ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.09.2024м. Дніпро№ 904/3303/22
Юзіков С.Г.

За заявою ANKEER GROUP EOOD про відстрочення судового рішення у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДДС+"

до ANKEER GROUP EOOD

про відстрочення виконання рішення

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Морозі А.О.

Представники:

Стягувача - не прибув

Боржника (Заявник) - не прибув

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 позов задоволено, стягнуто з ANKEER GROUP EOOD на користь ТОВ "ДДС-ПЛЮС" 4 474 680,99 Євро та 700 000,00 дол. США основного боргу, 434 175,00 грн. судового збору.

05.09.2024 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява "ANKEER GROUP EOOD" про відстрочення судового рішення від 10.04.2024 у даній справі, на один рік з дати набрання чинності ухвали про відстрочення виконання рішення суду, мотивована тим, що Відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі, що унеможливлює негайне виконання рішення суду без значної шкоди для його господарської діяльності. Крім того, Боржник звертає увагу на інші обставини, які наразі ускладнюють виконання рішення, а саме ANKEER GROUP EOOD має єдиний банківський рахунок у банку CREDIT SUISSE Zurich. Банківський рахунок практично рік заблокований для операцій бізнес-діяльності на вихідні платежі, у зв`язку з чим, бізнес-діяльність Боржника паралізована. Наразі ANKEER GROUP EOOD проходить процедуру відкриття банківського рахунку у CIM Bank Ltd. Процес відкриття банківського рахунку не є швидким, банк вимушений проводити довгу процедуру перевірки відповідності Відповідача багатьом вимогам та нормам. Надання відстрочки дозволить Відповідачеві вжити необхідних заходів для стабілізації фінансового стану, що забезпечить належне виконання судового рішення в майбутньому. Крім того, Відповідач зазначив, що для виконання даного рішення у справі, Позивачеві знадобиться значний проміжок часту та додаткові витрати, оскільки останньому необхідно буде здійснити переклад всіх документів, які визначені Договором, та легалізувати їх для долучення до клопотання; знайти та оплатити послуги адвоката на території Болгарії, оскільки представництво в судах Болгарії допускається лише професійними адвокатами; подати через болгарського адвоката клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення до місцевого болгарського суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 зазначену заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.09.2024.

09.09.2024 через систему "Електронний суд" від представника Позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду.

У зв`язку із зайнятістю залів Господарського суду Дніпропетровської області, проведення судового засідання в режимі відеоконференції 16.09.2024 неможливе, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 10.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника Позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Також, 09.09.2024 від Позивача надійшли пояснення на заяву про відстрочення виконання рішення, в яких останній зазначив, що 24.07.2024 Відповідач звернувся до Позивача з пропозицією щодо добровільного виконання рішення, надавши пояснення щодо причин неможливості виконати рішення на цей час. Доводи Відповідача здаються Позивачеві переконливими та достатніми, у зв`язку з чим, останній не заперечує відстрочення виконання судового рішення по справі № 904/3303/22 на один календарний рік з дати винесення ухвали про відстрочення виконання судового рішення від 10.04.2024 у справі №904/3303/22. В поясненнях Позивач просить, в ухвалі про відстрочення виконання рішення зобов`язати Відповідача один раз на 3 місяці повідомляти Позивача про заходи, які вживаються Відповідачем для виконання судового рішення у справі №904/3303/22.

13.09.2024 від Заявника надійшла заява про розгляд заяви без участі представника.

Стягувач у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про місце, дату та час повідомлений належно.

Згідно з ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Відстрочення виконання рішення в даному випадку не є інструментом ухилення для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Надання відстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії"). За практикою Європейського Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України").

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених відповідною статтею ГПК України не вимагається. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватись господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

З системного аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для розстрочки, відстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Питання про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Вирішуючи заяву Боржника, суд бере до уваги, що граничний строк поставки товару припав на воєнний стан, введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, що Боржник визнав позов та не відмовляється від відповідальності за невиконання зобов`язання, виниклі проблеми з банківською установою та як результат блокування рахунку для бізнес-діяльності Відповідача.

Частиною 5 ст. 331 ГПК України передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З урахуванням викладеного, з метою надання можливості реального виконання рішення суду, беручи до уваги пояснення Позивача, з урахуванням ч. 5 ст. 331 ГПК України, суд вважає за можливе заяву ANKEER GROUP EOOD про відстрочення виконання рішення суду задовольнити частково, відстрочивши виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі №904/3303/22 до 10.04.2025.

Щодо клопотання Позивача про зобов`язати Відповідача один раз на 3 місяці повідомляти Позивачеві про заходи, які вживаються Відповідачем для виконання судового рішення у справі № 904/3303/22, суд бере до уваги, що чинним законодавством України не передбачено покладання на сторону такого обов`язку, у зв`язку з чим, дана вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 232-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ANKEER GROUP EOOD про відстрочення виконання рішення у справі задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі №904/3303/22 до 10.04.2025.

Ухвала відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в строки та порядку, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України протягом 10 днів з дня складання її повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков