ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2024 р. Справа№ 910/8215/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2024

про повернення позовної заяви

у справі № 910/8215/24 (суддя Головіна К. І.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

6. ОСОБА_6

7. ОСОБА_7

8. ОСОБА_8

9. ОСОБА_9

10. ОСОБА_10

11. ОСОБА_11

12. ОСОБА_12

13. ОСОБА_13

14. ОСОБА_14

15. ОСОБА_15

16. ОСОБА_16

17. ОСОБА_17

18. ОСОБА_18

про зобов`язання надати інформацію про майно

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 про зобов`язання надати інформацію про майно.

Позов мотивовано тим, що відповідно до приписів частини шостої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» керівники, власники істотної участі та кінцеві бенефіціарні власники неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначені відповідно до закону, зобов`язані надати Фонду у порядку, встановленому Фондом, інформацію про все належне їм майно (активи) та зобов`язання.

Позивач зазначає, що Фонд звернувся до відповідачів з вимогами виконати свої зобов`язання відповідно до частини шостої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та надати інформацію про все належне відповідачам майно (активи), накладені на таке майно (активи) обтяження, а також про зобов`язання, однак такі вимоги були проігноровані відповідачами. Наведене стало підставою для звернення з цим позовом.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 позов повернуто заявнику без розгляду у відповідності до ч. 4 ст. 174 ГПК України, оскільки Фонд не усунув недоліки позовної заяви та не сплатив судовий збір у розмірі 54 504,00 грн (як за подання позову за 18 вимог немайнового характеру, де 3 028,00*18).

Суд виходив з того, що у відповідності до п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не звільняється від сплати судового збору за подання позову у справі № 910/8215/24 про зобов`язання керівників, власників істотної участі банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії надати інформацію про все належне їм майно (активи). Суд також зазначив, що позивач на власний розсуд трактує положення п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" аби уникнути сплати судового збору за подання позовних заяв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цією ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково не врахував висновки, викладені в постанові Верховного суду від 27.05.2024 у справі №761/17434/22 про те, що вимоги Фонду про надання інформації є частиною процедури відшкодування шкоди (збитків) з пов`язаних з банком осіб. Також, апелянт зазначив, що справа №761/17434/22 розглядалась всіма судами у відповідності до норм п. 24 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» без сплати Фондом судового збору.

Також, апелянт додав, що аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах Верховного суду від 27.05.2024 в справі №761/17434/22, від 19.06.2018 у справі №757/75149/17-ц, від 31.10.2018 у справі №757/75148/17-ц, від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, повинні бути враховані Судом у справі № 910/8215/24.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8215/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

15.08.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Частиною 2 статті 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що оскаржується ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України), вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/8215/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників процесу про здійснення розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 13.09.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 13.09.2024.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_10 (відповідач-10 у справі) у відзиві на апеляційну скаргу просила апеляційну скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Інші відповідачі не скористались своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмових відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Також, судом апеляційної інстанції було викладено оголошення про розгляд цієї справи на сайті «Судова вдала».

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене судове рішення у даній справі скасувати, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Фонд звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва до відповідачів, в якому просить виконати приписи ч. 6 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та надати Фонду інформацію про все належне відповідачам (набуте на території України та закордоном) майно (активи), накладені на таке майно (активи) обтяження, а також про зобов`язання.

З позову вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заявив до суду 18 вимог немайнового характеру.

Отже, Фонд повинен був сплатити судовий збір у розмірі 54 504,00 грн. (3 028,00*18), однак ним не було сплачено судовий збір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк 10 днів для усунення недоліків позовної заяви, а саме:

- надати документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі;

- надати рішення Національного банку України № 400-рш/БТ від 11.08.2021 "Про віднесення Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до категорії неплатоспроможних"; рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 811 від 11.08.2021 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "КБ "Земельний капітал" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку"; рішення Національного банку України № 469-рш від 09.09.2021 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал"; рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 907 від 09.09.2021 "Про початок процедури ліквідації АТ" КБ "Земельний капітал" та делегування повноважень ліквідатора банку"; рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 403 від 01.04.2024 про затвердження ліквідаційного балансу.

19.07.2024 Фонду подав заяву про усунення недоліків, до якої він долучив витребувані судом документи.

Щодо сплати судового збору Фонд вказав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Зокрема позивач зазначив, що хоч предметом спору і не є стягнення матеріальної шкоди, а є зобов`язання вчинити дії (немайнові вимоги), проте, керуючись висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.05.2024 в справі №761/17434/22, позов у справі, що розглядається, є частиною майбутнього позову про стягнення збитків у порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому він не зобов`язаний сплачувати судовий збір.

Отже, позивачем не надано доказів сплати судового збору у розмірі 54 504,00 грн (3 028,00 * 18 вимог немайнового характеру).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 цей позов повернуто Фонду без розгляду у відповідності до ч. 4 ст. 174 ГПК України, оскільки заявник не усунув недоліки позовної заяви та не сплатив судовий збір.

Підставою для звернення з цією апеляційною скаргою стало непогодження Фонду з таким висновком суду першої інстанції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, який справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (ч. ч. 1, 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Судовий збір згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду встановлено такий розмір та порядок сплати судового збору: за позовними заявами майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за позовними заявами немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для залишення позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без руху було те, що скаржник, враховуючи положення статті 4 Закону України "Про судовий збір" не сплатив за подання позову судовий збір у розмірі 54 504,00 грн (3 028,00*18), та не надав відповідних доказів.

Посилання Фонду на п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", як на підставу для звільнення від сплати судового збору суд першої інстанції відхилив, посилаючись на те, що відповідно до зазначеної норми Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, визначеному статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а у даному випадку предметом спору є зобов`язання керівників, власників істотної участі банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії надати інформацію про все належне їм майно (активи), а не стягнення матеріальних збитків (тобто спір є немайновим).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній станом на 01.07.2024) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, визначеному статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з матеріалів справи, позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даній справі подано у порядку частини 5 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас, у постанові Верховного суду від 27.05.2024 у справі №761/17434/22 зазначено про наступне.

Повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків урегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України (частина перша статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Ліквідатор (у цьому випадку Фонд, у тому числі керівник ліквідаційної

процедури - його уповноважена особа) з дня свого призначення отримав можливість самостійного прийняття рішень щодо використання майнових активів банку та розпорядження ними, управління банком та керівництва його господарською діяльністю, тобто законодавчо закріплені повноваження ліквідатора прирівняні до обов`язків, які виконує власник, та прав, наданих власнику банку.

Таким чином, з часу початку процедури ліквідації банку його майном управляє та розпоряджається у межах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд (якщо такі повноваження не делеговані уповноваженій особі), який фактично реалізує права власника щодо управління відповідною юридичною особою, зокрема і в частині її майна.

Перелік пов`язаних із банком осіб, до яких Фонд може звернутися з позовом, визначений у статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з якою до таких осіб віднесені: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

За змістом частини шостої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) керівники, власники істотної участі та кінцеві бенефіціарні власники неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначені відповідно до закону, під час тимчасової адміністрації або ліквідації зобов`язані надати Фонду у порядку, встановленому Фондом, інформацію про все належне їм майно (активи) та зобов`язання.

У разі ненадання інформації особами, визначеними в абзаці першому цієї частини, Фонд звертається з такими вимогами до суду. Вимоги Фонду про надання інформації про все майно (активи) та зобов`язання забезпечуються накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно осіб, до яких вони заявлені, та/або забороною вчиняти певні дії у порядку забезпечення позову. Заходи забезпечення позову діють до моменту добровільного виконання вимог Фонду або виконання рішення суду про надання інформації про все майно (активи) та зобов`язання у встановленому законодавством порядку.

Фонд має право звернутися до суду з вимогами зобов`язати інших осіб, визначених частиною п`ятою цієї статті, крім тих, що визначені абзацом першим цієї частини, розкрити інформацію про все майно (активи) та зобов`язання.

Верховний Суд зазначив, що вимоги Фонду про надання інформації про все належне майно (активи) та зобов`язання керівників, власників істотної участі та кінцевих бенефіціарних власників неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, є частиною процедури відшкодування шкоди (збитків) з пов`язаних з банком осіб, передбаченої частинами п`ятою, шостою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, звертаючись із позовом про зобов`язання надати інформацію про все належне майно (активи), накладені на таке майно (активи) обтяження, а також про зобов`язання керівників, власників істотної участі та кінцевих бенефіціарних власників неплатоспроможного банку, так само як і з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», діє від імені та в інтересах неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а у разі припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як юридичної особи - в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку.

Отже, відповідно до пункту 24 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб при поданні позовної заяви у порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» звільнений від сплати судового збору.

Також колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.08.2022 у справі №927/561/21, в якій суд касаційної інстанції зокрема зазначив таке: «Позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано у порядку частини 5 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому повернення апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з підстав несплати скаржником судового збору, свідчить про обмеження судом апеляційної інстанції реалізації права Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на апеляційне оскарження».

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справі № 910/8215/24.

Отже, вказані обставини свідчать про обґрунтованість доводів скаржника щодо наявності підстав для звільнення Фонду від сплати судового збору на підставі п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду про повернення позовної заяви у цій справі не можна визнати такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до місцевого господарського суду. Апеляційна скарга задовольняється апеляційною інстанцією.

Судові витрати

Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись Главою 1 Розділу ІV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі № 910/8215/24 скасувати.

Справу передати до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова