ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2024 р. Справа№ 910/3135/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Становова Ю.В.,

від відповідача - Барабаш В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024

у справі № 910/3135/24 (суддя Мандриченко О.В.)

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Укрзалізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв"

про стягнення 259 413,22 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв" про стягнення 259 413, 22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущено порушення умов Договору в частині строків поставки товару за рознарядкою від 08.12.2023 року № ЦЗВ-20/4842, що стало підставою для нарахування Відповідачу штрафних санкцій на підставі підпункту 9.3.1 пункту 9.3 Договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" пеню у розмірі 62 572 грн. 03 коп., штраф у розмірі 195 537 грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 3 871 грн. 74 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання в частині поставки товару у строк до 08.01.2024 року. Також місцевим господарським судом встановлено, що відповідач без поважних причин не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та не надав відповідний сертифікат торгово-промислової палати у строк встановлений п. 10.2. договору, а відтак не може бути звільнений від відповідальності за порушення строків поставки товару. Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а розрахунок суми пені, є невірним, оскільки позивачем невірно визначено кількість днів прострочення.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, не дослідив підписаний сторонами Договір, наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не взяв до уваги момент виникнення форс-мажорних обставин саме для ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ». Зокрема на думку скаржника, місцевий господарський суд, приймаючи рішення, не правильно застосував норми пункту 10.5 договору, а саме щодо неповажності пропусків, оскільки до моменту отримання спірної рознарядку, Договір виконувався належним чином та в повному обсязі. Допускати можливості його невиконання у ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ» не було. При цьому, скаржник вважає, що відповідачем суворо дотримано термінів передбачених Договором, як для надання повідомлення про виникнення обставин непереборної сили, так і для надання підтверджень, так як для відповідача форс-мажорні обставини виникли після отримання ним спірної Рознарядки №ЦЗВ-20/4842 від 08.12.2023 року та повідомлення від виробника товару про призупинення роботи, внаслідок чого він не може виконати зобов`язання за цим Договором саме 08.12.2023 року, то повідомлення здійснено на наступний робочий день, а саме 11.12.2023 року, а підтвердження (Сертифікат про форс-мажорні обставини) - 12.01.2024 року, що є 25 робочим днем з дня виникнення обставини непереборної сили.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2024 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3135/24.

04.07.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/3135/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/3135/24 та призначено розгляд справи на 11.09.2024 року.

15.07.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

22.07.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

29.07.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 11.09.2024 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25.04.2023 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі також - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв" (далі також - відповідач, постачальник) укладено договір поставки № ЦЗВ-01-01623-01 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до специфікацій №№ 1, 2, 3, що є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору. (а.с. 10-25).

За умовами п. 1.2. договору, найменування товару: частини залізничних або трамвайних локомотивів, чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до тепловозів серії ЧМЕ).

Пунктом 1.3. договору сторони визначили, що кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у специфікаціях №№ 1, 2, 3 до цього договору.

Згідно з п. 1.4. договору, обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені, зокрема враховуючи фактичний обсяг видатків покупця. В цьому випадку сторони вносять відповідні зміни до цього договору шляхом укладення додаткової угоди.

Умовами п. 4.1. договору встановлено, що постачальник здійснює поставку товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки покупця відповідно до ІНКОТЕРМС у ред. 2020 р. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та правилами ІНКОТЕРМС у редакції 2020 року, умови цього договору матимуть перевагу.

Як передбачено п. 4.2. договору, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки згідно рознарядки покупця. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Згідно з п. 4.3. договору, зі сторони покупця рознарядка підписується з урахуванням вимог Статуту покупця щонайменше двома уповноваженими особами з числа таких:

- керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця";

- заступники керівника (особи, що виконують їх обов`язки) філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця";

- керівники відповідних структурних підрозділів філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця".

Покупець не несе відповідальності та обов`язку оплати за поставлений товар за рознарядкою, що підписана іншими особами, ніж тими, посади яких визначені у цьому пункті Договору.

Відповідно до п. 4.5. договору, сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

У п. 4.6., 4.7. договору сторони погодили, що датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару та/або видаткової накладної. Акт прийому-передачі товару зі сторони покупця підписується уповноваженими особами з числа тих, які визначені п. 4.3 цього договору, а видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання умов цього договору підписуються особами. відповідальними за приймання товару.

За умовами п. 6.3. договору, загальна ціна загальна ціна договору становить 13 703 194,00 грн. (тринадцять мільйонів сімсот три тисячі сто дев`яносто чотири гривні 00 копійок) без ПДВ, крім того, ПДВ 20% - 2 740 638,80 грн. (два мільйони сімсот сорок тисяч шістсот тридцять вісім гривень 80 копійок), усього з ПДВ - 16 443 832,80 грн. (шістнадцять мільйонів чотириста сорок три тисячі вісімсот тридцять дві гривні 80 копійок). Ціна договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі, на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціну цього договору.

Пунктом 9.3.1 договору визначено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань допоставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Як визначено п. 10.2. договору, сторона, що не може виконати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Згідно з п. 10.5. договору, якщо сторона без поважних причин не повідомила іншу сторону у строки, визначені п. 10.2 цього договору, про виникнення (наявність) обставин непереборної сили та/або не надала підтверджуючі ці обставини документи, така сторона у подальшому не має права вимагати подовження умов цього договору та звільнення від відповідальності, передбаченої за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Пунктом 16.1. договору визначено, що договір діє з дня його укладення та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 та продовженого відповідними Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, але не пізніше ніж до 31.12.2023. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати товару, а також гарантійних зобов`язань на товар в межах строків, визначених умовами цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із рознарядкою від 08.12.2023 року № ЦЗВ-20/4842 на поставку товару вартістю 1 303 584, 00 грн. (а.с. 39-40).

Вказана рознарядка 08.12.2023 року направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку - поштове повідомлення № 580, яке згідно наданого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано уповноваженим представником останнього 12.12.2023 року. (а.с. 41).

Також рознарядку 08.12.2023 року направлено засобами електронного зв`язку на електронну адресу відповідача - .

Колегія суддів зазначає, що відповідачем визнається дата отримання рознарядки - 08.12.2023 року.

Також, як зазначає відповідач, а з метою належного виконання Договору постачальник звернувся до виробника товару ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод" із заявкою на відвантаження продукції на підставі договору поставки № 1 від 17.01.2023 року, за яким вказане товариство зобов`язується здійснити поставку товару.

Однак, 08.12.2023 року згідно доводів Відповідача ним отримано лист - повідомлення про настання форс-мажорних обставин № 172/01-2 від 08.12.2023 року від ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод", в якому зазначено, що в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, зокрема 30.10.2023 року, російські окупанти атакували об`єкт критичної інфраструктури, в результаті чого було критично пошкоджено електропідстанції, що призвело до знеструмлення всього міста. Тривалий час електропостання не відновлюється у зв`язку з чим виробництво вимушено зупинено. (а.с. 55).

На підтвердження зазначеного, ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод" долучено до листа-повідомлення лист від 08.12.2023 року № 1646 Бериславської міської військової адміністрації. (а.с. 54).

11.12.2023 року відповідач звернувся до позивача з листом від 11.12.2023 року № 594 про виникнення форс-мажорних обставин, в якому відповідач повідомив позивача про неможливість виконання умов Договору з огляду на викладені вище обставини із посиланням на неможливість здійснити придбання товару у визначеного Договором виробника (ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод"). (а.с. 56).

В подальшому, Відповідач листом від 19.12.2023 року № 603 надав Позивачу сертифікат № 3000-23-4781 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київської ТПП від 18.12.2023 року вих № 17/13-4/1220. (а.с. 57-58).

Із вказаного сертифікату вбачається, що в період з 30.10.2023 року та станом на 18.12.2023 року тривають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в частині зобов`язань ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод" щодо виконання ним зобов`язань за договором № 1 від 17.01.2023 року перед ТОВ "Транспромрезерв".

В подальшому, відповідач листом від 15.01.2024 року № 6 надав позивачу Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3000-24-0071 від 12.01.2024 року № 17/13-4/22, з якого вбачається, що в період з 30.10.2023 року та станом на 12.01.2024 року тривають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в частині зобов`язань Відповідача перед Позивачем за Договором. (а.с. 59-61).

У зв`язку з тим, що у визначений пунктом 4.2 Договору строк товар відповідачем не поставлено, позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій та 22.01.2024 року направлено претензію від 19.01.2024 року № ЦЗВ-20/282 відповідачу, яку згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 675 отримано 24.01.2024 року. (а.с. 45-48).

Відповідач листом від 23.01.2024 року № 22 повідомив позивача, що нарахування штрафних санкцій є недопустимим в силу невиконання умов Договору з поважних причин та з незалежних від нього обставин. (а.с. 52-53).

Отже, позивач вказує, що відповідач, всупереч умовам договору, не виконав свій обов`язок в частині поставки товару та не здійснив таку поставку у строк, визначений договором, а саме у 30 календарних днів з моменти надання рознарядки.

Враховуючи викладене, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 195 537,60 грн. штрафу та 63 875,62 грн. пені за неналежне виконання договору.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі вказує, що у відповідності до п. 10.2. договору повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а в 30-ти денний строк надав йому відповідний сертифікат Київської торгово-промислової палати, у зв`язку з чим, на думку відповідача, постачальник звільняється від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, колегія суддів дійшла висновку, що за своєю правовою природою від є договором поставки.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 265 Господарського кодексу України та частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рознарядка від 08.12.2023 року № ЦЗВ-20/4842 за Договором отримана відповідачем 08.12.2023 року у зв`язку з чим поставка товару згідно пункту 4.2 Договору мала бути у строк до 07.01.2024 року.

У відповідності до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки останній день строку поставки товару, а саме 07.01.2024 року, припадав на неробочий день, тобто неділю, то у відповідності до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, останнім днем поставки товару є 08.01.2024 року.

Однак, поставку товару за вказаною рознарядкою у строк до 08.01.2024 року відповідачем не здійснено, що на переконання колегії суддів є порушенням пункту 4.2 Договору та відповідно є неналежним виконанням договірного зобов`язання.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за неналежне виконання умов Договору в частині поставки товару відповідачу на підставі підпункту 9.3.1 пункту 9.3 Договору нараховано штраф в розмірі - 195 537, 60 грн. та пеню - 63 875, 62 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що він є арифметично вірним, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 195 537,60 грн. є обґрунтованими.

Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що він є невірним, оскільки позивачем невірно визначено кількість днів прострочення, а саме ним не враховано, що останній день строку виконання відповідачем свого зобов`язання припадав на вихідний день та у відповідності до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, останнім днем поставки товару є 08.01.2024 року, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені обґрунтовано задоволено судом першої інстанції частково, а саме у розмірі 62 572, 03 грн.

Щодо доводів скаржника в частині наявності підстав для звільнення його від відповідальності, суд зазначає наступне.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 року у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 року у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 року у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 року у справі № 927/25/21.

Із наявного у справі Сертифіката № 3000-24-0071 від 12.01.2024 року вбачається, що Київською ТПП встановлено, що ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод" (виробник продукції за Договором) через наявність у нього форс-мажорних обставин, а саме: через знеструмлення м. Берислав Херсонської області внаслідок критичного пошкодження окупаційними військами електропідстанції 150/35/10 не може у термін до 29.12.2023 року виконати умови Договору. (а.с. 60).

Так, вказаним сертифікатом визначено період дії форс-мажорних обставин: 30.10.2023 року - 12.01.2024 року.

За сукупністю зазначеного, виходячи зі змісту пункту 10.2 Договору колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки у сертифікаті Київської торгово-промислової палати № 3000-24-0071 від 12.01.2024 року встановлено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виникли з 30.10.2023 року, то відповідач був зобов`язаний в силу п. 10.2. договору повідомити позивача про настання таких обставин у строк до 06.11.2023 року та у строк до 18.12.2023 року надати відповідний сертифікат торгово-промислової палати.

При цьому, з аналізу п. 10.2. договору, місцевий господарський суд вірно зазначив, що відповідач був зобов`язаний повідомити позивача про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) протягом 5 (п`яти) робочих днів не з моменту коли відповідач дізнався про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а з моменту їх виникнення.

Враховуючи, не повідомлення відповідачем про такі обставин у відповідності до пункту 10.2 Договору останній в силу пункту 10.5 Договору не має права вимагати звільнення його від відповідальності.

При цьому, посилання скаржника на те, що поставка товару виробництва ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод" Позивачу за іншими договорами в період з 30.10.2023 року по 08.12.2023 року здійснювалась є суперечливим із позицією сторони, оскільки фактично викликає сумнів у виникненні та існування форс-мажорної обставини з 30.10.2023 року як такої, оскільки згідно листа Бериславської міської військової адміністрації від 08.12.2023 року № 1646 критичне пошкодження окупаційними військами електропідстанції 150/35/10 у місті Берислав відбулося 30.10.2023 року, а станом на 08.12.2023 року електропостачання в міста Берислав відсутнє.

Зазначене взагалі викликає обґрунтований сумнів, що зазначені обставини для ПрАТ "Бериславський машинобудівний завод" були форс-мажорними.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 1.5 Договору закріплено, що товар станом на дату підписання Договору належить постачальнику на праві власності, що наразі не відповідає дійсності оскільки станом на 08.12.2023 року відповідач не мав у власності товар, визначений умовами Договору, а закуповував його у третьої особи.

Також відповідно до п. 1.6. договору постачальник гарантує, що товар є новим, таким, що не перебуває у використанні, терміни та умови його зберігання не порушені. Дата виробництва (виготовлення) товару не раніше 01.01.2021 року.

Відповідно до ст. 618 Цивільного кодексу України боржник відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданих апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі не було надано суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 року з мотивів викладених в апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромрезерв" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі №910/3135/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 року у справі № 910/3135/24 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3135/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.09.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир