ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2024 р. Справа№ 911/1985/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

прокурора: Томчук М.О. за посвідченням;

від позивача: Ковальчук І.В. самопредставництво;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги заступника Генерального прокурора України та Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2023 (повний текст складено 01.02.2024)

у справі №911/1985/23 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл"

про визнання правочинів недійсними у частині та стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

У червні 2023 року заступник Генерального прокурора (далі - прокурор) звернувся у Господарський суд Київської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - позивач, Міноборони) до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл" (далі - відповідач, Товариство) у якому просив суд:

- визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договорів про постачання для державних потреб олив моторних для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/48, від 01.09.2022 №286/1/22/49 та 26.10.2022 №286/1/22/75, укладених між Міноборони та Товариством, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість;

- стягнути з Товариства на користь Міноборони 1 651 789,93грн, з яких: безпідставно сплачені кошти у сумі 1 577 541,69грн, інфляційні втрати за період з листопада 2022 року по травень 2023 в сумі 54 222,61 грн і 3% річних за період з 04.11.2022 по 22.06.2023 у сумі 20 025,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після запровадження режиму воєнного стану в України між Міноборони та Товариством було укладено 4 договори про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення, а саме: від 30.05.2022 №286/1/22/7 (далі - договір №7), від 01.09.2022 №286/1/22/48 (далі - договір №48), від 01.09.2022 №286/1/22/49 (далі - договір №49) та 26.10.2022 №286/1/22/75 (далі - договір №75). Всі договори є однотипними, здійснення їх фінансування передбачено за рахунок коштів Державного бюджету України, однак пункти 1.1, 3.1 договору №7 передбачають оплату товару без сплати ПДВ (постачальник платник єдиного податку ІІІ група за ставкою 2%), у той час як пункти 1.1, 3.1 договорів №48, №49, №75 передбачають включення у вартість товару податку на додану вартість в розмірі 20%, який був сплачений позивачем відповідачу, однак згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 (далі - Постанова КМУ №178) та пп."г" пп. 195.1.2 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України (далі - ПК України) постачання оливи моторної у спірних правовідносинах обкладається податком на додану вартість за нульовою ставкою, тому пункти 1.1 та 3.1 вказаних договорів підлягають визнанню недійсними, сплачені відповідачу кошти у розмірі податку на додану вартість підлягають поверненню як такі, що отримані без достатніх правових підстав, а також підлягають нарахуванню 3% річних та інфляційні втрати коштів.

Позивач у письмових поясненнях не підтримав позовні вимоги прокурора, посилаючись на те, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України обкладаються ПДВ з нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань, та не можуть застосовувати до відповідних договорів постачання, які починаючи з 24.02.2022 укладаються Міноборони не в рамках мобілізаційних завдань.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач 2 посилався на те, що сума ПДВ була сплачена позивачем на виконання умов договорів, а тому до правовідносин між сторонами у цій справі не підлягають застосуванню приписи глави 82 ЦК України, зокрема, ст.1212 ЦК України, у зв`язку з чим обраний спосіб захисту вважає неефективним та неналежним; обов`язок з повернення грошових коштів на підставні ст.1212 ЦК України виникає лише після того як правова підстава для набуття (збереження) зокрема, грошових коштів у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі; нарахування коштів, передбачених ст.625 ЦК України, є передчасними та безпідставними, оскільки у відповідача ще не настали грошові зобов`язання з повернення, в тому числі безпідставно набутих грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб олив моторних для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/48, укладених між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

Визнано недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/49, укладених між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

Визнано недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення від 26.10.2022 №286/1/22/75, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл" на користь Міністерства оборони України безпідставно сплачені кошти у розмірі 1 577 541,69грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл" на користь Офісу Генерального прокурора судовий збір у розмірі 31 715,13грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, заступник Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у сумі 74248,24 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду про передчасність позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підстава для перерахування Товариству сум ПДВ була відсутня в момент оплати договорів, а не відпала у зв`язку із прийняттям рішення суду про визнання спірних пунктів договорів недійсними, як помилково зазначив суд першої інстанції, а тому відповідач повинен був повернути вказані кошти у момент їх набуття, отже 3% річних та інфляційні втрати коштів підлягають нарахуванню з наступного дня після дня безпідставного отримання відповідачем сум ПДВ.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними п.п. 1.1 та 3.1 договорів від 01.09.2022 №286/1/22/48, від 01.09.2022 №286/1/22/49 та від 26.10.2022 №286/1/22/75, що укладені між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл", в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл" 1577541,69 грн та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки спірні договори із Товариством не відносяться до договорів, що укладаються на виконання мобілізаційних завдань, тому положення Постанови КМУ №178 та пп."г" пп. 195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України не поширюються на спірні правовідносини та, відповідно, відсутні підстави для застосування нульової ставки ПДВ.

Розгляд апеляційних скарг заступника Генерального прокурора та Міністерства оборони України було об`єднано у одне провадження.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечив проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на те, що положення Постанови КМУ №178 та пп."г" пп. 195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України підлягають застосуванню безвідносно до факту здійснення постачання відповідних товарів за договорами, укладеними за договорами на виконання мобілізаційних завдань, чи за іншими господарськими договорами, тому вони поширюються на спірні правовідносини. Також просить звернути на суперечливість поведінки Міноборони, яке у своїй діяльності застосовує положення зазначеного рішення Уряду України, що підтверджується договором від 23.03.2023 №286/1/23/11 з ПАТ "Укрнафта", в якому до договірної ціни було включено ПДВ у розмірі 20%, проте в подальшому додатковою угодою 05.03.2024 №2 Міноборони та його контрагент визначили ПДВ у розмірі 0%, що вказує на застосування позивачем нульової ставки в аналогічному випадку, вказані договір і додаткові угоди до нього просить долучити до матеріалів справи, оскільки вказані обставини появились 05.03.2024, прокурор не міг передбачити їх появу, тому не міг подати ці докази суду першої інстанції.

Клопотання прокурора про долучення додаткових доказів відхилено судом, оскільки надані прокурором нові докази не стосуються предмету спору у даній справі.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги прокурор просить врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22.

23.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 вирішено, у тому числі, задовольнити клопотання позивача та проводити розгляд справи у закритому судовому засіданні.

У письмових поясненнях від 28.08.2024 прокурор просить врахувати висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 07.08.2024 у справі №916/2914/23, від 28.05.2024 у справі №910/12151/23,від 23.05.2024 у справі №911/1870/23, які були прийняті у подібних правовідносинах.

Учасники справи належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів сторін.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечив.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 30.05.2022 між Міноборони, як замовником, та Товариством, як постачальником, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (чинна на час підписання договору) був укладений Договір №286/1/22/7 про постачання для державних потреб олив моторних (09211100-2), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (т. 1 а.с.44-49) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2022 році (Мастильні засоби) для потреб Міноборони згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною у цьому пункті специфікацією, відповідно до якої вартість товару без ПДВ - 6 489 000,00 грн, крім того ПДВ 0,00 грн, загальна вартість товару без ПДВ 6 489 000,00 грн.

Відповідно до п.2.2 договору №7 одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони.

У пункті 3.1 договору №7 визначено, що ціна Договору становить: 6 489 000 грн 00 коп., крім того ПДВ 00 грн. 00 коп. (Платник єдиного податку ІІ група за ставкою 2%), у тому числі вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати.

Як вбачається з листа Департаменту ресурсного забезпечення Міноборони від 01.12.2023 (т. 2 а.с.159) застосування нульової ставки ПДВ здійснено на підставі листа ТОВ "СП "Юкойл".

Зі змісту вказаного листа ТОВ "СП Юкойл" убачається, що керуючись п.9 пп.8 розділу ХХ ПК України, із урахування змін і доповнень, з 01.04.2022 та на період воєнного стану товариство переходить на спрощену систему оподаткування із сплатою податку 2%, у зв`язку з чим реєстрація платником ПДВ призупиняється (т. 2 а.с.159 зворот).

01.09.2022 між Міноборони, як замовником, та Товариством, як постачальником, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (чинна на час підписання договору), був укладений Договір №286/1/22/48 про постачання для державних потреб олив моторних (09211100-2), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (т. 1 а.с.88-97), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2022 році оливи моторні для потреб Міноборони згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною у цьому пункті специфікацією, згідно якої вартість товару без ПДВ 1 103 500,00 грн, крім того ПДВ 20% - 220 700,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ 1 324 200,00 грн.

Відповідно до п.2.2 договору №48 одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони.

Ціна договору №48 становить: без ПДВ 1 103 500,00грн, крім того ПДВ 220 700,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 1 324 200,00грн, у тому числі вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати (п.3.1).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міноборони належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (п.4.1).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1).

19.12.2022 Міноборони та Товариство підписали додаткову угоду №1 до Договору №48 (т.1 а.с.98-100) відповідно до п.3.1 якої ціна Договору-1 становить: без ПДВ 1 092 465,00грн, крім того ПДВ 218 493,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 1 310 958,00грн, у тому числі вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортних витрат.

На виконання умов Договору №48 постачальником поставлено, а замовником (згідно із рознарядкою - військовою частиною) прийнятий та оплачений відповідний товар (з ПДВ), що підтверджується, у тому числі, актом №523 прийому-передачі продукції від 03.11.2022 та платіжним дорученням №286/1/334 від 10.11.2022 (т.1 а.с.101-106).

01.09.2022 між Міноборони, як замовником, та Товариством, як постачальником, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (чинна на час підписання договору) укладений Договір №286/1/22/49 про постачання для державних потреб мастильних засобів (мастило графітне, 09210000-4), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (т. 1 а.с.107-116), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2022 році мастильні засоби для потреб Міноборони згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною у цьому пункті специфікацією, згідно якої вартість товару без ПДВ 725 320,00 грн, крім того ПДВ 20% - 145 064,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ складає 870 384,00 грн.

Відповідно до п.2.2 договору №49 одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони.

Ціна договору №49 становить: без ПДВ 725 320,00грн, крім того ПДВ 145 064,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 870 384,00грн, у тому числі вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати (п.3.1).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міноборони належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (п.4.1).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1).

На виконання умов Договору №49 постачальником поставлено, а замовником (згідно із рознарядкою - військовими частинами) прийнятий та оплачений відповідний товар (з ПДВ), що підтверджується, у тому числі, актами прийому-передачі продукції від 21.10.2022 №459, від 21.10.2022 №458, від 26.10.2022 №479, від 26.10.2022 №478, від 03.11.2022 №524, від 16.11.2022 №556 та платіжним дорученням №286/1/310 від 01.11.2022, №286/1/320 від 02.11.2022, №286/1/335 від 10.11.2022, №286/1/351 від 24.11.2022 (т.1 а.с.117-150).

26.10.2022 між Міноборони, як замовником, та Товариством, як постачальником, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (чинна на час підписання договору) укладений Договір №286/1/22/75 про постачання для державних потреб мастильних засобів (олива моторна для швидкохідних дизелів транспортних машин, 09210000-4), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (т. 1 а.с.151-160), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується постачати у 2022 році мастильні засоби для потреб Міноборони згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною у цьому пункті специфікацією, згідно якої вартість товару без ПДВ 6 097 150,00 грн, крім того ПДВ - 1 219 430,00 грн, загальна вартість товару з ПДВ складає 7 316 580,00 грн.

Відповідно до п.2.2 договору №75 одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міноборони.

Ціна договору №75 становить: без ПДВ 6 097 150,00грн, крім того ПДВ 1 219 430,00грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 7 316 580,00грн, у тому числі, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати (п.3.1).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міноборони належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (п.4.1).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1).

На виконання умов Договору №75 постачальником поставлено, а замовником (згідно із рознарядкою - військовими частинами) прийнятий та оплачений відповідний товар (з ПДВ), що підтверджується, у тому числі, актами прийому-передачі продукції від 12.12.2022 №657, від 20.12.2022 №706, від 20.12.2022 №707 та платіжним дорученням №286/1/47 від 06.02.2023, №286/1/48 від 06.02.2023 (т.1 а.с.161-177).

21.04.2023 в.о. керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора направив на адресу лист за вих. №11/3/1-25-вих-23 в якому вказав на встановлення порушень при укладенні та виконання ряду договорів щодо оплати контрагентам податку на додану вартість, у тому числі договорів з ТОВ "СП "Юкойл", та просив надати інформацію щодо укладення договорів, поставки товарів по ним, щодо звернення із претензіями тощо (т.1 а.с.194-196).

У відповідь на вказаний лист Міноборони листом від 09.05.2023 №98/406-23 (т.1 а.с.197-199) повідомило прокурору, що згідно індивідуальної податкової консультації ДПС України від 27.04.2023 №540/ІПК/99-00-27-04-05, наданої Міноборони, нульова ставка ПДВ застосовується до договорів, які укладені з метою виконання мобілізаційних завдань та не застосовується до договорів на постачання паливно-мастильних матеріалів, які з 24.02.2022 укладаються Міноборони не в рамках мобілізаційних завдань.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, індивідуальної податкової консультації ДПС України від 27.04.2023 №540/ІПК/99-00-27-04-05 на дослідження суду сторонами надано не було, а згідно листів ДПС України від 16.06.2023 (т.1 а.с.193) та 21.08.2023 (т.2 а.с.82) документ з вихідним номером №540/ІПК/99-00-27-04-05 від 27.04.2023 Департаментом методології не готувався і в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій не реєструвався.

Листом від 26.50.2023 №11/3/1-51вих-23 прокурор просив Міноборони надати належним чином засвідчені копії первинних документів (платіжних доручень та/або виписок з клієнтських рахунків), які підтверджують оплату Міноборони перелічених у листі договорів (у тому числі з Товариством) та надати копію паспорту бюджетної програми, в межах якої здійснювалось фінансування цих контрактів (т.1 а.с.200-203).

Листом від 02.06.2023 №286/3630 позивач надав прокурору запитувані ним документи (т.1 а.с.204).

07.06.2023 ДПС України надана Міноборони індивідуальна податкова консультація №1372/ІПК/99-00-04-02-03-05 (т.2 а.с.45-48) з питань оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України, якщо такі операції здійснюються починаючи з 24.02.2022. Із змісту консультації вбачається, що нульова ставка ПДВ, відповідно до пп. "г" пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України та постанови №178 застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючи рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категорії суб`єктів, що визначені постановою №178. Отже, нульова ставка ПДВ до операцій з постачання товарів, що використовуються для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту визначеним категоріям отримувачів, які беруть участь у забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави застосовується при дотримання вимог, визначених постановою №178.

Листом від 21.06.2023 №11/3/1-49737вих-23 прокурор повідомив про встановлені порушення при укладенні та виконанні договорів №48, №49, №75, укладених з Товариством, внаслідок якого останнє безпідставно отримало бюджетні кошти у сумі 1 577 541,69 грн внаслідок включення до договірної ціни ПДВ та просив повідомити про вжиті і заплановані заходи із захисту інтересів держави від указаних порушень (т.1 а.с.205-207).

Листом від 28.06.2023 №286/4227 Міноборони повідомило прокурору про те, що вказані договори були укладені не в рамках мобілізаційних завдань, тому відсутні підстави для застосування нульової ставки ПДВ (т.1 а.с.208-209).

Листом від 28.06.2023 №11/3/1-106вих-23 заступник Генерального прокурора повідомив Міноборони про підготовку та подання до суду позовної заяви в інтересах держави в особі Міноборони до Товариства (т.1 а.с.210).

У зв`язку із викладеними обставинами прокурор звернувся до суду із даним позовом і просив суд визнати недійсними пункти п.п.1.1, 3.1 договорів №№48, 49, 75 у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, а також стягнути з Товариства на користь Міноборони безпідставно сплачені кошти у сумі 1 577 541,69 грн, інфляційні втрати в сумі 54 222,61 грн і 3% річних у сумі 20 025,63 грн.

Позивач у письмових поясненнях не підтримав позовні вимоги прокурора, посилаючись на те, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України обкладаються ПДВ з нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань, та не можуть застосовувати до відповідних договорів постачання, які починаючи з 24.02.2022 укладаються Міноборони не в рамках мобілізаційних завдань.

Відповідач, заперечуючи проти позову прокурора, посилався на те, що кошти ним отримані за наявності правових підстав (чинних договорів), а тому не є безпідставно отриманими, а вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат коштів є передчасними.

За наслідком розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсними пунктів 1.1, 3.1 спірних договорів (у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість), а також щодо стягнення 1 577 541,69 грн безпідставно отриманих коштів, є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки обов`язок повернути відповідні кошти як безпідставно отримані виникають у відповідача з моменту визнання відповідних пунктів договорів недійсними, а тому вимога прокурора щодо нарахування інфляційних витрат та 3% за вказаний ним період є безпідставною.

Проте, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів річних і інфляційних та вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між Міноборони і Товариством у даній справі виникли на підставі договорів про постачання для державних потреб олив моторних для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/48, від 01.09.2022 №286/1/22/49 та 26.10.2022 №286/1/22/75, які за правовою є договорами поставки.

Предметом розгляду даного спору є вимоги прокурора про визнання недійсними окремих положень вказаних договорів з підстав їх невідповідності вимогам чинного законодавства, а також вимога про стягнення коштів, одержаних на підставі цих положень договорів, як одержаних безпідставно, та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним пунктів 1.1, 3.1 договорів в частині включення до ціни договору суми податку на додану вартість, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015р. № 6-301цс15 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі №916/5073/15).

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, прокурором (позивачем) при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) деталізовано істотні умови господарського договору.

Так, за приписами частин 1 і 3 цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст.180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Відповідно до частини 1 статті 1 ПК України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із підпунктом "г" підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оборону України" у разі збройної агресії проти України органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (із змінами та доповненнями) в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №169 "Деякі питання здійснення оборонних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (яка була чинна, та якою керувалися сторони, під час укладення договорів), в якій зазначено, що в умовах воєнного стану державні замовники у сфері оборони та служби державного замовника здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення без застосування видів (процедур) закупівель, визначених Законом України "Про оборонні закупівлі".

Маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 року було прийнято постанову Кабінету Міністрів України №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

Відповідно до п.п. 1, 2 вказаної постанови, до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем отримано індивідуальну податкову консультацію від 07.06.2023 №1372/ІПК/99-00-04-02-03-05, в якій зазначено, що нульова ставка ПДВ до операцій з постачання товарів, що використовуються для забезпечення транспорту визначеним категоріям отримувачів, які беруть участь у забезпеченні оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави застосовується при дотримання вимог, визначених Постановою №178.

Твердження позивача, що на зазначені договори не поширюється дія Постанови №178, так як останні були укладені не на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) є помилковим, оскільки ані вказана Постанова, ані ПК України у відповідній частині, не містять у собі цієї умови.

Так, матеріалами справи підтверджується, що Міноборони, після введення воєнного стану та прийняття Постанови №178, укладені договори на постачання для державних потреб мастильних засобів (мастило графітне, олива моторна для швидкохідних дизелів транспортних машин) та олив моторних для техніки спеціального призначення, одержувачами яких були відповідні військові частини.

Як визначено у постанові Кабінету Міністрів України від 03.03.2021 №363 "Питання оборонних закупівель" Міністерство оборони є як головним органом у сфері здійснення оборонних закупівель, так і державними замовником у сфері оборони.

Техніка спеціального призначення (спецтехніка) - транспортні засоби, машини, механізми, які мають чітко визначене призначення, виготовлені з урахуванням особливостей сфери застосування для виконання певних операційних функцій.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про оборонні закупівлі" державний замовник здійснює планування оборонних закупівель, на підставі чого, зокрема: організовує та здійснює закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення (п.3); укладає договори про закупівлю та державні контракти (договори), у тому числі за імпортом (п.5); забезпечує оплату відповідно до умов державних контрактів (договорів), у тому числі попередню оплату (авансування) (п.6).

Ураховуючи зазначені обставини у своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що операції з постачання товарів у даному випадку повинні обкладатися ПДВ за нульовою ставкою, як це передбачено Постановою №178, так і пп. "г" пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 ПК України.

Крім того, як встановлено судом, Товариство з 01.04.2022 на період дії воєнного стану перейшло на спрощену систему оподаткування із сплатою податку 2%, у зв`язку з чим реєстрація платником ПДВ призупиняється. Доказів, які б вказували на відсутність вказаної обставини на момент укладення відповідних договорів, учасниками справи суду надано не було. Зазначене, у свою чергу, є також підставою для висновків про безпідставність нарахування ПДВ у розмірі 20%.

Згідно статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При застосуванні положень статті 217 ЦК України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі №910/22319/16.

Отже, приписи ст. 217 ЦК України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин.

При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Недійсність окремої частини правочину не призводить до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність договорів №48, №49, №75 і без включення до нього умови щодо ПДВ, що підтверджується укладанням між сторонами договору №7, в якому розмір ПДВ становить 0,00 грн.

Так, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Оскільки не тільки Постановою КМУ №178 визначено нульову ставку податку на додану вартість для операцій з заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту, але й це передбачено підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України, то включення до ціни договору ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає Міноборони, суперечить Постанові КМУ №178, яка прийнята відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними положень (пунктів 1.1, 3.1) таких договорів в частині включення до ціни правочинів ПДВ.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого ПДВ на підставі ст. 1212 ЦК України, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Згідно положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З огляду на те, що відповідачем сума податку на додану вартість у розмірі 1 577 541,69 грн отримана за товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов юридично правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно перерахованих коштів у сумі 1 577 541,69 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За змістом статей 625, 1212 ЦК України положення статті 625 поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 погодилася з висновками та залишила без змін рішення судів попередніх інстанцій, які вказали, що обов`язок з повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у розмірі 18 454 848,76 грн, настав у відповідача в момент, коли він дізнався про безпідставність одержання цього майна. Обставина про одержання коштів була відома відповідачу з моменту зарахування грошових коштів на його розрахунковий рахунок в банківській установі, на який ці кошти були перераховані, тобто 25.02.2019. Тому відповідач після отримання зазначених коштів був зобов`язаний повернути їх одразу, тобто прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів та неправомірного їх використання розпочалося з наступного дня, а саме з 26.02.2019.

Оскільки на момент укладення договорів №48, №49 та №75 у відповідача не існувало підстав для отримання від позивача сум ПДВ та саме з моменту отримання таких коштів у відповідача виник обов`язок їх повернути, тому є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок повернути відповідні кошти як безпідставно отримані виникають у відповідача з моменту визнання відповідних пунктів договорів недійсними.

Прокурором заявлені до стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 20025,64 грн, з наступного розрахунку: 842,79 грн за період з 04.11.2022 по 22.06.2023 від суми неповернутих коштів 44 387,59 грн (дата перерахування 03.11.2022); 792,53 грн за період з 05.11.2022 по 22.06.2023 від суми неповернутих коштів 41 923,49 грн (дата перерахування 04.11.2022); 4526,72 грн за період з 13.11.2022 по 22.06.2023 від суми неповернутих коштів 248 086,05 грн (дата перерахування 10.11.2022); 463,76 грн за період з 27.11.2022 по 22.06.2023 від суми неповернутих коштів 27 126,97 грн (дата перерахування 26.11.2022) та 13 392,83 грн за період з 09.02.2023 по 22.06.2023 від суми неповернутих коштів 1 216 015,59 грн (дата перерахування 08.02.2023).

Також прокурором заявлені до стягнення інфляційні втрати коштів в загальній сумі 54 222,61 грн з наступного розрахунку: 2311,81 грн за з листопада 2022 року по травень 2023 року від суми неповернутих коштів 44 387,59 грн (дата перерахування 03.11.2022); 2183,38 грн за з листопада 2022 року по травень 2023 року від суми неповернутих коштів 41 923,49 грн (дата перерахування 04.11.2022); 12920,32 грн за період з листопада 2022 року по травень 2023 року від суми неповернутих коштів 248 086,05 грн (дата перерахування 10.11.2022); 1214,38 грн за період з грудня 2022 року по травень 2023 року від суми неповернутих коштів 27 126,97 грн (дата перерахування 26.11.2022) та 35592,72 грн за період з лютого по травень 2023 року від суми неповернутих коштів 1 216 015,59 грн (дата перерахування 08.02.2023).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що він зроблений арифметично та методологічно правильно, а тому ці позовні вимоги також підлягають задоволенню у заявленому прокурором розмірі.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом при розгляді даної справи враховані висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17, від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, а також постановах Верховного Суду від 14.11.2023 у справі №910/2416/23, від 23.05.2024 у справі №911/1870/23, від 07.08.2024 у справі №916/2914/23, від 28.05.2024 у справі №910/12151/23

Щодо права прокурора на звернення до суду із даним позовом, то як вбачається з матеріалів справи, змісту позовної заяви, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті, вірно визначив позивача, яким не здійснювались дії щодо захисту інтересів держави, які, за доводами прокурора, є порушеними. Також прокурором було дотримано вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та положення ст. 53 ГПК України.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи висновки Верховного Суду у подібних спорах, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 18 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог прокурора про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга заступника Генерального прокурора підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положень статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати Міноборони по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню і покладаються на позивача, оскільки у задоволенні його апеляційної скарги було відмовлено.

Оскільки апеляційним господарським судом була задоволена апеляційна скарга прокурора і позов задоволено повністю, витрати прокурора по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

При поданні апеляційної скарги прокурором було сплачено 49 243,28 грн виходячи з ціни всього позову, однак ним не враховані положення частини 4 ст.6 Закону України "Про судовий збір", згідно якої якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Прокурор оскаржував рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 54 222,61 грн інфляційних втрат та 20 025,63 грн 3% річних, отже за подання апеляційної скарги він мав сплатити судовий збір в сумі 4 026,00 грн (мінімальна ставка судового збору), тому саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь Офісу Генерального прокурора.

Надміру сплачена сума судового збору (45 217,28 грн) може бути повернута в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір", у разі подання прокурором відповідного клопотання.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора України задовольнити.

3. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

4. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від 18 грудня 2023 року в наступній редакції:

"1. Позовну заяву Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України від 29.06.2023 №11/3/1-11ВИХ-23 (вх..1725/23 від 29.06.2023) - задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб олив моторних для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/48, укладених між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

3. Визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення від 01.09.2022 №286/1/22/49, укладених між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

4. Визнати недійсними п.п.1.1 та 3.1 договору про постачання для державних потреб мастильних засобів для техніки спеціального призначення від 26.10.2022 №286/1/22/75, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл" (; місцезнаходження: 09100, Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Пулюя Івана, буд.48-А) на користь Міністерства оборони України (; місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) безпідставно сплачені кошти у розмірі 1 577 541,69 грн (один мільйон п`ятсот сімдесят сім тисяч п`ятсот сорок одна гривня 69 коп.), інфляційні втрати в сумі 54 222,61 грн (п`ятдесят чотири тисячі двісті двадцять дві гривні 61 коп.) та 3% річних в сумі 20 025,63 грн (двадцять тисяч двадцять п`ять гривень 63 коп).

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл" (; місцезнаходження: 09100, Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Пулюя Івана, буд.48-А) на користь Офісу Генерального прокурора (; місцезнаходження: 01011, місто Київ, Вулиця Різницька, будинок 13/15) судовий збір у розмірі 32 828,85 грн (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять вісім гривень 85 коп.).

7. Накази видати після набрання рішенням законної сили."

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Юкойл" (; місцезнаходження: 09100, Київська область, Білоцерківський район, м. Біла Церква, вул. Пулюя Івана, буд.48-А) на користь Офісу Генерального прокурора (; місцезнаходження: 01011, місто Київ, Вулиця Різницька, будинок 13/15) - 4 026,00 грн (чотири тисячі двадцять шість гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

7. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.09.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко