про сплату заборгованості у розмірі 5872 003,30 грн., що підтверджується описами вкладення у цінний лист, накладними № 363, № 371 та фіскальними чеками. Однак, ці вимоги залишились без відповіді та виконання;

- законодавством не встановлено, що невідповідність господарського договору наведеній відповідачем 3 підставі для визнання Договору поруки недійсним має наслідком нікчемність такого договору, тобто такий правочин є оспорюваним і до визнання його недійсним в судовому порядку, з огляду на приписи статті 204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, вказаний правочин є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки. При цьому колегія суддів зауважує відповідачу 3 на тому, що він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання Договору поруки недійсним, а у випадку задоволення вказаних позовних вимог з заявою про перегляд рішення у цій справі № 910/6452/22 за нововиявленими обставинами.».

В матеріалах справи наявний оригінал спірного договору поруки від 08.11.2021 № 0811 (а.с. 95-97, т. 1), який містить відомості про його укладення між ОСОБА_2 (поручитель-1), ОСОБА_1 (позивач, поручитель-2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Бурса Трейд» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» (боржник) в письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 1.1. спірного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель-1 та поручитель-2 поручаються перед кредитором за виконання боржником обов`язку щодо сплати боргу за вже поставлений товар або за товар, що буде поставлений у майбутньому, який виник або виникне у боржника перед кредитором на підставі договору, вказаного в п. 2.1. цього договору (надалі іменується «основне зобов`язання») в межах суми, що не перевищує 10000000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2., 1.3., 1.4. даного договору у разі порушення боржником в цілому чи в будь-якій його частині основного зобов`язання за основним договором боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання основного зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Поручителі несуть відповідальність перед кредитором за порушення (невиконання чи неналежне виконання) боржником основного зобов`язання за основним договором в розмірі основної суми боргу за поставлений товар, проіндексованої вартості поставленого товару (курсова різниця), пені, штрафу, відсотків річних, індексу інфляції за весь час прострочення. Сторони встановили, що поручителі відповідають за цим договором також у разі зміни строків оплати товару як у бік скорочення (вимога про дострокову оплату) так і у бік збільшення (подовження строку оплати). Зміна строків виконання основного зобов`язання не потребує отримання згоди поручителів та внесення змін та доповнень до цього договору.

Згідно з п. 1.5., 1.6. договору поручителі підтверджують, що перед підписанням цього договору в повному обсязі належно ознайомилися з усіма умовами цього договору та основного договору, розуміють їх повністю, вважають справедливими й адекватними, усвідомлюють їх наслідки та погоджуються забезпечувати виконання основного зобов`язання боржника у разі зміни (збільшення) обсягу, порядку, строку та розміру відповідальності боржника, усвідомлюють обсяг своєї відповідальності та жодних заперечень не мають. Поручитель-1 та поручитель-2 зобов`язуються не відчужувати без письмової згоди кредитора належне кожному з них нерухоме майно до повного розрахунку боржником за отриманий товар за основним договором та до повного виконання взятих на себе зобов`язань.

У п. 2.1., 2.2. договору вказано, що під основним договором в цьому договорі сторони розуміють договір поставки № БТ - ГРАСО/01 від 08 листопада 2021 року з усіма додатками, додатковими угодами до нього, що укладений між боржником (в договорі поставки іменується «покупець») та кредитором (в договорі постав, іменується «постачальник»). Строки повного виконання основного зобов`язання боржником перед кредитором за основним договором встановлено до 31 грудня 2022 року.

Відповідно до п. 5.1., 5.2. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки. Порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання, вказаного в п. 2.2. договору, не пред`явить позову про сплату боргу до поручителя або в момент виконання основного зобов`язання в повному обсязі, вказаному в п. 1.3. цього договору.

Вказаний договір містить підписи від імені його сторін та реквізити, зокрема і підписи від імені позивача у даній справі (поручитель 2) ОСОБА_1 на кожній сторінці договору.

Враховуючи підстави даного позову судом, за результатами проведення експертизи, був отриманий висновок судової почеркознавчої експертизи від 18.04.2024 № 23-6114 (а.с. 73-85, т.3), який є належним і допустимим доказом у даній справі та в якому надано таку відповідь на поставлене судом запитання: підписи від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу документі договорі поруки № 0811 від 08.11.2021, який укладений між ОСОБА_2 («поручитель»), ОСОБА_1 («поручитель 2»), ТОВ «БУРСА ТРЕЙД» («кредитор») та ТОВ «ГРАСО-ГРУП» («боржник»), розміщені на:

- першій сторінці в розділі «З умовами Договору ознайомлений та згоден», в графі «Поручитель 2», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 »,

- другій сторінці в розділі «З умовами Договору ознайомлений та згоден», в графі «Поручитель 2», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 »,

- третій сторінці в розділі « 7. Місцезнаходження та реквізити сторін», в графі «Поручитель 2», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 »,

- третій сторінці в розділі «З умовами Договору ознайомлений та згоден», в графі «Поручитель 2», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 », виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою (-ими) особою (-ами). Підписи виконані з наслідуванням підписам ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні докази схвалення чи виконання позивачем умов спірного договору.

Згідно з відомостями з ЄДР засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Грасо-Груп» є: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; керівником: ОСОБА_2 , при цьому в матеріалах справи відсутні документи про шлюб позивача.

Відповідачем подано до матеріалів справи ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.01.2024 у іншій справі № 910/11212/22 (а.с. 112- 116, т. 3) та висновок експертизи № 23-28881 (а.с. 117-135, т. 3), який стосується підпису ОСОБА_1 на іншому договорі поруки від 31.08.2021 № 3108.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позиція суду

Як встановлено судом спірний договір наданий суду для дослідження і оцінки як укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення (не усний), на якому від імені його сторін, в тому числі позивача, містяться підписи.

Суд виснує, що за своєю правовою природою спірний договір є правочином щодо забезпечення виконання зобов`язання, а отже для цього договору законом встановлена обов`язкова письмова форма укладення, яка передбачає необхідність підписання його учасниками справи, в тому числі позивачем.

Як встановлено судом з висновку експертизи, який не спростовується іншими доказами, позивач не підписував спірний договір поруки, а в матеріалах справи відсутні докази схвалення чи виконання його позивачем.

За цих обставин, суд, керуючись вищевикладеними нормами права та, зокрема, ст. 217, ч. 2 ст. 547 ЦКУ України виснує, що спірний правочин є нікчемним в частині передбачених в ньому положень та зобов`язань відносно позивача, оскільки інші сторони цього правочину обставину підписання договору не заперечують і, відповідно, можна припустити, що він був би укладений без участі позивача (є інший поручитель, боржник і кредитор боржника). За позицією суду саме такий висновок суду буде відповідати завданню та основним засадам господарського судочинства, передбаченим ст. 2 ГПК України.

У зв`язку з цим, суд, керуючись ч. 2 ст. 215 ЦК України та враховуючи, що позивачем спірний правочин не було укладено, вважає, що підстав для визнання спірного договору поруки недійсним немає, а тому у задоволенні позову позивача слід відмовити.

Щодо доводів відповідача, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц зазначила, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення, то суд зазначає таке.

Дійсно, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Разом з цим, норми Конституції України передбачають, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Норми ст. 4 ГПК України визначають, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Таким чином, кожна особа реалізує на власний розсуд своє право на звернення до суду за захистом, а держава гарантує особі таке право на звернення до господарського суду в установленому цим ГПК України порядку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , діючи у статусі відповідача у справі Господарського суду м. Києва № 910/6452/22, заперечувала проти позову ТОВ «Бурса Трейд» з посиланням на обставину не підписання спірного договору та заявляючи до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Суд у рішеннях, як набрали законної сили, зазначив позивачу у даній справі, що встановлення обставин підписання/не підписання договору поруки поручителем не входить до предмета доказування у даному спорі, а ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним, а у випадку задоволення вказаних позовних вимог з заявою про перегляд рішення у цій справі № 910/6452/22 за нововиявленими обставинами.

За цих обставин, суд вважає, що позивач, звертаючись з позовом у даній справі, діяв у відповідності з Законом, реалізуючи своє право на доступ до суду.

Щодо доводів відповідача, що ОСОБА_5 намагається уникнути виконання зобов`язань за спірним договором, що вона знала про укладення договору раніше, то дані доводи не ґрунтуються на законодавстві України та не підтверджені доказами, оскільки за договором, який особа не вчиняла, у цієї особи не можуть виникати зобов`язань.

Щодо доводів відповідача про наявність/відсутність у позивача порушених прав у спірних правовідносинах, то суд звертає увагу відповідача, що позивач вказаний стороною спірного правочину і, відповідно, у випадку дійсності чи оспорюваності цього договору останній міг вважати його положення такими, що порушують його права чи законні інтереси.

Між цим, аналізуючи питання обсягу щодо надання оцінки кожному з аргументів доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд керується висновками, викладеними Європейським судом з прав людини, який у справі Серявін та інші проти України, які зводяться до того, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов позивача не підлягає задоволенню, а судом не встановлено особу, яка підписала договір від імені позивача, понесені останнім судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати, понесені позивачем, покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 13 вересня 2024 р.

Суддя Д.О. Бездоля