РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2024Справа № 910/7687/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського»

про стягнення 125 747,60 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» про стягнення 125 747,60 грн, з яких: основний борг у розмірі 99 177,07 грн, пеня у розмірі 22 203,14 грн, 3% річних у розмірі 2 388,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 978,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем природного газу у березні-квітні 2023 року відповідно до типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, акцептування якого здійснюється через факт споживання газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7687/24 та вирішено розглядати справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

12.07.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

16.07.2024 до суду через систему Електронний Суд від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.07.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236» (надалі - постанова КМУ № 1102).

Пунктом 2 постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

У відповідності до положень п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки G_MAIL_PLR.

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем у березні, квітні 2023 року автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу спожитого відповідачем до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10).

Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (надалі- Правила), постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501 (надалі - Договір), який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Так, відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора ГТС та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі - Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Отже, позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови КМУ № 1102.

Цією ж постановою КМУ № 1102 на період постачання з 01.10.2021 по 30.11.2021 встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом листопада 2021 року розрахована за Формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн за 1 куб.метр, отже у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн за 1 куб.метр.

З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price. Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.

Згідно п. 4.3. Договору, постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Крім цього, порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ним на виконання вищевказаних умов Договору направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак, останнім такі рахунки були проігноровані. За доводами позивача, ним з 01.03.2023 по 31.03.2023 поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 2,11800 тис.куб.м. на суму 63 353,29 грн, а з 01.04.2023 по 20.04.2023 поставлено природний газ в об`ємі 1,16303 тис.куб.м. на суму 35 823,78 грн.

Однак, відповідачем не здійснено оплати за поставлений природний газ, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 99 177,07 грн. Оскільки вказану заборгованість відповідачем не сплачено у добровільному порядку, позивач звернувся із даним позовом до суду, у якому просить стягнути з відповідача борг у розмірі 99 177,07 грн, а також за прострочення виконання грошових зобов`язань пеню у розмірі 22 203,14 грн, 3% річних у розмірі 2 388,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 978,99 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що розрахунок ціни спожитого відповідачем за період з 01.03.2023 по 20.04.2023 природного газу здійснено позивачем без урахування вимог постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам. Таким чином, у даних правовідносинах позивач виступає як постачальник із спеціальними обов`язками, а не як постачальник «останньої надії» та відповідно до положень зазначеної постанови (з урахуванням змін, внесених постановами КМУ № 277 від 30.03.2023, № 394 від 25.04.2023, № 896 від 22.08.2023, № 407 від 12.04.2024) відповідачу, на балансі якого перебувають гуртожитки, з 01.11.2022 по 31.08.2024 постачання природного газу в обсягах та для цілей забезпечення природним газом побутових споживачів таких гуртожитків здійснюється за ціною 7420 гривень з урахуванням ПДВ за 1000 куб.м. газу (без урахування тарифу на послуги з транспортування природного газу для точки виходу та коефіцієнта, який застосовується у разі замовлення потужності на добу наперед). Відтак, за доводами відповідача, у даному випадку на відносини між сторонами не можуть поширюватися умови Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії». Водночас, відповідач також зазначає, що позивач неодноразово уникав укладання договору з відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812, вимагаючи надання додаткових документів, надання яких не передбачалось вимогами законодавства, чим унеможливлював здійснення відповідачем розрахунків за природний газ за ціною відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків.

З урахуванням зазначеного, відповідач частково визнає позовні вимоги про стягнення боргу у загальному розмірі 24 752,61 грн, а саме: за рахунком на оплату № 11903 (розрахунковий період 1-31 березня 2023 року) - суму 15 715,56 грн, а за рахунком № 15146 (розрахунковий період 1-30 квітня 2023 року) - суму 8 629,68 грн, а також послуги транспортування природного газу за березень 2023 року у розмірі 262,97 грн, за квітень 2023 року - 144,40 грн.

Враховуючи, що умови Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» не підлягають застосуванню до даних правовідносин, нарахування пені по п. 4.5. вказаного договору, за доводами відповідача, є необґрунтованим.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначив, що позивачем невірно було визначено базу їх нарахування. Водночас, зауважив, що оскільки ним належним чином виконано вимоги абзацу 2 п. 6-1 Положення про покладення спеціальних обов`язків, що підтверджується листом від 20.01.2023 № Р/0600.01/0700.02/168/2023 та довідкою, яка підтверджує перебування на балансі відповідача гуртожитків, в якому відповідач просив позивача виставляти оплату за спожитий газ з 01.11.2022 за ціною 7420 грн з урахуванням ПДВ за 1000 куб.м. газу, а листом від 02.02.2023 позивач зазначив про необхідність надання додаткових документів та не здійснив перерахунок суми за природний газ, відтак, щонайменше з 02.02.2023 у даному випадку має місце прострочення кредитора, що звільняє боржника від сплати процентів за час прострочення позивача.

Так, відповідач визнав обґрунтованим лише нарахування інфляційних втрат у розмірі 493,92 грн.

Позивач у відповіді на відзив вказав, що нарахування вартості спожитого відповідачем природного газу проводиться на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які позивач отримує в процесі доступу до інформаційної платформи Оператора ГТС. На переконання позивача, відповідачем не спростовано, що у спірний період він не був включений до реєстру споживачів жодного з постачальників, а тому спожиті об`єми природного газу автоматично включено Оператором ГТС до портфеля постачальника «останньої надії». Водночас, між сторонами відсутній укладений договір відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що між сторонами у даній справі укладений публічний типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», який є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Виходячи з ч. 2 ст. 265 ГК України та предмету договору, укладеного між сторонами, а також враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та укладеним між ними договором, який за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував та виставив відповідачу рахунок на оплату природного газу № 11903 за розрахунковий період з 01.03.2023 по 31.03.2023 із урахуванням послуги транспортування природного газу на суму 63 353,29 грн з ПДВ. Згідно з вказаним рахунком відповідачем у березні 2023 року спожито природний газ у загальному обсязі 2,1180 тис.куб.м.

Крім того, позивачем виставлено рахунок № 15146 за розрахунковий період з 01.04.2023 по 20.04.2023 із урахуванням послуги транспортування природного газу на суму 35 823,78 грн з ПДВ. Згідно з вказаним рахунком відповідачем у квітні 2023 року спожито природний газ у загальному обсязі 1,16303 тис.куб.м.

При цьому, ціна за вказаними рахунками розраховувалась за формулою, наведеною у пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102, та оприлюднювалась на веб-сайті постачальника, на підтвердження чого надано роздруківку з сайту https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

Відповідач не заперечував проти факту споживання ним природного газу у обсягах, вказаних в рахунках, як і не заперечував щодо отримання цих рахунків.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином та у період з 01.03.2023 по 20.04.2023 поставив відповідачу природний газ у загальному обсязі 3,28103 тис.куб.м., що відповідачем не заперечується.

Водночас, судом встановлено, що відповідач не погоджується із нарахованою позивачем вартістю поставленого природного газу, оскільки така вартість визначена без урахування постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам (надалі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до якого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1429, яка згідно п. 2 постанови застосовується з 1 листопада 2022 року, внесено зміни.

Вказане Положення, згідно з п. 1, визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно з п. 4 Положення, це положення покладає такі спеціальні обов`язки, зокрема, на ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - щодо забезпечення постачання природного газу споживачам, що є підприємствами, установами, організаціями, на балансі яких перебувають гуртожитки (та/або інші житлові будівлі, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі), на умовах, передбачених пунктом 61 цього Положення.

Пунктом 6-1 Положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2023 № 277) визначено, що ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" постачає з 1 листопада 2022 р. до 30 квітня 2023 р. (включно) природний газ підприємствам, установам, організаціям, на балансі яких перебувають гуртожитки (та/або інші житлові будівлі, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі), в обсягах та для цілей забезпечення природним газом побутових споживачів таких гуртожитків (та/або житлових будівель) за ціною 7420 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів газу (без урахування тарифу на послуги з транспортування природного газу для точки виходу та коефіцієнта, який застосовується у разі замовлення потужності на добу наперед).

Постачання природного газу здійснюється таким підприємствам, установам, організаціям за умови їх письмового звернення до ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та надання довідки, яка підтверджує перебування на балансі гуртожитку (та/або іншої житлової будівлі, у якій постійно або тимчасово проживають побутові споживачі).

Як вбачається з матеріалів справи, період постачання Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз України» природного газу відповідачу охоплюється встановленим у цій постанові періодом. А тому постачання природного газу у спірний у цій справі період мало здійснюватись з урахуванням порядку визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812, із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2023 № 1429, а саме за ціною 7420 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів газу (без урахування тарифу на послуги з транспортування природного газу для точки виходу та коефіцієнта, який застосовується у разі замовлення потужності на добу наперед).

Так, судом встановлено, що відповідач листом від 20.01.2023 № Р/0600.01/0700.02/168/2023 звертався до позивача, у якому просив з 01.11.2022 по 31.03.2023 (включно) на оплату виставляти рахунки за природний газ за ціною 7420 грн з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів газу (без урахування тарифу на послуги з транспортування природного газу для точки виходу та коефіцієнта, який застосовується у разі замовлення потужності на добу наперед). До вказаного листа було долучено довідку, що підтверджує перебування на балансі відповідача гуртожитків, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі.

Згідно з довідкою, що була надана позивачу з вказаним вище листом вбачається, що на балансі відповідача перебувають гуртожитки № 1 (м. Київ, вул. Академіка Янгеля, 5), № 3 (м. Київ, вул. Академіка Янгеля, 22), № 6 (м. Київ, вул. Академіка Янгеля, 18/1), № 7 (м. Київ, вул. Металістів, 3), № 8 (м. Київ, вул. Академіка Янгеля, 20), № 10 (м. Київ, вул. Олекси Тихого, 2/24), № 13 (м. Київ, вул. Металістів, 8), № 14 (м. Київ, провулок Ковальський, 5), № 15 (м. Київ, вул. Металістів, 5), № 16 (м. Київ, вул. Олекси Тихого, 3), № 17 (м. Київ, вул. Олекси Тихого, 1), № 18 (м. Київ, вул. Борщагівська, 148), № 19 (м. Київ, вул. Борщагівська, 146), № 20 (м. Київ, вул. Борщагівська, 144).

Однак, у відповідь на вищевказаний лист відповідача позивач у листі від 02.02.2023 № 119/4.1-2853-2023 підтвердив, що відповідно до п. 6-1 Положення в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1429, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з 01.11.2022 по 31.03.2023 постачає природний газ підприємствам, установам, організаціям, на балансі яких перебувають гуртожитки (та/або інші житлові будівлі, у яких постійно або тимчасово проживають побутові споживачі), в обсягах та для цілей забезпечення природним газом побутових споживачів таких гуртожитків (та/або житлових будівель) за ціною 7420 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів газу (без урахування тарифу на послуги з транспортування природного газу для точки виходу та коефіцієнта, який застосовується у разі замовлення потужності на добу наперед). Однак, позивач зазначив, що для укладення договору постачання природного газу вказаним підприємствам, установам, організаціям необхідно надати додаткові документи, перелік яких вказано листі.

Незважаючи на відсутність на законодавчому рівні вимог щодо надання додаткових документів для укладення договору (крім документів, визначених абзацом другим пункту 6 і Положення про покладення спеціальних обов`язків), відповідач листом від 22.02.2023 № Р/0600.01/0700.02/526/2023 надав документи в повному обсязі та виконав всі вимоги позивача, що останнім не заперечувалось.

Позивач лише вказував на те, що між сторонами відсутній укладений договір на виконання положень постанови КМУ № 812 від 19.07.2022.

Однак, суд зауважує, що для укладання такого договору надання будь-яких інших документів, окрім письмового звернення до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та надання довідки, яка підтверджує перебування на балансі гуртожитку як Положеннями, так і Постановою КМУ не вимагається.

Відтак, доводи позивача щодо відсутності правових підстав для застосування пункту 6-1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 117 Конституції України постанова Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2023 № 1429, є обов`язковою до виконання, адже вказаними постановами на позивача покладено обов`язок постачання природного газу за ціною, встановленою пунктом 6-1 Положення, що не ставиться у залежність від укладення сторонами окремого договору або додаткових угод про внесення змін до договору.

Водночас, якщо станом на момент виставлення рахунку позивач не був обізнаний щодо перебування на балансі відповідача гуртожитків, то позивач мав здійснити відповідний перерахунок виставленої суми за спожитий природний газ після того, як із відповідним проханням про це звернувся відповідач, чого, як вбачається, позивачем зроблено не було та останній продовжує наполягати на стягненні вартості спожитого відповідачем природного газу без урахування імперативних приписів постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та враховуючи підставне очікування відповідача на вчинення позивачем дій, направлених на приведення виставлених за березень та квітень 2023 року рахунків у відповідність вимогам Положення, а також вчинення відповідачем дій спрямованих на врегулювання спірних питань, і навпаки самоусунення позивача від врегулювання висловлених відповідачем розбіжностей, суд дійшов висновку про необхідність здійснення перерахунку належної до сплати суми за спожитий природний газ у спірний період, з урахуванням вимог Положення.

Отже, враховуючи вищевикладене, з 01.11.2022 у відповідача з позивачем виникли відносини як з постачальником із спеціальними обов`язками, а не як з постачальником «останньої надії».

Виходячи з визначеного об`єму спожитого природного газу, вартості газу, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812 у розмірі 7420 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів газу, а також тарифу на послуги з транспортування природного газу для точки виходу та коефіцієнта, який застосовується у разі замовлення потужності на добу наперед, пред`явленні позивачем позовні вимоги, що підлягають сплаті відповідачем становить 24 752,61 грн, а саме:

1) згідно з рахунком на оплату № 11903 (розрахунковий період 1-31 березня 2023 року) обсяг спожитого природного газу - 2,1180 тис.куб.м.:

2,1180 тис.куб.м. х 7420 грн. = 15 715,56 грн.

2) згідно з рахунком на оплату № 15146 (розрахунковий період 1-20 квітня 2023 року) обсяг спожитого природного газу - 1,16303 тис.куб.м.:

1,16303 тис. м3 х 7420 грн. = 8629,68 грн.

А також послуги транспортування природного газу: за березень 2023 року - 262,97 грн; за квітень 2023 року - 144,40 грн.

Отже, належною до стягнення та такою, що підлягає задоволенню є сума заборгованості у розмірі 24 752,61 грн, а у задоволенні решти заявлених позовних вимог у розмірі 74 424,46 грн слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 22 203,14 грн, 3% річних у розмірі 2 388,40 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 978,99 грн суд зазначає таке.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до положень статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.5. Договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Однак, як було встановлено вище, у спірний період у відповідача існували відносини з позивачем, як з постачальником із спеціальними обов`язками, а не як з постачальником «останньої надії», а тому положення п. 4.5. Договору у даному випадку не застосовується. При цьому, договору про постачання природного газу підприємствам, установам, організаціям, на балансі яких перебувають гуртожитки між сторонами так і не було укладено, будь-яких умов щодо нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, нарахованих відповідно до Положення, не узгоджено.

Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність нарахування пені відповідачу, у зв`язку з чим у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних є такими, що заявлені позивачем правомірно.

Судом встановлено, що дійсний розмір заборгованості відповідача за договором складає 24 752,61 грн, на який підлягає нарахування процентів річних та інфляційних втрат.

За вказаних обставин, судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та визначено, що в межах визначених позивачем періодів прострочення правильним розміром 3% річних та інфляційних, що підлягає стягненню з відповідача, є 586,69 грн та 493,92 грн, відповідно, відтак заявлені позивачем вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі встановленому судом.

Суд відхиляє твердження відповідача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин частин 2, 4 ст. 613 ЦК України, оскільки ухилення позивача від укладання з відповідачем договору постачання природного газу підприємствам, установам, організаціям, на балансі яких перебувають гуртожитки, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, а лише впливає на визначення розміру боргу, на який такі проценти можуть нараховуватися. При цьому, відповідач не був позбавлений можливості здійснити оплату поставленого природного газу відповідно до п. 6-1 Положення за власним розрахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у період з 01.03.2023 по 20.04.2023 у розмірі 24 752,61 грн та за прострочення виконання грошових зобов`язань інфляційні втрати у розмірі 493,92 грн та 3% річних у розмірі 586,69 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (проспект Берестейський, буд. 37, м. Київ, 03056; ідентифікаційний код 02070921) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116; ідентифікаційний код 40121452) основний борг у розмірі 24 752,61 грн, 3% річних у розмірі 586,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 493,92 грн та судовий збір у розмірі 497,80 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13.09.2024.

Суддя Т.Ю. Трофименко