ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Справа № 903/284/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Олексюк Г.Є.,

суддя Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 28.05.2024 (суддя Якушева І.О., повний текст рішення складено 03.06.2024)

за позовом Державної екологічної інспекції у Волинській області

до Ратнівської селищної ради

про стягнення 119661,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 28.05.2024 у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, встановивши недоведеність позивачем факту засмічення землі, яке призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовище, а також розміру шкоди, яка має бути стягнена з відповідача внаслідок такого засмічення, дійшов висновку про відмову у позові.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що предметом позову є відшкодування відповідачем шкоди, завданої засміченням земель, а не її забрудненням, а тому зроблені висновки суду першої інстанції є помилковими.

Вважає, що розмір завданої шкоди розраховано правильно, згідно Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Позивач зазначає, що Ратнівською селищною радою не реалізовані повноваження щодо виявлення безхазяйних відходів, а саме: не організовано роботу постійної діючої комісії з виявлення та обліку безхазяйних відходів, не здійснені заходи щодо визначення кількості, складу, властивості, вартості відходів, рівня їх небезпеки для навколишнього середовища і здоров`я людини та не вжиті заходи для визначення власника відходів.

Зважаючи на викладене, апелянт вважає, що всі елементи вчиненого відповідачем правопорушення, які є підставою для настання цивільно- правової відповідальності за заподіяння шкоди є доведеними, а відтак заявлена сума щодо відшкодування шкоди, завданою Ратнівською селищною радою, підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.263 ГПК України, Ратнівська селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що після проведення перевірки Держаною екологічною інспекцією у Волинській області, селищною радою вживались заходи щодо усунення виявлених порушень, зокрема були прийняті рішення від 21.01.2020 №12 "Про затвердження плану організаційно - технічних заходів з усунення виявлених порушень вимог природоохоронного законодавства" та №13 "Про утворення постійно діючої комісії з питань поводження з безхазяйними відходами на території Ратнівської селищної ради"; протягом 2021 - 2022 ліквідовано засмічені території за межами с. Краска,, с. Здомишель, с. Жиричі, с. Комарове та в межах с. Прохід, с. Гірники., тощо.

Вважає, що апелянтом при здійсненні перевірки не було встановлено факт того, що засмічення землі призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища та яка саме частина виявлених відходів була складена саме при новосформованому органі місцевого самоврядування (Ратнівська селищна рада як юридична особа утворена 30.11.2020), у зв`язку з чим зазначає про не доведеність вини відповідача у порушенні природоохоронного законодавства в тому обсязі, в якому воно зафіксоване в акті перевірки від 09-30 квітня 2021, в розумінні ст.1166 ЦК України.

01.08.2024 від Державної екологічної інспекції у Волинській області надійшла відповідь на відзив, в якій остання підтримала свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також зазначила, що враховуючи відсутність оскарження в адміністративному судочинстві дій посадових осіб інспекції щодо складання акту перевірки, вимоги про усунення виявлених порушень, складання розрахунку збитків та пред`явлення претензії щодо добровільного відшкодування збитків відповідачем, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами.

Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Державної екологічної інспекції у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 28.05.2024 у справі №903/284/24 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу №114 від 25.03.2021 та направлення №193 від 29.03.2021 на проведення планової перевірки Державна екологічна інспекція у Волинській області провела перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Ратнівською селищною радою, до складу якої входять: смт. Ратне, с. Здомишель, с. Шменьки, с. Краска, с. Кортеліси, с. Запоківне, с. Косиці, с. Млинове, с. Годинь, с. Долина, с. Доманове, с. Сільця- Млинівські, с. Височне, с. Береза, с. Вижично, с. Витень, с. Гірники, с. Броди, с. Сільце, с. Жиричі, с.Прохід, с. Старостине, с. Комарове, с. Конище.

На момент проведення перевірки встановлено, що на території Ратнівської селищної ради наявні 11 діючих сміттєзвалищ, на які представлені паспорти МВВ погоджені відповідними службами. Дані сміттєзвалища були створені відповідно до рішень сільських рад та актів вибору місць видалення відходів. Правовстановлюючі документи на земельні ділянки під вищевказаними сміттєзвалищами не розроблені.

При обстеженні сміттєзвалищ встановлено, що всі вони використовуються з порушенням правил експлуатації полігонів побутових відходів, а саме: відсутнє обвалування, огорожа, інформаційні щити, межові знаки.

Згідно з актом перевірки, складеним за результатом планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища від 09-30.04.2021, на території Ратнівської сільської ради було встановлено факт складування твердих побутових відходів на відкритий ґрунт, що призвело до засмічення земельних ділянок, а саме:

- за межами населеного пункту с. Краска, (північна частина урочища "Грушка"). За актом обстеження засміченої земельної ділянки №4 від 09.04.2021, площа засміченої земельної ділянки становить 0,05 га, об`єм засмічення 150 м3. Засмічення розміщене на землях сільськогосподарського призначення;

- в межах населеного пункту с. Прохід. За актом обстеження засміченої земельної ділянки №1 від 09.04.2021, площа засміченої земельної ділянки твердими побутовими відходами, становить 0,0030 га., об`єм засмічення 9 м3. Заміри проводились рулеткою вимірювальною, заводський номер Р20УЗГ, інвентарний номер 02, повірка приладу проведена 09.11.2020. План - схема земельної ділянки, наявна. Засмічення розміщене неподалік ділянки з кадастровим номером :01:003:0089;

- за межами населеного пункту с. Здомишель, (південна частина урочища "Острів"). За актом обстеження засміченої земельної ділянки №3 від 09.04.2021, площа засміченої земельної ділянки становить 0,06 га., об`єм засмічення 180 м3. Заміри проводились рулеткою вимірювальною, заводський номер Р20УЗГ, інвентарний номер 02, повірка приладу проведена 09.11.2020. План - схема земельної ділянки, наявна. Засмічення розміщене на землях сільськогосподарського призначення;

- за межами населеного пункту с. Жиричі, (урочище "Заусень"). За актом обстеження засміченої земельної ділянки №02 від 12.04.2021, площа засміченої земельної ділянки становить 0,0046 га., об`єм засмічення 13,8 м3. Заміри проводились рулеткою вимірювальною, заводський номер Р20УЗГ, інвентарний номер 02, повірка приладу проведена 09.11.2020. План -схема земельної ділянки, наявна. Засмічення розміщене на землях сільськогосподарського призначення;

- в межах населеного пункту с. Гірники. За актом обстеження засміченої земельної ділянки №05 від 15.04.2021, площа засміченої земельної ділянки становить 0,0075 га., об`єм засмічення 28,5 м3. Заміри проводились рулеткою вимірювальною, заводський номер Р20УЗГ, інвентарний номер 02, повірка приладу проведена 09.11.2020. План - схема земельної ділянки, наявна. Засмічення розміщене на землях сільськогосподарського призначення;

- за межами населеного пункту с. Комарове, (урочище "Курятник"). 3а актом обстеження засміченої земельної ділянки №06 від 27.04.2021, площа засміченої земельної ділянки становить 0,048 га., об`єм засмічення 144 м3. Заміри проводились рулеткою вимірювальною, заводський номер Р20УЗГ, інвентарний номер 02, повірка приладу проведена 09.11.2020. План - схема земельної ділянки, наявна. Засмічення розміщене на землях сільськогосподарського призначення.

Позивач склав також акти обстеження засмічених земельних ділянок від 09.04.2021, 12.04.2021, 15.04.2021, 27.04.2021.

За результатом планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища Державною екологічною інспекцією у Волинській області був складений акт перевірки, який був отриманий головою Ратнівської селищної ради Біруком В.І. 30.04.2021 без заперечень та зауважень.

28.04.2021 позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення, №000943 про адміністративне правопорушення за ст.82-1 КУпАП та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення.

Штраф, накладений постановою про накладання адміністративного стягнення №000858, у розмірі 170 грн був сплачений відповідачем.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач, на підставі Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, виходячи з даних щодо нормативної грошової оцінки, наданих листами ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 25.06.2021 та від 15.01.2021, розрахував компенсацію шкоди, яка заподіяна державі в результаті засмічення земельної ділянки у розмірі 119661,46 грн.

16.08.2021 на адресу Ратнівської селищної ради позивачем була направлена претензія №2-2/2388 про відшкодування завданої шкоди в результаті засмічення земельних ділянок на загальну суму 119661,46 грн.

У відповідь на вищевказану претензію, голова Ратнівської селищної ради Бірук В.І. на адресу позивача надіслав лист № 798/01-44 від 01.09.2021 з проханням про відтермінування її сплати.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач шкоду, завдану навколишньому природному середовищу не оплатив, позивач звернувся з позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13, 14 Конституції України передбачено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають природні ресурси, які залучені в господарській обіг, так і невикористані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ) ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 96 ЗК України на землекористувачів покладено обов`язок додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Статтею 35 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що власники і землекористувачі при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів, забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Згідно з ч.1, 2 ст.167 ЗК України, якій кореспондується ч.1 ст.45 Закону України "Про охорону земель", господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад встановлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється. У разі виявлення фактів забруднення ґрунтів небезпечними речовинами спеціально уповноважені органи виконавчої влади у галузі охорони земель вживають заходів до обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, притягнення винних до відповідальності згідно із законом і проведення в установленому порядку робіт з дезактивації, відновлення забруднених земель, консервації угідь і визначення режимів їх подальшого використання (ч.2 ст.45 Закону).

Відповідно до ст.46 Закону України "Про охорону земель", при здійсненні господарської діяльності, пов`язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів, забезпечуються, зокрема, запобігання негативному впливу об`єктів поводження з відходами, що використовуються для збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення відходів на ґрунтовий покрив прилеглих територій.

Правові, організаційні, економічні засади діяльності щодо запобігання утворенню, зменшення обсягів утворення відходів, зниження негативних наслідків від діяльності з управління відходами, сприяння підготовці відходів до повторного використання, рециклінгу і відновленню з метою запобігання їх негативному впливу на здоров`я людей та навколишнє природне середовище регулюються Законом України "Про управління відходами".

Згідно п. 7 ч.1 ст.1 Закону України "Про управління відходами", відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися.

Відповідно до ч.1,2 ст.12 Закону України "Про управління відходами", власник або користувач земельної ділянки, на якій виявлено відходи, власник яких не встановлений, невідкладно, але не пізніше 24 годин з моменту виявлення таких відходів, інформує про це орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади. Орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади із залученням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, територіального органу Національної поліції України встановлює утворювача або власника виявлених відходів.

Частиною 4 статті 12 Закону України "Про управління відходами" передбачено, якщо власник відходів не встановлений, передача відходів до суб`єкта господарювання у сфері управління відходами та усунення негативних наслідків, спричинених відходами, здійснюється за рахунок державного або місцевого бюджету.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України "Про управління відходами", збирання, перевезення та/або оброблення відходів, власник яких не встановлений організовують місцеві державні адміністрації (якщо відходи виявлені за межами населених пунктів) та органи місцевого самоврядування (якщо відходи виявлені у межах населених пунктів). Збирання, перевезення та/або оброблення відходів, виявлених у межах населених пунктів здійснюють суб`єкти господарювання у сфері управління відходами.

Статтею 26 Закону України "Про управління відходами" передбачені повноваження органів місцевого самоврядування у сфері управління відходами, серед яких зокрема до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами відносяться: участь у реалізації державної політики у сфері управління відходами; участь у розробленні та реалізації регіональних планів управління відходами; затвердження місцевих планів управління відходами; вирішення питань щодо розміщення на території відповідних територіальних громад об`єктів оброблення відходів; створення пунктів роздільного збирання побутових відходів.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами зокрема належить забезпечення ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у межах населених пунктів.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 56 Закону України "Про охорону земель" встановлено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно з ч.1,4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника, тобто на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Для визначення порядку розрахунку розмірів відшкодування шкоди органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання та фізичними особами, через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, допущеного внаслідок дії чи бездіяльності і поширюється на всі землі України незалежно від їх категорії та форм власності наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 № 171 затверджено Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (надалі - Методика).

Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів. (п. 1.3 Методики).

Як зазначалось вище, відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися.

Побутові відходи - це змішані та/або роздільно зібрані відходи від домогосподарств, включаючи відходи паперу, картону, скла, пластику, деревини, текстилю, металу, упаковки, біовідходи, відходи електричного та електронного обладнання, відходи батарей та акумуляторів, небезпечні відходи у складі побутових, великогабаритні та ремонтні відходи, а також змішані та/або роздільно зібрані відходи з інших джерел, якщо ці відходи подібні за своїм складом до відходів домогосподарств.

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Методики землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Підсумовуючи наведене, відповідно до приписів природоохоронного законодавства, умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини. Отже, забруднення навколишнього природного середовища, прямий чи опосередкований шкідливий вплив на здоров`я людини є кваліфікуючими ознаками правопорушення, за яке передбачено відповідальність.

Схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного суду від 13.04.2018 у справі №904/6886/17, від 27.09.2018 у справі №909/6/18, від 25.10.2018 у справі №905/31/17, від 22.11.2018 у справі № 922/3507/16.

Апеляційним судом встановлено, що при здійсненні перевірки щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, позивачем було встановлено наявність на території Ратнівської селищної ради 11 діючих сміттєзвалищ, які експлуатуються з порушенням правил експлуатації полігонів побутових відходів (відсутнє обвалування, огорожа, інформаційні щити, межові знаки), а також встановлені факти складування твердих побутових відходів на відкритому ґрунті.

Досліджуючи акти обстеження засмічених земельних ділянок від 09.04.2021, 12.04.2021, 15.04.2021, 27.04.2021, а також акт перевірки який був складений за результатом планового заходу державного нагляду (контролю), колегія суддів зазначає, що останні не містять жодних характеристик виявлених твердих побутових відходів (зокрема, характеристик, які б свідчили про вміст у цих побутових відходах забруднюючих, шкідливих або небезпечних елементів тощо).

Останні також не містять відомостей, які підтверджували б висновок позивача про розміщення відходів саме на відкритому ґрунті, зокрема в матеріалах справи відсутні матеріали ґрунтових досліджень, акти відбору проб та протоколи вимірювань, а також, що таке розміщення призвело чи могло призвести до забруднення навколишнього середовища.

Частиною 1 статі 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що зафіксовані в актах обстеження розміщення на належних відповідачу земельних ділянках побутові відходи призвели або могли призвести до забруднення навколишнього природного середовища, як і не встановлено під час проведення перевірки, що вказані побутові відходи мають ознаки забруднюючих елементів, які стали або могли стати причиною можливого забруднення навколишнього природного середовища або мати прямий чи опосередкований шкідливий вплив на здоров`я людини.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що сам по собі факт наявності на земельній ділянці сміття (побутових відходів) не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і, як наслідок, не призводить до виникнення обов`язку відшкодувати шкоду, адже обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земель, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, а відтак позивачу необхідно було встановити факт того, що засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, чого останнім зроблено не було.

Зазначеним спростовується твердження апелянта, що підставою для нарахування та стягнення збитків є саме засмічення, а не забруднення земельної ділянки.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі №909/6/18, у постанові Верховного Суду від 13.04.2018 у справі №904/6886/17.

Крім того, колегією суддів враховується, що Ратнівською селищною радою після проведеної перевірки вживались заходи щодо усунення виявлених порушень, зокрема прийняття останньою ряд рішень щодо затвердження плану організаційно-технічних заходів з усунення виявлених порушень вимог природоохоронного законодавства; щодо утворення постійно діючої комісії з питань поводження з безхазяйними відходами на території Ратнівської селищної ради, а також здійснення ліквідації засміченої території за межами с. Краска, с. Здомишель, с. Жиричі, с. Комарове та в межах с. Прохід, с. Гірники.

Посилання апелянта на те, що заступника Ратнівського селищного голови визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 82-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки факт накладення такого штрафу не є достатнім доказом заподіяння відповідачем шкоди навколишньому природному середовищу.

Щодо розміру заявленої до стягнення шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, дійшовши висновку про недоведеність позивачем за допомогою належних та допустимих доказів факту порушення відповідачем природоохоронного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладення на Ратнівську селищну раду обов`язку з відшкодуванню шкоди, окрему оцінку правомірності обрахування розміру якої апеляційний суд не надає, так як остання є наслідком наявності усіх елементів складу правопорушення, які, у даній справі, є не доведеними.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Волинської області від 28.05.2024 у справі №903/284/24 залишити без змін, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.