РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2024Справа № 910/7586/24

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (м. Київ)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (м. Київ)

про стягнення 60 965,77 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 60 965,77 грн, з яких: 25 529,55 грн страхового відшкодування, яке підлягає виплаті відповідачем за полісом ЕР/203924057, у зв`язку з пошкодженням автомобіля "Skoda", д.н.з. НОМЕР_1 , у ДТП, що сталась 16.06.2021 з вини водія автомобіля KIA, д.н.з. НОМЕР_2 ; а також 24 414,59 грн пені, 9 119,41 грн інфляційних втрат та 1 902,22 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2024 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

11.07.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти позову з підстав невірного визначення позивачем суми страхової виплати.

15.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

17.07.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У відзиві та запереченнях на відповідь на відзив відповідачем також викладено клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Відповідно до частини 1 статті ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Положеннями ч. 1 ст. 99 ГПК України унормовано, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч. ч. 4, 5 ст. 99 ГПК України).

Розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Із наданих сторонами доказів вбачається вартість виконаного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, коефіцієнт фізичного зносу та інші відомості, необхідні для вирішення даного спору.

При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що після отримання від позивача вимоги про страхове відшкодування, він не був позбавлений можливості самостійно замовити проведення експертного дослідження для надання його до суду.

Крім того судом прийнято до уваги, що даний автомобіль уже було відремонтовано згідно з наданими до матеріалів справи доказами, тож на даний час заявником не обґрунтовано і не доведено можливість визначення переліку необхідних ремонтних робіт і їх вартості, без фізичного надання експерту пошкодженого автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі №910/7586/24 судової експертизи.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 між позивачем та ТОВ "ОТП Лізинг" (Страхувальник) укладено додаткову угоду №637/21-Т/Ц2/4095 до Генерального договору страхування №1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2 від 01.10.2019 (далі - Договір), за яким позивачем прийнято під страховий захист автомобіль Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 .

16.06.2021 у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля KIA, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічних пошкодження.

Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля KIA, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2021 у справі № 761/22808/21.

На підставі заяви страхувальника, акту огляду КТЗ від 16.06.2021, рахунку СТО №АК-0008867 від 18.06.2021, страхового акту №006.01304821-1 від 01.08.2021, позивач платіжним дорученням №35445 від 24.06.2024 здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 42 552,51 грн на рахунок СТО.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 3 ст. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (статті 9, 22 - 31, 35, 36 Закону).

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (статті 9, 22 - 31, 35, 36 Закону).

За змістом статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Вина водія автомобіля KIA, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2, встановлена в судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля KIA, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована відповідачем за полісом №203924057.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи за полісом №203924057 становить 1 000,00 грн. Ліміт страхової суми за шкоду майну - 130 000,00 грн.

21.12.2021 відповідач сплатив позивачу 9 811,56 грн платіжним дорученням №25759.

Позивач вказує, що відповідач має сплатити йому страхове відшкодування в розмірі 25 529,55 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,46, франшизи відповідача та вже здійсненої ним виплати).

Відповідач з такими доводами позивача не погоджується та зазначає, що він виконав свій обов`язок з відшкодування завданої в ДТП шкоди у повному обсязі, перерахувавши позивачу 9 811,56 грн платіжним дорученням №25759 від 21.12.2021.

Так, із відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не погоджується із переліком ремонтних робіт, які визначені в рахунку СТО №АК-0008867 від 18.06.2021, та зазначає, що він не відповідає переліку пошкоджень, що визначені в акті огляду КТЗ від 16.06.2021.

З означеного акту вбачається наявність пошкоджень заднього бампера (подряпини, сколи, тріщина), проте в рахунку СТО визначені роботи, що не відносяться до цієї деталі (ремонт, фарбування заднього правого крила, багажнику, задньої панелі, панелі ліхтаря тощо).

При цьому судом встановлено відсутність інших, крім акту огляду, доказів, які підтверджують наявність завданих даною ДТП пошкоджень автомобіля. Так, позивачем не надано ні фотоматеріалів з наявними пошкодженнями, ні висновку експерта, ні дефектної відомості на приховані пошкодження, ні будь-яких інших доказів, що підтверджують наявність взаємозв`язку з усіма виконаними ремонтними роботами та даною ДТП.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що належними доказами підтверджено лише пошкодження заднього бамперу автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що відповідачем у страховому акті 3ЦВ/21/6563 від 21.12.2021 визначено суму страхового відшкодування в розмірі 9 811,56 грн, яка була сплачена позивачу цього ж дня.

Жодного належного доказу на підтвердження того, що відповідачем має бути виплачено страхове відшкодування в більшому розмірі матеріали справи не містять.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача про те, що належний до виплати позивачу розмір страхового відшкодування складає 9 811,56 грн, тож відповідачем було виконано свої зобов`язання з виплати позивачу означеної суми.

Відтак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко