ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/673/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Невмержицького Миколи Івановича

до Овруцької міської ради Житомирської області

про стягнення 168 149,54грн

Фізична особа - підприємець Невмержицький Микола Іванович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Овруцької міської ради Житомирської області 168 149,54грн, з яких: 117 601,00грн основного боргу, 8 540,29грн 3% річних, 42 008,25грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договорів на створення проектно-вишукувальної продукції №54/21, №55/21, №56/21 від 06.12.2021 в частині оплати наданих послуг.

В якості правових підстав позивач зазначає, зокрема, ст.525, 526, 625, 626, 627 Цивільного кодексу України, ст.174, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 24.06.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та заперечень щодо її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

При цьому, 08.08.2024 від позивача засобами електронного зв`язку до суду надійшов текст мирової угоди від 06.08.2024.

Крім того, 15.08.2024 за вх. №01-44/2362/24 через систему "Електронний суд" до суду від відповідача надійшла заява про затвердження мирової угоди та текст самої мирової угоди від 06.08.2024.

Суд враховує, що за змістом ч.1-2 ст.192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши с п і л ь н у п и с ь м о в у з а я в у, на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто, процедура затвердження мирової угоди під час розгляду справи в суді передбачає в обов`язковому порядку наявність підписаної о б о м а повноважними представниками сторін спільної заяви про це.

Проте, матеріали справи містять лише заяву про затвердження мирової угоди (вх. №01-44/2362/24 від 15.08.2024), направлену від імені відповідача.

При цьому, ст.170 Господарського процесуального кодексу України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Згідно ч.2 ст.170 Господарського процесуального кодексу України письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником.

Згідно ч.4 ст.170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Отже, враховуючи вищевикладене, зокрема, відсутність с п і л ь н о ї заяви сторін про затвердження мирової угоди, що є обов`язковим у процедурі мирного врегулювання спору в межах розгляду справи в суді, суд дійшов висновку про повернення заяви про затвердження мирової угоди (вх. №01-44/2362/24 від 15.08.2024) відповідачу.

Водночас, суд зазначає, що оскільки вказана заява з доданим текстом мирової угоди подана в суд в електронному вигляді шляхом надсилання її через систему "Електронний суд", то фізично ця заява не повертається судом заявнику. Питання про повернення зазначеної заяви вирішується процесуально.

Згідно з ч.2, 3 ст.252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Враховуючи приписи ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

06.12.2021 між Фізичною особою-підприємцем Невмержицьким Миколою Івановичем (виконавець, позивач) та Овруцькою міською радою (замовник, відповідач) укладено договори на створення проектно-вишукувальної продукції №54/21, №55/21, №56/21 (далі Договори) (а.с. 8-10).

Відповідно до п.1.1 Договорів замовник доручає та сплачує, а виконавець приймає на себе:

- виготовлення проектно-вишукувальної документації на "Капітальний ремонт тротуару на площі Свободи в м. Овруч Житомирської області (коригування)" (Договір №54/21);

- виготовлення проектно-вишукувальної документації на "Реконструкція скверу "Партизанської слави" у м. Овруч та створення на його території постійно діючої експозиції під відкритим небом "Музею історії Овруччини" вул. Героїв Майдану, м. Овруч, Житомирська область" (Договір №55/21);

- проведення вишукувальних робіт на "Реконструкція скверу "Партизанської слави" у м. Овруч та створення на його території постійно діючої експозиції під відкритим небом "Музею історії Овруччини" вул. Героїв Майдану, м. Овруч, Житомирська область» (Договір №56/21).

Робота за даними Договорами виконується у відповідності до узгодженого сторонами завдання на проектування, технічних, наукових, економічних та інших вимог до 31.12.2021 (п.1.2 Договорів).

Згідно п.2.1 вищевказаних договорів замовник оплачує виконавцю виконані роботи згідно акту виконаних робіт протягом 10 днів після його підписання.

Термін дії Договорів: 06.12-31.12.2021 (п.6.1 Договорів).

На виконання умов зазначених договорів позивачем надано, а відповідачем отримано послуги на загальну суму 117 601,00грн, що підтверджується підписаними обома сторонами та скріпленими печатками актами прийняття-передачі виконаних робіт №54/21 від 30.12.2021 (на суму 49 980,00грн), №55/21 від 30.12.2021 (на суму 48 007,00грн), №56/21 від 30.12.2021 (на суму 19 614,00грн) (а.с. 11-13).

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договорами на створення проектно-вишукувальної продукції у частині проведення оплати за виконані роботи позивачем направлялися претензії №1 від 01.04.2024, №2 від 01.04.2024, №3 від 01.04.2024, які отримані останнім, що підтверджується штампами вхідної кореспонденції на вказаних претензіях, а також копією письмової відповіді відповідача №02-09/936 від 03.05.2024 (а.с. 14-17).

Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з останнього 117 601,00грн основного боргу, 42 008,25грн інфляційних нарахувань, 8 540,29грн 3% річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасником справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договорів надання послуг.

Відповідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору, його умови визначаються сторонами на їх розсуд і є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Як судом зазначалося вище, за змістом п.2.1 вищевказаних договорів замовник оплачує виконавцю виконані роботи згідно акту виконаних робіт протягом 10 днів після його підписання.

Судом встановлено, що сторонами 30.12.2021 підписано відповідні акти прийняття-передачі виконаних робіт до договорів на створення проектно-вишукувальної продукції №54/21, №55/21, №56/21 від 06.12.2021 на загальну суму 117 601,00грн (а.с. 11-13). Зазначені акти підписані відповідачем без жодних зауважень та застережень.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

За ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У свою чергу, відповідач доказів сплати заборгованості в розмірі 117 601,00грн суду не надав.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 117 601,00грн належними та допустимими доказами у справі, наявними в матеріалах справи.

Крім того, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача 8 540,29грн 3% річних (за період 10.01.2022-11.06.2024) та 42 008,25грн інфляційних нарахувань (за період січень 2021 року травень 2024 року).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд встановив, що позивач неправильно визначив день закінчення строку виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару.

Як судом зазначалося вище, за змістом п.2.1 договорів на створення проектно-вишукувальної продукції від 06.12.2021 №54/21, №55/21, №56/21 від 06.12.2021 замовник оплачує виконавцю виконані роботи згідно акту виконаних робіт протягом 10 днів після його підписання.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

При цьому, за змістом ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З врахуванням того, що останній день строку виконання зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт припадає на 09.01.2022, що, у свою чергу, є вихідним днем, днем закінчення строку оплати є перший за ним робочий день, тобто 10.01.2022.

Враховуючи викладене, період прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати виконаних послуг починається з 11.01.2022.

Тобто, суд вважає правильним період нарахування 3% річних 11.01.2022-11.06.2024.

Враховуючи наведене, перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон", господарський суд здійснив розрахунок 3% річних, відповідно до якого загальна сума 3% річних, що підлягає до задоволення, становить 8 530,63грн. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення 3% річних у сумі 9,66грн (8 540,29 8 530,63) суд відмовляє.

Перевіривши додані до позовної заяви розрахунки розміру інфляційних втрат (за період січень 2022 року - травень 2024 року) (а.с. 22-29), суд вважає їх арифметично правильними, тому задовольняє вимогу щодо стягнення 42 008,25грн інфляційних нарахувань.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, а саме: в частині вимог про стягнення 117 601,00грн основного боргу, 42 008,25грн інфляційних нарахувань, 8 530,63грн 3% річних. У частині вимог щодо стягнення 9,66грн 3% річних суд відмовляє в позові.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Овруцької міської ради Житомирської області (11101, Житомирська обл., м. Овруч, вул. Т.Шевченка, буд. 31-а; ідентифікаційний код 04053370) на користь Фізичної особи - підприємця Невмержицького Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):

- 117 601,00грн основного боргу;

- 42 008,25грн інфляційних нарахувань;

- 8 530,63грн 3% річних;

- 3 027,83грн судового збору.

3. Відмовити в позові в частині вимог щодо стягнення 9,66грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.09.24

Суддя Шніт А.В.

Відправити:

1 - позивачу (РНОКПП НОМЕР_1 ) (рек.)

2 - відповідачу через електронний кабінет