ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2024 р. Справа№ 910/12121/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.09.2024 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.04.2024 (повний текст складено 17.05.2024)

у справі № 910/12121/23 (суддя К.В. Полякова)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Міністерства оборони України

про стягнення 53 196 365, 74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 52 381 633,10 грн. заборгованості за договорами про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них №370/1/5/6-ВС/14/2022-ЦЮ від 18.04.2022, № 370/1/5/20/ВС/125/2022-ЦЮ від 21.12.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них №370/1/5/6-ВС/14/2022-ЦЮ від 18.04.2022, № 370/1/5/20/ВС/125/2022-ЦЮ від 21.12.2022 в частині здійснення повного та своєчасного розрахунку за надані послуги по перевезенню вантажів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 52 381 663,10 грн.

21.09.2023 протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог на суму 814 732, 64 грн., отже загальна суму заборгованості відповідача перед позивачем складає 53 196 365, 74 грн.

18.01.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 23 217 620, 36 грн., у зв`язку із тим, що відповідачем 26.12.2023 платіжною інструкцією № 370/3/2666 було сплачено за послуги залізничних перевезень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі № 910/12121/23 клопотання Міністерства оброни про закриття провадження в частині позовних вимог задоволено, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 23 217 620, 36 основного боргу закрито.

Таким чином, на момент розгляду справи розмір заборгованості за розрахунком позивача, за надані послуги з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них складає 29 978 745,38грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі № 910/12121/23 позовні вимоги задоволено повністю. На підставі рішення з Міністерства оборони України підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 29 978 745 грн. 38 коп. заборгованості, 797 945 грн. 49 коп. витрат зі сплати судового збору.

Місцевий господарський суд під час прийняття рішення прийшов до висновку про те, що відповідач, взяті на себе зобов`язання, не виконав, не сплатив повністю та своєчасно за надані позивачем послуги по перевезенню вантажів за договорами про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них №370/1/5/6-ВС/14/2022-ЦЮ від 18.04.2022, № 370/1/5/20/ВС/125/2022-ЦЮ від 21.12.2022.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду встановленим обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем не надано до суду першої інстанції належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження виконання відповідних операцій, а саме накладних з відміткою станції призначення про прибуття вантажу та підписом вантажоодержувача про одержання вантажу в накладній, дорожньої відомості до позовної заяви не долучено, а тому позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі.

Крім того, апелянт зазначає, що у поясненнях від 22.02.2024 відповідач звертав увагу суду першої інстанції на те, що перевезення за накопичувальною карткою 22120001, накладними 47179759, 47179767, 47199708, 47252424, 47267208, 47302666 здійснювалось згідно договору постачання від 04.10.2022 № 286/1/22/67 з ТОВ "ЕНЕРГОМЕД" не включено до плану військових перевезень та відповідно до постанови КМУ від 04.11.2015 № 891 не є перевезенням військових вантажів (відправник вантажу TOB "ЕКСОН ЮК").

Також апелянт зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.03.2022 № 379 "Про особливості здійснення гуманітарної допомоги, яка перевозиться залізничним транспортом в умовах воєнного стану" визначено, що гуманітарною допомогою (гуманітарним вантажем) визнаються будь-які товари, щодо яких у товаро-супровідних та/або перевізних документах міститься відповідний запис про приналежність такого вантажу (товару) до гуманітарної допомоги і одержувачем якого є акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") з метою його подальшого перевезення отримувачам, визначеним абзацом четвертим цього підпункту, за їх заявками без здійснення передбаченої Законом України "Про гуманітарну допомогу" процедури визнання таких товарів, гуманітарною допомогою у кожному випадку та без попереднього визначення отримувачів і набувачів гуманітарної допомоги, які після надходження гуманітарних вантажів визначаються в порядку, передбаченому цією постановою.

Отримувачами гуманітарної допомоги є обласні, Київська міська військові адміністрації (далі - військові адміністрації) чи інші визначені Кабінетом Міністрів України суб`єкти; вказані отримувачі гуманітарної допомоги звільняються від обов`язку реєструватися в Єдиному реєстрі отримувачів гуманітарної допомоги та від інших обов`язків, передбачених Законом України "Про гуманітарну допомогу", крім обов`язків, передбачених цією постановою.

Апелянт звертає увагу, що підпунктом 2 пункту 1 вказаної постанови визначено, що AT "Укрзалізниця" укладає в електронній формі з військовими адміністраціями та іншими визначеними Кабінетом Міністрів України отримувачами гуманітарної допомоги договори про організацію залізничних перевезень гуманітарних вантажів.

Підпункт 4 пункту 1 Постанови № 379 (із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 03.05.22 № 528) передбачає, що витрати AT "Укрзалізниця", пов`язані з одержанням, збором, обробкою, зберіганням, оформленням та перевезенням гуманітарних вантажів, відшкодовуються за рахунок коштів державного бюджету, які здійснюються для фінансування заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту.

За наведених вище обставин вбачається, що наявний між сторонами договір не врегульовує питання перевезення вантажів, які є гуманітарною допомогою.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до Порядку організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2014 № 891, військовий вантаж - військове майно (всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство та інші матеріально-технічні засоби тощо), яке закріплене за Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, правоохоронними органами, Держспецтрансслужбою і Держспецзвязком та перевозиться залізничним транспортом. Натомість гуманітарна допомога не є військовим майном, не закріплене за Збройними Силами та не може вважатись військовим вантажем. Відповідно, перевезення гуманітарної допомоги не включене до плану військових перевезень.

Також апелянт зазначає, що 05.03.2024 прийнята Постанова Кабінету Міністрів України №251/дск "Про особливості здійснення залізничних перевезень гуманітарних вантажів для потреб з`єднань, військових частин і підрозділів Збройних Сил, а також органів та підрозділів Державної прикордонної служби в умовах воєнного стану". Лише в рамках постанови передбачено укладення додаткових угод про перевезення гуманітарних вантажів до договору про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів та розрахунків за них від 25.12.2023 № 370/1/5/18.

На переконання апелянта вищенаведені обставини підтверджують той факт, що позовні вимоги про стягнення з Міністерства оброни України вартості перевезення гуманітарної допомоги на суму 913 087, 09 грн. є безпідставними, оскільки за укладеними між сторонами договорами не передбачалось перевезення гуманітарної допомоги, а питання оплати здійснення таких перевезень було врегульовано лише в березні 2024 року після прийняття постанови Кабінету Міністрів України №251/дск.

Апелянт також звертає увагу суду на те, що під час дії договорів позивач виконував перевезення вантажів у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць іншої держави та вагонах замовника (вантажний вагон, крім власного вагона перевізника і вагона залізниці іншої держави, яким замовник володіє на підставі власності або іншій правовій підставі, або власний вагон іншого оператора (крім перевізника), наданий замовнику для організації перевезень.

Зазначені обставини були викладені замовником в протоколах розбіжностей до переліків перевізних документів, наданих АТ Укрзалізниця, при цьому Міноборони вказувало на необхідності здійснення перерахунку наданих послуг в цій частині, однак перевізник перерахунок не зробив.

Вимогами "Правил пользования грузовими вагонами в международном сообщении (ПГВ)" не визначено нарахування плати отримувачу послуг за використання, користування вагонами та компенсацію витрат на перевезення у порожньому стані, а підстава, про яку вказує перевізник у своїх поясненнях, відсутня у зазначених вище правилах (військова агресія).

Крім того, нарахування за послуги щодо використання, користування вагонами та компенсація витрат на перевезення у порожньому стані при перевезенні у вагонах інших субєктів господарювання та вагонах інших держав не обумовлено договорами.

Відповідності до п. 4.1 договорів, провізна плата, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані та плата за використання нараховується на власний вагон перевізника.

Пунктом 4.8 договорів визначено, що розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються відповідно до умов Збірника тарифів, яким не передбачено нарахування плати за використання, користування та компенсації витрат на перевезення у порожньому стані при перевезенні у власних вагонах або вагонах інших держав.

Однак позивач нараховував провізну плату, компенсацію витрат на перевезення у порожньому стані та плату за використання на вагони, які не були його власністю, а належали іншим суб`єктам господарювання або іншим країнам.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково ототожнено нарахування плати отримувача послуг за використання, користування вагонами та компенсацію витрат на перевезення у порожньому стані.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а оскаржуване рішення таким, що ухвалене згідно з вимогами чинного законодавства та з урахуванням обставин справи, з повним, всебічним, об`єктивним її розглядом з дотриманням принципів рівності учасників справи та реалізації їх процесуальних прав у зв`язку із чим відсутні підстави для його скасування.

Позивач вважає посилання апелянта на те, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 193 (далі Постанова КМУ № 1493) від 03.03.2022 з державного резервного фонду виділено 10006 млн. грн. на забезпечення механізму безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану, то відповідно до підпункту 4 пункту 1 Постанови КМУ №379, заявлені до стягнення витрати перевізника, мають відшкодовуватись за рахунок таких коштів. Проте, така позиція є помилковою, оскільки згідно пункту 2 Постанови КМУ № 193 грошові кошти у сумі 10006 млн. грн. виділено для забезпечення безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану в частині закупівель пально-мастильних матеріалів, електроенергії, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів (вакцин), медичних виробів, допоміжних засобів до них, медичного обладнання, проведення першочергових аварійно-відбудовних робіт на об`єктах залізничної інфраструктури та необхідного ремонту тягового і рухомого складу, виплати заробітної плати. Зазначений перелік є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає, окрім цього з наведеного вище переліку вбачається, що кошти на оплату послуг за перевезення вантажів на користь Міністерства оборони України з державного резервного фонду не виділялись.

Невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за фактом надання позивачем послуг з перевезення вантажів, що слідували на адреси військових частин Міністерства оборони України, зумовило звернення позивача до суду з позовом про захист порушеного права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.04.2022 між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них № 370/1/5/6/-ВС/14/2022-ЦЮ, предметом якого є послуги з перевезень громадським, залізничним транспортом (60210000-3) (послуги з перевезень залізничним транспортом військових вантажів) (далі - послуги). Послуги включають надання власного вагону перевізника для перевезення та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення військових вантажів у власних вагонах перевізника і проведення розрахунків за них.

У пункті 1.3 договору зазначені наступні поняття та їх значення: відправник - зазначена в перевізному документі військова частина (установа), яка відправляє військові ешелони, військові транспорти; власний вагон перевізника - це вантажний вагон, яким Перевізник володіє на праві власності чи іншій правовій підставі, має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ "власний вагон" (далі - вагон перевізника).

Згідно з п. 3.1 договору ціна цього договору визначається в межах сум, передбачених відповідними бюджетними асигнуваннями на 2022 рік, та становить 648 678 000 грн., у тому числі ПДВ - 108 113 000 грн. Закупівля послуг здійснюється за кошти Державного бюджету України за бюджетною підпрограмою 2101020/9 КЕКВ 2240 (код 070 -85 579 100 грн. 00 коп., код 070/30 -563 098 900 грн. 00 коп.).

Відповідно до пункту 4.1 договору розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника складається з: 1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; 2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, з урахуванням коригуючих коефіцієнтів до тарифів Збірника тарифів на дату відправлення вагону, скореговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 2 до цього договору. Якщо тарифна відстань за перевезення власних вагонів перевізника в порожньому етапі перевищуватиме 2190 км, то плата визначається з використанням формул, наведених у пункті 2 розділу IV Збірника тарифів, за фактичну відстань та коефіцієнту, що коригує вартість за операцію руху залежно від відстані перевезення, який має значення у тарифному поясі "від 2091 км до 2190 км". Під час визначення тарифної відстані за перевезення порожніх власних вагонів перевізника неповні кілометри округлюються до повних за загальними правилами; 3) плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за нормативний термін доставки.

За змістом пункту 5.1 договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у п. 5.9. договору за фактично надані послуги перевізником.

При оформленні військових перевезень комплект документів, які належать замовнику, а саме: накладні, накопичувальні картки, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, відомості плати за користування вагонами та інші документи, які підписані уповноваженими представниками військових частин Міноборони та працівниками станції (далі - розрахункові документи), направляються зі станцій, де здійснювалось оформлення військових перевезень, до виробничих структурних підрозділів філії "ЄРЦ" для опрацювання та подальшої видачі їх представнику Управління військових сполучень на залізницях (далі - представники замовника) для перевірки правильності нарахувань та оформлення розрахункових документів (пункт 5.4 договору).

Пунктом 6.1 договору строк надання послуг встановлений до 31.12.2022 року.

Згідно з пунктом 6.2 договору надання послуг (у тому числі надання власного вагону перевізника у використання) за цим договором здійснюється на підставі витягів з плану військових перевезень, які замовник пред`являє перевізнику через представника замовника на регіональній філії "Південно-Західна залізниця".

Надання послуг за цим договором підтверджується одним або кількома документами: залізничною накладною, відомістю плати за користування вагонами (контейнерами), відомістю плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накопичувальною карткою та іншими документами, які узгоджені та підписані відповідальним представником військової частини, призначеним наказом командира частини (6.3 договору).

Відповідно до пункту 12.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання.

За положеннями пункту 12.2 договору сторони беруть до уваги, що враховуючи вимоги частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, а саме - з 01.01.2022 року відповідно до діючих ставок та тарифів на день надання послуги.

У додатку № 4 до договору визначено перелік із 288 військових частин, що виконують військові перевезення.

21.12.2022 сторонами укладено договір про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них № 370/1/5/20/ВС/125/2022-ЦЮ, відповідно до пункту 3.1 якого ціна договору визначається в межах сум, передбачених відповідними бюджетними асигнуваннями на 2022 рік та становить 860 186 285,10 грн., у тому числі ПДВ - 143 364 380,85 грн. Закупівля послуг здійснюється за кошти Державного бюджету України за бюджетною підпрограмою 2101020/9 КЕКВ 2240, код 070.

Інші умови договору є аналогічними, що й у договорі про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них від 18.04.2022 № 370/1/5/6/-ВС/14/2022-ЦЮ.

За доводами позивача відповідач розрахувався за надані послуги частково, заборгованість складає 53 196 365, 74 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції через систему "Електронний суд" від відповідача 18.01.2024 надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 23 217 620, 36 грн., у зв`язку із тим, що відповідачем 26.12.2023 платіжною інструкцією № 370/3/2666 було сплачено за послуги залізничних перевезень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі № 910/12121/23 клопотання Міністерства оброни про закриття провадження в частині позовних вимог задоволено, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 23 217 620, 36 основного боргу закрито.

Таким чином, на момент розгляду справи позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них складають 29 978 745,38грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами (частина перша); суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частина друга); загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята).

Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статей 908, 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються, зокрема, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншими нормативними актами.

Статтею 8 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, положення якого згідно з пунктом 2 Статуту визначають обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до статті 6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України 08.06.2011 № 138) на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно зі статтею 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

У Правилах видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083 вказано, що оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування (пункт 8 Правил).

Відповідно до п. 1.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, зареєстрованого з Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №864/5085, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Як слідує з заперечень відповідача, визначена позивачем заборгованість за надані послуги з перевезення вантажів, не підтверджується для оплати, зокрема, із наступних причин: нарахування за проведення маневрової роботи не підтверджене вимогою вантажовідправника; нарахування за оформлення переадресування вантажів здійснено за відсутності зміни станцій призначення та/або одержувача вантажу замовником; нарахована плата за вагони, що не є вагонами перевізника; на відомостях плати відсутні підписи вантажоотримувача та відсутній акт ГУ-23; відсутні накладні, вантажоотримувач відмовився від підпису відомості; здійснено надлишкове нарахування перевезення маршрутного поїзду, маневрову роботу, невірно застосовано ставку плати; перевезення проводила інша компанія (ТОВ «Ексон Юк»).

Відповідно до п. 5.4. та 6.3. договору документи, якими підтверджується надання послуг за договором, є: залізнична накладна, відомість плати за користування вагонами, відомість плати за подавання, збирання вагонів та маневрову роботу, накопичувальні картки та інші документи, які узгоджені та підписані відповідальним представником військові частини, призначеним наказом командира частини..

Отже, відомість плати за подавання, збирання вагонів та маневрову роботу є належними документами, що підтверджують надання супутніх послуг з перевезення військових вантажів та послуг.

Крім того, відповідач заперечує проти стягнення плати за перевезення вантажів у вагонах, які не є вагонами перевізника, колегія суддів зауважує наступне.

Надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом передбачає використання вагонів для транспортування вантажів з однієї точки до іншої. Використання вагона забезпечує безпечне та надійне розміщення вантажів, захищаючи їх від погодних умов, механічних пошкоджень та інших факторів, що можуть вплинути на стан вантажу під час його перевезення.

Інакше кажучи, без вагонів залізничний транспорт не може функціонувати належним чином, оскільки вони (вагони) є невід`ємною частиною процесу перевезення вантажів залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 1 розділу І Тарифного керівництва 1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 № 340/16356, терміни щодо визначення тарифів вживаються виключно для цього Збірника у таких значеннях: власний вагон перевізника - це вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності чи іншій правовій підставі, має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ «власний вагон» (далі - вагон Перевізника).

Власний вагон - вантажний вагон, яким юридична особа (крім перевізника) або фізична особа - підприємець володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загально мережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ «власний вагон».

Таким чином, під час перевезення вантажів використовується вагон перевізника або власний вагон.

Як слідує з протоколів розбіжностей до переліків перевізних документів, зокрема, від 27.06.2022 по Львівська залізниця, Одеська залізниця; від 18.07.2022 по Львівська залізниця, Придніпровська залізниця; від 18.08.2022 по Львівська залізниця, Придніпровська залізниця; від 18.09.2022 по Львівська залізниця, Південна залізниця, Придніпровська залізниця; від 18.10.2022 по Придніпровська залізниця; від 18.11.2022 по Львівська залізниця, Південна залізниця; від 19.12.2022 по Львівська залізниця, Південна залізниця, під час дії Договорів перевізник виконував перевезення вантажів у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць іншої держави та вагонах замовника.

Плата за користування вагонами нараховується відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ зазначених Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Термін користування вагонами, що подаються залізницею, обчислюється не раніше часу, зазначеного у повідомленні (пункт 4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113).

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника (пункт 6 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113).

Розпоряджання вагонами інших держав на території України відбувається відповідно до міжнародних нормативно-правових актів, а саме відповідно до п. 1.2., 1.4., 1.9. «Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав» затверджені на нараді уповноважених представників залізничних адміністрацій 24.05.1996 відповідно до Рішення п`ятнадцятого засідання Ради з залізничного транспорту від 05.04.1996 (далі - Правила).

Згідно з п. 5.7. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за № 168/26613, залізниця під час введення правових режимів воєнного або надзвичайного стану може використовувати власні вантажні вагони для перевезення вантажів, необхідних для ліквідації стихійного лиха, у разі виникнення загрози безпеці руху, виконання мобілізаційних та інших перевезень з повідомленням про це власника вагонів. В інших випадках власні вантажні вагони можуть використовуватися залізницею за погодженням із власником вагонів.

Відповідно до виданого позивачем розпорядження від 03.03.2022 № ЦМ-13/549 у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні із 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» дозволяється тимчасово використовувати вагони країн СНД не залежно від власності, які перебувають на території України для перевезення гуманітарних вантажів підвищення обороноздатності та відновлення економіки України. Так, визначено віднести вагони країн СНД (крім ЧФМ), що перебувають на території України до групи ЦТЛ-СНД. Планування перевезень, оформлення перевезень та нарахування плати за перевезення та послуги, пов`язані з перевезенням в цих вагонах, здійснювати за таким же порядком, як у вагонах УЗ під оперуванням ЦТЛ з обов`язковою наявністю планів та ЕЛЗ з ознакою «ЦТЛ».

Отже, використання позивачем для здійснення спірних перевезень вагонів іноземних держав вважається використанням позивачем таких вагонів, як власних, та не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за перевезення та послуги, пов`язані з перевезенням у цих вагонах.

До того ж, умовами укладених між сторонами договорів у пунктах 4.1 визначено, що розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника складається з: 1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; 2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів.

Апелянтом не надано суду доказів використання відповідачем власних вагонів для спірних перевезень.

Поряд із цим, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.04.2022 у справі № 761/6594/22 задоволено клопотання детектива першого відділу детективів Підрозділу детективів із захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України Олени Чайки, про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні №0000003, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Даною ухвалою суду Національному агентству України з питань виявлення і розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, передано в управління або передачі в управління за договором речові докази в кримінальному провадженні № 0000003, а саме арештовані вагони згідно з переліком, що наведений в ухвалі. До завершення заходів організації управління майном Національним агентством питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, передано вказані арештовані вагони на відповідальне зберігання Акціонерного товариства «Укрзалізниця» з правом комерційного використання (управління) зазначеними вагонами та правом користування, володіння та розпорядження AT «Укрзалізниця» грошовими коштами (доходами), отриманими від комерційного використання (управління) такими вагонами, на будь-які потреби, що виникають під час здійснення господарської діяльності AT «Укрзалізниця». Зобов`язано AT «Укрзалізниця» в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів визначити приналежність зазначених вагонів до АТ «Укрзалізниця» на час дії арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування позивачем плати за вагони, що передані позивачу на відповідальне зберігання на підставі ухвали суду від 11.04.2022 у справі № 761/6594/22, здійснюється за період після 11.04.2022, що узгоджується з правом комерційного використання цих вагонів позивачем.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача щодо відсутності в позивача права на отримання плати за використання зазначених вагонів, на які накладений арешт, не знайшли свого підтвердження.

Також апелянт заперечує проти нарахованої плати за перевезення вантажу, відправником якого виступало ТОВ «Ексон Юк».

Відповідно до графи 10 накладної № 45455806, відправником вантажу значиться ТОВ «Ексон Юк» (м. Київ), отримувачем - ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), вантаж слідував на станцію призначення № П/К 43 № 440904.

У той же час, відповідно до наказу №20975 від 17.12.2022 здійснено переадресування за первинними перевізними документами на станцію призначення з кодом 440603 Індустріальна Південна залізниця, платником переадресації виступало ТОВ «Ексон Юк».

Надалі, згідно з наказом № 1013 від 21.12.2022 здійснено переадресування за первинними перевізними документами на станцію призначення з кодом 440209 Основа Південна залізниця, платником зазначено відповідача.

Враховуючи, що відправником вантажу ТОВ «Ексон Юк» було внесено плату за перевезення вантажів лише до визначеної ним станції призначення, плата за відстань між первісним місцем призначення та зміненим покладається на отримувача вантажу на станції призначення, тобто на відповідача.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до пункту 6.2. договорів надання послуг (у тому числі надання власного вагону перевізника у використання) здійснюється на підставі витягів з плану військових перевезень, які замовник пред`являє перевізнику через представника замовника на регіональній філії «Південно-Західна залізниця».

Відповідно до пункту 1 розділу II Інструкції з планування військових залізничних перевезень, затвердженої спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства інфраструктури України від 01.12.2015 №666/503, (далі - Інструкція № 666/503) планування військових залізничних перевезень здійснюється ЦУВІСП зі складанням місячних планів військових перевезень (далі - план перевезень) згідно із заявками на планування військових залізничних перевезень (додаток 1) штабів видів Збройних Сил України, оперативних командувань, структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та підпорядкованих їм органів військового управління на підставі відповідних директив, наказів, розпоряджень Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 3-7 розділу II Інструкції №666/503 заявки на планування військових залізничних перевезень надаються до 20 числа місяця, що передує запланованому, а на додаткові - до 10 числа поточного місяця. Заявки на планування термінових військових перевезень надаються до ЦУВІСП не пізніше, як за три доби до початку навантаження. Заявки на зміну планів перевезень, а також їх відміну надаються до ЦУВІСП не пізніш як за п`ять діб до початку навантаження. ЦУВІСП на підставі отриманих заявок розробляє план перевезень, який доводить до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Укрзалізниця") не пізніше ніж за сім діб до початку планового місяця. Витяги із плану перевезень ПАТ "Укрзалізниця" доводить до залізниць. Залізниці доводять витяги з плану перевезень до дирекцій залізничних перевезень. Заявки на забезпечення навантаження військових ешелонів і військових транспортів командири військових частин (далі - вантажовідправники) надають військовим комендантам комендатур військових сполучень та начальникам залізничних станцій не пізніш як за 3 доби до початку навантаження за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції.

Разом із цим, відповідно до наявних у матеріалах справи копій витягів з планів військових перевезень за період лютий-грудень 2022 року, останні надані позивачу лише в червні 2023 року, тобто після фактичного здійснення перевезення, про що свідчить відповідна відмітка на копіях витягів із планів.

Крім того, відповідач заперечував проти стягнення 913087,09 грн. плати за перевезення гуманітарної допомоги та невійськового вантажу, посилаючись на те, що укладеними з позивачем договорами не передбачено перевезення гуманітарної допомоги та не військового вантажу, та відповідні перевезення відсутні в плані.

27.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 379 «Про особливості здійснення гуманітарної допомоги, яка перевозиться залізничним транспортом в умовах воєнного стану», в якій установлено, що АТ "Укрзалізниця" виступає одержувачем гуманітарних вантажів і при цьому не є отримувачем/набувачем гуманітарної допомоги в розумінні Закону України "Про гуманітарну допомогу". Отримувачами гуманітарної допомоги є обласні, Київська міська військові адміністрації (далі - військові адміністрації) чи інші визначені Кабінетом Міністрів України суб`єкти; вказані отримувачі гуманітарної допомоги звільняються від обов`язку реєструватися в Єдиному реєстрі отримувачів гуманітарної допомоги та від інших обов`язків, передбачених Законом України "Про гуманітарну допомогу", крім обов`язків, передбачених цією постановою.

Витрати АТ "Укрзалізниця" пов`язані з одержанням, збором, обробкою, зберіганням, оформленням та перевезенням гуманітарних вантажів відшкодовуються за рахунок коштів державного бюджету, які здійснюються для фінансування заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту (пункт 4 постанови від 27.03.2022 № 379).

Надалі, відповідно до листа Секретаріату КМУ від 07.08.2023 вих. № 20044/0/2-23, визначено, що Міністерство оборони України та/або військові частини чи підпорядковані йому підрозділи не є отримувачами гуманітарної допомоги яка перевозиться залізничним транспортом в умовах воєнного стану відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.03.2022 № 379.

Відповідно до параграфу 1 ст. 3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зі змінами та доповненнями від 01.07.2019 (надалі - УМВС) ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Згідно з параграфами 1, 3 та 5 ст. 14 УМВС відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Згідно зі статтею 31 УМВС, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: 1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж, за здійснене ними перевезення; 2) одержувача - перевізнику, що видає вантаж, за здійснюване їм перевезення.

Статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Майно для забезпечення руху опору є військовим майном та закріплюється за військовими частинами Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

Відповідно до Положення з військових перевезень залізничним транспортом, морським, річковим та повітряним транспортом, затверджений наказом Міністерства оборони України від 05.09.2013 №595 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 за №1662/24194 (далі - Положення №595), термін «військовий вантаж» вживається у такому значені: військовий вантаж - озброєння, військова техніка, ракети, боєприпаси, продовольство, пальне, та інші матеріально - технічні засоби, що належать військовим частина, які є відправниками та одержувачами.

Згідно інформації, яка міститься у накладних із перевезення гуманітарного вантажу, копії яких долучені до матеріалів справи вбачається, що одержувачем перевезеного позивачем вантажу є військові частини, які входять до складу Збройних Сил України, отже таке майно є військовим майном і після перетину кордону плата за перевезення відповідного вантажу по території України покладається на відповідача, як одержувача вантажу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від оплати за послуги з перевезення вантажів, визначених як не військовий вантаж, оскільки зазначений вантаж прийнятий військовими частинами на станціях призначення.

Крім того, відповідно до Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084, саме відповідач, як відправник спірного вантажу, здійснював заповнення графи 20 накладної та визначав код платника вантажного відправлення. При цьому, правильність заповнення графи 20 підтверджується підписом у графі 55.

Також відповідач посилається на відсутність на деяких перевізних документах відміток чи внесених змін без засвідчення посадовою особою залізниці з зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено відповідні зміни.

Згідно з пунктом 1 частини 8 Закону України «Про державну таємницю» до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація: 1) у сфері оборони: про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань; про дислокацію, характеристики пунктів управління, зміст заходів загальнодержавного та регіонального, у разі необхідності міського і районного рівня, щодо приведення у готовність єдиної державної системи цивільного захисту населення і територій до виконання завдань в особливий період та про організацію системи зв`язку (оповіщення) в особливий період, можливості населених пунктів, регіонів і окремих об`єктів щодо евакуації, розосередження населення і забезпечення його життєдіяльності; забезпечення виробничої діяльності об`єктів національної економіки у воєнний час.

Отже, надання позивачем послуг відповідачу в умовах воєнного стану без своєчасного оформлення первинних документів чи оформлення їх із недоліками зумовлено специфікою надання таких послуг, а також з метою дотримання режиму секретності та забезпечення безпеки перевезення військових вантажів.

Відповідач також звертав увагу на не заповненні накладні від 25.03.2022, 31.03.2022, 10.10.2022 року.

Згідно з наявними в матеріалах справи листа від 02.11.202 № 5297 з актом наданих послуг від 02.11.2022 № 9 погоджено надання послуг за договорами у жовтні 2022 року на суму 131 381 066,99 грн., актом на оплату наданих послуг від 24.02.2023 № 3/12.2022 погоджено надання послуг за договорами у жовтні 2022 року на суму 132 695 946,18 грн.; у листі від 05.05.2023 № 2589 з актом на оплату наданих послуг від 31.05.2022 № 1/05.2022 погоджено надання послуг за договором від 18.04.2022 за період з 01.02.2022 по 30.04.2022 на суму 18820983,09 грн.

Доказів того, що зазначені відповідачем не заповнені накладні від 25.03.2022, 31.03.2022, 10.10.2022 не входять в перелік погоджених сторонами наданих послуг згідно з наведеними вище актами, матеріали справи не містять.

Відповідач посилався на те, що позивачем заявлено до стягнення плату за перевізними документами від 14.06.2022 № 43786115, від 12.07.2022 № 43802156, від 20.07.2022 № 12050009, від 27.07.2022 № 45811015, 45832805, по яким вже здійснено оплату до подання позову на загальну суму 231 684,84 грн.

Однак відповідачем не додано доказів здійснення оплати за вказаними перевізними документами, якими можуть бути платіжні інструкції та виписки з банківського рахунку, отже відсутні правові підстави для відмови в задоволенні позову в частині стягнення 231 684, 84 грн. відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, позивачем належним чином обґрунтовано позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за договорами про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них № 370/1/5/6/-ВС/14/2022-ЦЮ від 18.04.2022, № 370/1/5/20/ВС/125/2022-ЦЮ від 21.12.2022 та наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 29 978 745, 38 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ґрунтуються на намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, об`єктивно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі № 910/12121/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі № 910/12121/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12121/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська