ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 серпня 2024 року Справа № 903/574/24

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут

до відповідача: Комунальне підприємство "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради

про стягнення 14 030 620,31 грн.

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Королюк І.В.

Представники сторін:

від позивача: Розгон О.В.

від відповідача: н/з

встановив:

17.06.2024 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут до Комунального підприємства "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради про стягнення 15 261 071,54 грн заборгованості та судові витрати у справі.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №ВЕЗ 23-24/194 від 28.12.2023.

Ухвалою суду від 20.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16 липня 2024 року на 10:20 год.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шума М.С. з 02.07.2024 по 22.07.2024 судове засідання по справі №903/574/24, що призначено на 16.07.2024, не відбулося.

Ухвалою суду від 23.07.2024 справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 06 серпня 2024 року на 11:50 год.

06.07.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає про оплату частини боргу та просить суд зменшити нараховані позивачем штрафні санкції.

05.08.2024 на адресу суду від представника позивача у справі надійшла відповідь на відзив.

Суд протокольною ухвалою долучає відзив на позовну заяву та відповідь на відзив до матеріалів справи.

05.08.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить зменшити позовні вимоги в частині суми заборгованості з 15 261 071,54 грн. до 14 030 620,31 грн., а саме: стягнення з відповідача 13 010 454,70 грн. основного боргу, 875 252,14 грн. пені, 54 614,83 грн. збитків, завданих інфляцією та 90 298,64 грн. процентів річних.

В судовому засіданні 06.08.2024 представник позивача підтримав клопотання про зменшення розміру позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 06.08.2024 суд прийняв заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, а відтак має місце нова ціна позову 14 030 620,31 грн., з якої й вирішується спір, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 27.08.2024 на 11:40 год.

26.08.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині суми боргу у зв`язку з частковою оплатою суми основної заборгованості в розмірі 310 000,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача 13 720 620,30 грн. заборгованості, з яких: 12 700 454,70 грн. основного боргу, 875 252,14 грн. пені, 54 614,83 грн. збитків, завданих інфляцією та 90 298,64 грн. процентів річних.

В судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання 27.08.2024 не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-які клопотання чи пояснення до суду від відповідача не надходили.

Суд звертає увагу, що ухвалою суду від 06.08.2024 явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає судову справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній не позбавлений можливості здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №429 від 14.06.2018 ТОВ «ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» (далі - ТОВ «ВЕЗ», Позивач, Постачальник) надано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

28.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» та Комунальним підприємством "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради (далі - КП «Нововолинськтеплокомуненерго», Відповідач, Споживач, Боржник) укладено Договір №ВЕЗ 23-24/194 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник продає товар: Електричну енергію (ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Строк постачання електричної енергії споживачу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року (п.2.1. Договору

Згідно з п.4.1. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергії за ціною, визначеною у Додатку 2 до цього Договору. Ціна за одиницю товару включає вартість послуг оператора системи з передачі та вартість послуг з розподілу електричної енергії, які оплачуються через постачальника.

Відповідно до п.п.4.7., 4.9. Договору розрахунковим періодом згідно умов Договору є календарний місяць. Оплата поставленої електричної енергії за відповідний розрахунковий період здійснюється на умовах післяплати на підставі акта приймання-передачі електричної енергії та рахунку постачальника. Оплата поставленої електричної енергії за цим Договором за відповідний розрахунковий період здійснюється споживачем в наступному за розрахунковим місяцем в такому порядку: протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі електричної енергії у розмірі 30% поставленої електричної енергії; протягом 20 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі електричної енергії у розмірі 40% поставленої електричної енергії; протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання- передачі електричної енергії у розмірі 30% поставленої електричної енергії.

Для проведення розрахунків ТОВ «ВЕЗ» на ім`я споживача відкрито особовий рахунок №534-2015000.

На виконання умов Договору, ТОВ «ВЕЗ» забезпечило безперебійне постачання електричної енергії для потреб об`єктів Відповідача у січні березні 2024 на загальну суму 17 623 250,55 грн, що підтверджується сформованим актами приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії та рахунками, а саме:

- Актом №105/534-2015000/1/1 від 31.01.2024 приймання-передачі реалізованої електричної енергії у січні 2024 року в обсязі 781 776 кВт/год на суму 6 087 225,42 грн.;

- Рахунком №105/534-2015000/1/1;

- Актом №534-2015000/2/Ф1 від 29.02.2024 приймання-передачі реалізованої електричної енергії у лютому 2024 року в обсязі 804 122 кВт/год на суму 6 283 949,21 грн.;

- Рахунком №534-2015000/2/Ф1;

- Актом №534-2015000/3/Ф1 від 31.03.2024приймання-передачі реалізованої електричної енергії у березні 2024 року в обсязі 751 676 кВт/год на суму 5 252 075,92 грн.;

- Рахунком №534-2015000/3/Ф1;

Зазначені вище Акти приймання-передачі та Рахунки отримані Відповідачем та підписані без зауважень.

Відповідач, порушив виконання умов Договору в частині повної та своєчасної оплати , здійснив часткову оплату вартості фактично спожитої електричн енергії, у зв`язку з чим на дату звернення до суду з позовною заявою, у Відповідач існує заборгованість перед ТОВ «ВЕЗ» у сумі 14 240 905,93 грн.

Відповідно до п.5.1. Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами Договору та за ціною, яка зазначена у Додатку 2 до цього Договору.

Пунктом 5.2.1 ПРРЕЕ передбачено наступні права електропостачальника: на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; звернення до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача; на стягнення пені та застосування інших санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

Споживач відповідно до п.5.5.5 ПРРЕЕ зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, а також за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

З метою досудового врегулювання спору, ТОВ «ВЕЗ» звернулось до Відповідача з Претензією №338 від 05.04.2024 з вимогою щодо оплати заборгованості за фактично використану електроенергію.

Згідно відповіді на претензію від 26.04.2024., КП «Нововолинськтеплокомуненерго» підтверджує та визнає наявність заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань за укладеним Договором.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторонами у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно зі статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Після звернення позивача до суду відповідач перерахував позивачу суму заборгованості у розмірі 310 000,00 грн. , що підтверджується копіями платіжних інструкцій №9818 від 05.08.2024 на суму 40 000,00 грн., №9824 від 06.08.2024 на суму 50 000,00 грн., №9827 від 07.08.2024 на суму 45 000,00 грн., №9847 від 13.08.2024 на суму 50 000,00 грн., №9854 від 14.08.2024 на суму 55 000,00 грн., №9868 від 19.08.2024 на суму 50 000,00 грн. та за №9880 від 22.08.2024 на суму 20 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідачем оплачено борг на суму 310 000,00 грн. після відкриття провадження у справі, тому в цій частині позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України слід закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору.

В іншій частині позовних вимог матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 12 700 454,70 грн, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача 90 298,64 грн. 3% річних та 54 614,83 грн. інфляційних втрат за період з 17.02.2024 по 12.06.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що нараховані позивачем 90 298,64 грн. 3% річних та 54 614,83 грн. інфляційних втрат за період з 17.02.2024 по 12.06.2024 арифметично правильні, підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивач на підставі абз. 2 п 4.10 договору нарахував та просить стягнути з Відповідача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в сумі 875 252,14 грн.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

За приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У відзиві від 15.07.2024 представник відповідача просить зменшити суму нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу та пені.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України суд повинен брати до уваги ступінь виконання зобов`язань боржником, а не ступінь визнання вини. Фактично ж, незважаючи на визнання боргу відповідачем, ступінь виконання відповідачем зобов`язання з оплати залишається нульовою.

Не доведено відповідачем й здійснення всіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язань за договором від 28.12.2023 №ВЕЗ 23-24/194 .

Таким чином, відповідачем не доведено поважність причин прострочення та невиконання договірних зобов`язань перед позивачем, а також скрутного матеріального становища та достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій , оскільки таке зменшення нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару або грошових коштів за надані ним послуги.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій .

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати , а тому вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 875 252,14 грн. підлягає до задоволення.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а саме з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 13 720 620,30 грн. заборгованості, з яких: 12 700 454,70 грн. основного боргу, 875 252,14 грн. пені, 54 614,83 грн. збитків, завданих інфляцією та 90 298,64 грн. процентів річних.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Щодо клопотання позивача про повернення частини сплаченого судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі суд зазначає таке.

Як встановлено судом, відповідач після відкриття провадження у справі частково сплатив заборгованість в розмірі 1 540 451.13 грн.

Пунктом 2 частини 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явленні позову було сплачено судовий збір в сумі 183 132.86 грн, згідно платіжної інструкції №1100 від 14.06.2024.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також те, що вказана дія не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідач погасив заборгованість в сумі 1 540 451.13 грн після пред`явлення позову, суд вважає за можливе задовольнити заяву позивача повернення частини судового збору сплаченого при подачі позову в сумі 23 106,76 грн (1 540 451.13х1,5%).

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі №903/574/24 в частині стягнення основного боргу в сумі 310 000,00 грн. - закрити.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Нововолинськтеплокомуненерго" Нововолинської міської ради (45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Святого Володимира, 3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (вул. Назарія Яремчука,11-А, м.Луцьк, 43026, ) 13 720 620,30 грн. заборгованості, з яких: 12 700 454,70 грн. основного боргу, 875 252,14 грн. пені, 54 614,83 грн. збитків, завданих інфляцією , 90 298,64 грн. процентів річних та 160 026,10 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути із Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (вул. Назарія Яремчука,11-А , м.Луцьк, 43026, ) судовий збір в сумі 23 106,76 грн., що сплачений згідно платіжної інструкції №1100 від 14.06.2024 на суму 183 132.86 грн (оригінал міститься в матеріалах справи).

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

09.09.2024

Суддя М. С. Шум