ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа № 915/838/24

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від позивача - Вагнер Д.В.,

від відповідача - Семещенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про стягнення заборгованості в загальній сумі 289043,10 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про стягнення 289043,10 грн., у т.ч.: компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень, квітень 2016 року в сумі 192355,68 грн., 3% річних у сумі 7704,88 грн., інфляційних втрат у розмірі 21712,50 грн.; компенсації вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень 2016 року в сумі 60779,08 грн., 3% річних у сумі 2180,51 грн., інфляційних втрат у розмірі 4310,45 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступне.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" до 31.12.2019 відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" було оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Акціонерне товариство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" згідно з п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" є споживачем - юридичною особою, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Для здійснення діяльності з виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, відповідач використовує природний газ відповідно до "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", затвердженого постановами Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, № 187 від 22.03.2017, № 867 від 19.10.2018.

При цьому позивач вказує, що розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17", від 04.10.2017 № 720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року", від 03.10.2018 № 717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року" покладено на НАК "Нафтогаз України" обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювальних сезонів 2016/17, 2017/2018, 2018/19 безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах, у тому числі і АТ "НВКГ "Зоря"-"Машпроект".

Таким чином позивач зауважує, що АТ "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" є захищеним споживачем природного газу у розумінні п. 10 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Позивач зазначає, що відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії", та з дотриманням принципу недискримінації. Отже, на підставі вказаного розпорядження, яке є обов`язковим до виконання, на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 1 Кодексу газотранспортної системи номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування Оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок прийняти номінацію, а на замовника послуг транспортування - подати номінацію. Разом з тим, як вказує позивач, АТ "НАК "Нафтогаз України" не здійснювало постачання природного газу для потреб ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" у січні 2016 року в обсязі 179,658 тис.куб.м. та квітні 2016 року в обсязі 0,248 тис.куб.м. згідно з договорами від 29.02.2016 № 3004/16-ТЕ-ПТ-22 і від 29.02.2016 № 3005/16-БО-22/ПТ та, відповідно, не оформлювало акти приймання-передачі природного газу, що підтверджується листами АТ "НАК "Нафтогаз України" № 14/6-588-23 від 07.08.2023 та № 23/4-2358/1.11-23 від 10.07.2023.

При цьому позивач зазначає, що відповідно до п. 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС, замовники послуг транспортування зобов`язані подати Оператору ГТС номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу. За результатом опрацювання поданих номінацій, позивачем було встановлено відсутність поданих номінацій АТ "НАК "Нафтогаз України" у спірні періоди у вказаних обсягах для АТ "НВКГ "Зоря-Машпроект". Також позивачем встановлено відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом ГТС будь-яким суб`єктом ринку природного газу (зокрема будь-яким постачальником) в обсязі 179,906 тис. м. куб у період січень, квітень 2016 через мережі УМГ "Харківтрансгаз", на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для відповідача.

Наразі позивач зауважує що загальний обсяг відбору газу без номінації у вказані періоди складає 179,906 тис. куб. метрів, а саме - у січні 2016 р. - 179, 658 тис. куб. м.; у квітні 2016 р. - 0, 248 тис. куб. м. Вказані обсяги відбору природного газу відповідачем підтверджуються: за період січень, квітень 2016 через мережі УМГ "Харківтрансгаз";

1) реєстрами реалізації природного газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України" промисловими підприємствами в періодах: - за січень, квтень 2016 р. - відсутній в реєстрі;

1.1) реєстром теплопостачальних підприємств з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України" у квітні 2016 року - 14,472 тис.м.куб.;

2) переліком споживачів, які отримували природний газ безпосередньо з магістральних газопроводів УМГ "Харківтрансгаз": за січень 2016 р. - обсягом 179,658 тис.куб.м; за квітень 2016 р. - обсягом 14,72 тис.куб.м., з яких неврегульований обсяг 0,248 тис.куб.м;

3) технічними актами приймання-передачі обсягів природного газу: за січень 2016 р. - передано природний газ у загальному обсязі 3495,114 тис.куб.м.; за квітень 2016 р. - передано природний газ у загальному обсязі 723,846 тис.куб.м.;

4) актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 на обсяг 14,472 тис.куб.м.;

5) листами НАК "Нафтогаз України" щодо надання інформації на адвокатські запити та листом на адресу ДП "Зоря-Машпроект" від 07.04.2017 № 26-3299/1.2-17;

6) скріншотом з системи ERP SAP щодо наданих послуг транспортування за квітень 2016 р.

Таким чином, на думку позивача, у спірний період відповідач мав договірні відносини з постачання природного газу з АТ НАК "Нафтогаз України", натомість постачальник не здійснив постачання вказаних обсягів природного газу відповідачу, внаслідок чого відповідач у вказані вище періоди здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи, з ресурсу позивача обсягом 179,906 тис.куб.м., без поданих номінацій будь-яким замовником послуг транспортування.

Як вказує позивач, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VІІІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Закон України № 1730) підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (далі - підприємства ПЕК), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість:

- відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів;

- послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами, встановленими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними протягом періоду таких відборів.

Різниця між вартістю природного газу за ціною компенсації, що визначена частиною другою цієї статті, та фактичною вартістю природного газу, яку відображено в бухгалтерському обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у відповідні періоди відбору природного газу без поданих номінацій, підлягає списанню в обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно.

Таким чином позивач вважає, що ч. 2. ст. 8 Закону № 1730 держава встановила імперативне нормативне регулювання правовідносин, щодо врегулювання заборгованості підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води перед Оператором ГТС, які протягом періоду з 1 грудня 2015 по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без подання номінацій та визначила, що вартість вказаних обсягів природного газу компенсується Оператору ГТС

Позивач зауважує, що до 31.12.2019 р. виконував функції Оператора газотранспортної системи відповідно до ліцензії НКРЕКП серія АЕ №194511 від 28.02.2013.

Також позивач вказує, що згідно з ч. 3-4 ст. 8 Закону України № 1730 обсяги природного газу, зазначені в частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання. Виходячи з такого, враховуючи, що відповідач здійснював відбір природного газу з газотранспортної системи в обсязі 179,906 тис. м. куб у вказані вище періоди без поданих постачальником газу номінацій, вартість вказаних обсягів компенсується позивачу відповідно до порядку встановленого ч. 2 ст. 8 Закону України № 1730.

Крім того позивач зазначає, що відповідачем не оплачено позивачу вартість послуг транспортування природного газу за січень 2016 р. в обсязі 179, 658 тис.м.куб. на загальну суму 132 609,16 грн.

За розрахунком позивача вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу у визначених періодах у загальному розмірі 179,906 тис.куб.м. за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом складає 419 685,03 грн., яку відповідач зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами оплатити позивачу. В свою чергу позивачем розраховано розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.10.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, що складає 5828,96 грн.

Крім того, за розрахунком позивача, вартість наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за період січня 2016 року у загальному обсязі 179,658 тис.куб.м. за цінами, визначеними відповідно до постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015, загалом складає 132 609,16 грн., яку відповідач зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 1 вересня 2022 року, щомісяця рівними частинами оплатити позивачу.

Відповідно позивачем розраховано розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.09.2022) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу, що складає 1841,79грн.

За ствердженнями позивач, станом на 01.07.2024 строк оплати (за період з 01.10.2021 - 01.07.2024) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний був сплатити 192355,68 грн.; строк оплати (за період з 01.09.2022 - 01.07.2024) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний був сплати 60779,08 грн.

Крім того, оскільки відповідачем допущені прострочення платежів, позивачем, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані останньому за порушення строків оплати вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, 3% річних у розмірі 7704,88 грн. та інфляційні втрати в сумі 21712,50 грн., а також за порушення строків оплати вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу 3% річних у розмірі 2180,51 грн. та інфляційні втрати в сумі 4310,45 грн.

Таким чином позивач зазначає, що загальна сума позову складає 289043,10 грн. і включає в себе суму щомісячних оплат станом на 01.07.2024, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.07.2024 р. вказану позовну заяву Акціонерного товариства "Укртрансгаз" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/838/24, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.08.2024 р. об 11:00.

05.08.2024 р. від представника відповідача - Семещенко М.О. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9325/24), в якому відповідачзаявлені позивачемвимоги не визнає, заперечує та не погоджується щодо наведених обставин та правових підстав позову, посилаючись на наступне. Як вказує відповідач, статтями 2, 3 Закону України від 14.07.2021 №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру. Реєстр веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до інформації, яка міститься у цьому Реєстрі, АТ "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" не включене до нього, отже приписи зазначеного закону не розповсюджується на відповідача.

Відповідач вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 1730-VIII (у редакції Закону України від 29.07.2022 № 2479-IX, яка набрала чинності з 29.07.2022) підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість: відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів; послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами, встановленими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними протягом періоду таких відборів. Тобто, на думку відповідача, дію Закону розповсюджено на підприємства що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), незалежно від включення їх до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків.

Відповідач зауважує, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Дія закону чи іншого нормативно - правового акта поширюються тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Так, спір між позивачем і відповідачем щодо заборгованості по предмету позовної заяви виник з 26 жовтня 2021 року, а саме тоді, коли позивач звернувся із листом-вимогою № 1001ВИХ-21-8058 від 26.10.2021 до відповідача про укладання договору реструктуризації боргу та здійснення його оплати на підставі вимог Закону №1730-VIII та Закону №1639- IX. Отже відповідач вважає, що норми ч. 2 ст. 8 Закону №1730-VIII (у редакції із змінами, внесеними Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX) не розповсюджуються і не підлягають застосуванню до спору, що є предметом цього позову, так як цей спір виник до набуття чинності Закону України від 29.07.2022 № 2479-IX.

Відтак, відповідач вважає, що у нього не виникає обов`язку здійснювати оплату боргу, який нібито існує на підставі вимог ч. 2 ст. 8 Закону №1730-VIII (у редакції із змінами внесеними Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX) і посилання на ці норми позивачем, як на обґрунтування позовних вимог є незаконними.

Відповідач зауважує, що ч. 2 ст. 8 Закону №1730-VIII (у редакції до внесення змін Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX і яка діяла під час виникнення спору), передбачено, що підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих номінацій, зобов`язані протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Однак, на думку відповідача, у розумінні норм ст. 1 - 3 Закону №1730-VIII (у редакції до внесення змін Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX і яка діяла під час виникнення спору), під підприємствами що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до норм цього Закону, є підприємства, які включені до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідач зазначає, що відповідно до інформації, яка міститься у цьому Реєстрі, АТ "НВКГ "Зоря-Машпроект" не було включене і на включене зараз у нього. Отже вказаний закон не розповсюджується на ДП НВКГ "Зоря-Машпроект", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ "НВКГ "Зоря-Машпроект" згідно Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» від 13.07.2021 № 1630-ІХ, як на суб`єкта ринку природного газу.

Відповідач вважає, що з огляду на наведене, закон №1730-VIII (у редакції до внесення змін Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX) та Закон України від 14.07.2021 №1639-IX не розповсюджувались на відповідача під час виникнення спору (а саме з дня пред`явлення претензій позивачем до відповідача), як на підприємство, яке бере участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до норм цих Законів.

Відтак відповідач вважає, що обґрунтування позивачем позовних вимог нормами Закону №1730-VIII та Закону України від 14.07.2021 №1639-IX у будь - якій редакції є таким, що суперечить ст. 76, 77 ГПК України.

Відповідач також не погоджується з думкою позивача про наявність у АТ "НВКГ "Зоря-Машпроект" заборгованості перед АТ "Укртрансгаз" через відібраний природний газ з газотранспортної системи у обсязі 179,906 тис.куб.м без наявності постачальника та номінацій та без укладання договорів на постачання газу із АТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідач вважає, що відповіді АТ "НАК "Нафтогаз України" на адвокатські запити, додані до позовної заяви, не підтверджують факту відбору природного газу відповідачем з газотранспортної системи у січні та квітні 2016 року у обсязі 179,906 тис.куб.м без наявності постачальника та номінацій. Ці відповіді лише підтверджують нездійснення АТ "НАК "Нафтогаз України" постачання газу відповідачу у січні та квітні 2016 року по договорам №3005/16-БО-22/ПТ від 29.02.2016 та №3004/16-ТЕПТ-22 від 29.02.2016р.

Крім того, відповідач вказує, що відповідно до п.2, Глави 1 розділу Х Кодексу газотранспортної системи Оператор газотранспортної системи зобов`язаний припинити (обмежити) транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках несанкціонованого відбору природного газу; відсутності договірної потужності у точці входу/виходу; направлення замовником послуг транспортування повідомлення/доручення про припинення (обмеження) транспортування природного газу до точки виходу, в якій споживач, що порушує умови договору на постачання, одержує природний газ; недостатності фінансового забезпечення у замовника послуг транспортування, невиконання умов договору транспортування природного газу; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п.8 Глави 1 розділу Х Кодексу газотранспортної системи У разі виникнення випадку, зазначеного в пункті 2 Глави 1 розділу Х Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи зобов`язаний надіслати операторам газорозподільної системи, у газорозподільній зоні яких розташовані споживачі відповідного замовника послуг транспортування, повідомлення про припинення (обмеження) подачі природного газу відповідним споживачам. При цьому оператори газорозподільної системи, у газорозподільній зоні яких розташовані споживачі відповідного замовника послуг транспортування, не пізніше одного дня з моменту отримання від оператора газотранспортної системи повідомлення про припинення (обмеження) подачі природного газу зобов`язані повідомити таких споживачів та розпочати дії з припинення (обмеження) розподілу природного газу в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, на думку відповідача, факт відсутності відбору природного газу відповідачем з газотранспортної системи у січні та квітні 2016 року без наявності постачальника та номінацій підтверджує також і відсутність повідомлень-вимог від ПАТ «Укртрансгаз» про самостійне припинення споживання природного газу у точках виходу, у тому числі з причини відсутності замовлених постачальником обсягів транспортування природного газу для відповідача.

Також відповідач зазначає, що факт відсутності відбору природного газу ним з газотранспортної системи у січні та квітні 2016 року без наявності постачальника та номінацій підтверджується обставинами та фактами, встановленими по справам №910/10225/16, №910/206/17 та №910/244/17.

Відтак, відповідач вважає, що твердження позивача про те, що відповідач несанкціоновано відібрав природний газ в з газорозподільних систем, за відсутності постачальника та номінацій є таким, що не доведено належними доказами заявленим Позивачем вимогам, що суперечить ст. 76, 77 ГПК України.

Відповідач зауважує, що враховуючи факт того, що у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість у зв`язку із відсутністю несанкціонованого відбору природного газу з газорозподільних систем, за відсутності постачальника та номінацій, а також факт того, що Закон №1730-VIII та Закон України від 14.07.2021 №1639-IX не розповсюджуються на спірні відносини між позивачем та відповідачем, які є предметом спору, відтак у відповідача відсутнє будь - яке прострочення оплати заборгованості, тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем є таким, що суперечить ст. 76, 77 ГПК України.

Також відповідач зазначає щодо пропуску позивачем строків позовної давності з огляду на таке. Так, відповідач зазначає, що за твердженням позивача, заборгованість за відбір природного газу з газотранспортної системи без наявності постачальника та номінацій виникла у січні та квітні 2016 року. Отже, з травня 2016 року позивач був обізнаний про це та мав право звернутися до суду про стягнення цього боргу. Факт обізнаності підтверджується обставинами та фактами встановленими по справам №910/10225/16, №910/206/17, №910/244/17. Враховуючи факт того, що позивач був обізнаний про ніби-то існування у відповідача перед ним боргу з травня 2016, загальний строк позовної давності у 3 роки для звернення до суду про стягнення цього боргу для позивача сплив з червня 2019 року. Отже, враховуючи факт звернення АТ «Укртрансгаз» із позовною заявою про стягнення боргу тільки у липні 2024 року, позовна давність протягом 3 років спливла, що є підставою для відмови у цьому позові.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.08.2024 р. розгляд справи №915/838/24 відкладено на 15.08.2024 з огляду на заявлене позивачем клопотання про відкладення розгляду справи та неподання позивачем відповіді на позов до першого судового засідання з поважних причин.

13.08.2024 р. від представника позивача - Вагнера Д.В. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла відповідь на відзив (вх. № 9755/24), відповідно до якої позивач зазначає, що відзив на позовну заяву не містить належних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, а також мотивів їх визнання або відхилення. Так, додатково позивач вказує, що для спростування позовних вимог, відповідач мав подати докази подання постачальником номінацій, на зазначені обсяги природного газу та акти приймання-передачі природного газу підписаними між постачальником природного газу і відповідачем. Однак, вказані докази не були подані відповідачем, а докази, долучені позивачем, на його думку, свідчить про наявність підстав для стягнення заборгованості на підставі ч.2. ст.8 Закону України №1730. Також позивач зауважує, що відповідач повністю визнає факт відбору природного газу з газотранспортної системи у січні та квітні 2016 року, в той же час не надає доказів підписання актів приймання-передачі вказаних обсягів природного газу між відповідачем та постачальником та не надає доказів подання постачальником номінацій на вказані обсяги природного газу.

Позивач зазначає, що з питання застосування положень Закону № 1730 щодо зворотної дії в часі, то тлумачення цього питання вже було предметом дослідження у подібних правовідносинах у справі № 914/1940/22, за позовом АТ "Укртрансгаз" до КП "Бродитеплоенерго". Так, Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 у справі № 914/1940/22 виклав висновок щодо застосування норм Закону № 1730 саме в контексті незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, зробивши наступний висновок: «Аналіз наведених приписів Закону №1730-VIII дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень статті 8 цього Закону є: 1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути - підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно; 2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів; 3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019; 4) строк оплати настав з 01.10.2021. Таким чином, з урахуванням вставлених судом апеляційної інстанції обставин в аспекті порушених у касаційній скарзі питань, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 8 Закону №1730-VIII у редакції Закону №1639-ІХ та, відповідно про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.»

Позивач зауважує, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли саме в період з 01.12.2015 по 31.12.2019 - періоду відбору природного газу з газотранспортної мережі січень та квітень 2016, а не той період, який відповідач наводить у своєму відзиві. У цій справі відносини з відбору природного газу без поданих номінацій виникли та існували до моменту ухвалення Законів №,№ 1639, 1730, 2479 та залишалися неврегульованими до часу ухвалення останніх. На думку позивача, відповідач, знаючи, що спожив природний газ без номінацій, при цьому нікому не сплативши за нього коштів, навпаки повинен був розуміти та розраховувати на врегулювання такої ситуації (в тому числі законодавче).

Щодо строків позовної давності позивач зазначає таке.

Як вже неодноразово було зазначено позивачем, зобов`язання підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникло з імперативної норми Закону України № 1730, а саме ч. 2 ст. 8 цього закону, в якому вказано, що такі підприємства, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно: вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу та послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу

Таким чином, позивач вказує, що у таких підприємств та організацій в силу імперативної норми Закону виникли відповідні зобов`язання компенсувати (оплатити) вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу лише з 01.10.2021 року, зі строком оплати компенсації за жовтень 2021, починаючи з 01.11.2021 і так далі. Закон №2479 набрав чинності 19.08.2022, яким доповнено редакцію ст. 8 Закону №1730, зокрема, доповнено, що протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця компенсації підлягає також вартість послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу. Таким чином у теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств та організацій в силу імперативної норми Закону виникли відповідні зобов`язання. Відповідні зміни у редакції ст. 8 Закону №1730 набрали чинності 19.08.2022, тоді як компенсація запроваджена з 01.10.2021. Таким чином зобов`язання в частині компенсації вартості послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу вважаються такими, що виникли виключно 19.08.2022, тобто з моменту набрання чинності Законом №2479.

Позивач зауважує, що оскільки компенсація здійснюється протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця, то компенсація за період з 01.10.2021 по 31.08.2022 є такою, строк виконання якої настав 01.09.2022, відповідно з цієї дати визначається прострочення. Відтак, позовна давність для заявлених позовних вимог не сплила взагалі.

Додатково позивач зазначає, що згідно норм Закону України від 30.03.2020 р. №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." Крім того, відповідно до п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Обставини дії воєнного стану на території України є загальновідомими та не потребують доведення. Таким чином, перебіг строків позовної давності щодо стягнення сум по зобов`язаннях за Законом №1730 взагалі зупинений.

Відтак позивач вважає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності до зобов`язань, що виникли з Закону України № 1730 щодо компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу та послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу є безпідставною та необґрунтованою.

14.08.2024 р. від представника відповідача - Семещенко М.О. до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 9817/24), в яких відповідач додатково зазначає наступне. Відповідач вказує, що твердження позивача про те, що питання дії Закону України № 1730 у часі вирішено судовою практикою, не відповідає дійсності та є безпідставним. Так, на думку відповідача постанова Верховного Суду по справі № 914/1940/22 не є висновком про застосування норми права у подібних правовідносинах, адже Верховним Судом у цій постанові зроблено висновки про застосування норми права - Закону України № 1730 тільки у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем саме по справі (№ 914/1940/22, тобто на спірні відносини між АТ "Укртрансгаз" та КП "Бродитеплоенерго"). Спірні відношення між позивачем та АТ "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" не є аналогічними відносинам між АТ "Укртрансгаз" та КП "Бродитеплоенерго" по справі № 914/1940/22 у зв`язку із тим, що відсутній факт відбору газу за січень, квітень 2026 року без номінацій та відсутній факт відбору газу за січень, квітень 2026 року без здійснення оплати. Відповідач зауважує, що у відповіді на відзив позивач не надав жодного належного та ґрунтовного доказу протилежного, у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України. Крім того відповідач зазначає, що ним здійснено оплату поставленого та протранспортованого природного газу у січні, квітні 2016 року АТ "НАК "Нафтогаз України", про що свідчить акт звіряння взаємних розрахунків із АТ "НАК "Нафтогаз України" та відповідь АТ "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" на лист № 1001ВИХ-21-8058 від 26.10.2021, які не спростовані позивачем.

В судовому засіданні 15.08.2024 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 04.09.2024 о 10:00, для додаткового дослідження доказів.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 04.09.2024 р. позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, натомість представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" були укладені договори постачання природного газу від 29.02.2016 № 3004/16-ТЕ-ПТ-22 і від 29.02.2016 № 3005/16-БО-22/ПТ, згідно з п. 1.1., 1.2. яких АТ "Нафтогаз України" зобов`язалось передати у власність ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" у 2016 році природний газ, а ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" зобов`язалось прийняти та оплатити цей газ на умовах цих договорів. Газ, що постачається за цими договорами, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п. 2.1. договору від 29.02.2016 № 3004/16-ТЕ-ПТ-22 постачальник передає споживачу з 01.02.2016 по 31.03.2016 газ обсягом до 275,00 тис. куб.м., у т.ч. по місяцях: - лютий 2016 р. - 133,00 тис. куб.м,; - березень 2016 р. - 142,00 тис. куб. м.

Додатковою угодою № 1 від 31.03.2016 до договору від 29.02.2016 № 3004/16-ТЕ-ПТ-22 п. 2.1. договору доповнено абзацом в наступній редакції - постачальник передає споживачу з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом до 37,00 тис. куб.м.

Згідно п. 2.1. договору від 29.02.2016 № 3005/16-БО-22/ПТ постачальник передає споживачу з 01.02.2016 по 31.03.2016 газ обсягом до 10,00 тис. куб.м, у т.ч. по місяцях: лютий 2016 р. - 5,00 тис. куб.м; березень 2016 р. - 5,00 тис. куб. м.

Так, на виконання умов договорів постачання природного газу від 29.02.2016 № 3004/16-ТЕ-ПТ-22 і від 29.02.2016 № 3005/16-БО-22/ПТ АТ "НАК "Нафтогаз України" поставляло відповідачу природний газ з лютого 2016 р. по квітень 2016 р.

На підтвердження постачання природного газу у квітні 2016 року АТ "НАК "Нафтогаз України" та ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" підписано акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2016, згідно з яким відповідачу у квітні 2016 року поставлено 14,472 тис. куб.м. природного газу.

Також в матеріалах справи наявні технічні акти приймання-передачі обсягів природного газу від 01.02.2016 р. та від 04.05.2016 р., підписані між Миколаївським ЛВУМГ філії УМГ "Харківтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" та ДП НВКГ "Зоря"-"Машпроект".

Згідно з актом від 01.02.2016 р. в січні 2016 року ГТП протранспортувало та передало через свої ГРС споживачу природний газ в обсязі 3495,114 тис. куб.м.

Згідно з актом від 04.05.2016 р. сторони підтвердили, що в квітні 2016 року ГТП протранспортувало та передало через свої ГРС споживачу природний газ в обсязі 723,846 тис. куб.м.

Наведені вище поставки не є предметом цього судового розгляду.

На підставі Закону України "Про особливості реформування підприємств обороннопромислового комплексу державної форми власності" від 13.07.2021 № 1630 та наказу АТ "Українська оборонна промисловість" від 13.02.2024 № 92 Державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" перетворено в Акціонерне товариство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" з 29.02.2024 (з дня внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1630 Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків підприємства з дня внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у тому числі в частині участі у виконанні державних контрактів з оборонних закупівель та державних цільових програм, програм підвищення обороноздатності і безпеки держави, інших договорів, що стосуються товарів, робіт чи послуг оборонного (військового) призначення та подвійного використання, зовнішньоекономічних контрактів, а також у частині статусу підприємства як суб`єкта здійснення міжнародних передач товарів, його повноважень на право здійснення експорту, імпорту товарів військового призначення та товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

Для здійснення діяльності з виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, АТ "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" використовує природний газ, відповідно до "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" затвердженого Постановами Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, № 187 від 22.03.2017, № 867 від 19.10.2018.

Акціонерне товариство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" є споживачем - юридичною особою, яка відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17", від 04.10.2017 № 720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року", від 03.10.2018 № 717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року" покладено на НАК "Нафтогаз України" обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювальних сезонів 2016/17, 2017/2018, 2018/19 безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах, у тому числі і АТ "НВКГ "Зоря"-"Машпроект".

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії", та з дотриманням принципу недискримінації. Отже, на підставі вказаного розпорядження, яке є обов`язковим до виконання, на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" до 31.12.2019 відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" було оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до ст. 1 Кодексу газотранспортної системи номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування Оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок прийняти номінацію, а на замовника послуг транспортування - подати номінацію.

За ствердженнями позивача, АТ "НАК "Нафтогаз України" не здійснювало постачання природного газу для потреб ДП "НВКГ "Зоря"-"Машпроект" у січні 2016 року в обсязі 179,658 тис.куб.м. та квітні 2016 року в обсязі 0,248 тис.куб.м. згідно з договорами від 29.02.2016 № 3004/16-ТЕ-ПТ-22 і від 29.02.2016 № 3005/16-БО-22/ПТ та, відповідно, не оформлювало акти приймання-передачі природного газу, що підтверджується листами АТ "НАК "Нафтогаз України" № 14/6-588-23 від 07.08.2023 та № 23/4-2358/1.11-23 від 10.07.2023.

З огляду на вказане, позивачем заявлено до стягнення компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень, квітень 2016 року в сумі 192355,68 грн. та компенсацію вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень 2016 року в сумі 60779,08 грн. відповідно до Закону України від 03.11.2016 № 1730-VІІІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" із змінами.

Отже, предметом спору у даній справі є стягнення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, в порядку Закону України від 03.11.2016 № 1730-VІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Закон України № 1730).

Так, відповідачем в ході розгляду справи факт споживання спірного обсягу природного газу не оспорювався, проте відповідач стверджував, що вартість вказаного газу була сплачена на користь АТ "НАК "Нафтогаз України", про що свідчить акт звіряння взаємних розрахунків із АТ «НАК «Нафтогаз України».

Разом з тим суд зазначає наступне.

Правове регулювання взаємовідносин оператора ГРС із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування ГРС здійснюється Кодексом ГТС, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону "Про ринок природного газу", Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Господарського кодексу України (далі - ГК).

Згідно з частинами 2, 3 гл. 1 розд. І Кодексу ГТС (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) цей Кодекс є регламентом функціонування ГТС України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування ГТС України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.

Відповідно до ч.5 гл.1 розд. І Кодексу ГТС:

- номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору ГТС, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до ГТС в точках входу та відібрані з ГТС в точках виходу;

- несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Також відповідно до ч.1 гл.3 розд. І Кодексу ГТС оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу, зокрема, послуги транспортування природного газу ГТС через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Пунктом 4 гл.3 розд. І Кодексу ГТС визначено, що експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно з п.9 гл.1 розд. VІІІ Кодексу ГТС замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора ГТС нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з ГТС; замовлення фізичного транспортування природного газу ГТС на підставі підтвердженої номінації; послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до ГТС та які відбираються з неї.

Для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку (п.1 гл.1 розд.XI Кодексу ГТС).

Укладення договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також подання та підтвердження номінацій є необхідною передумовою для відбору природного газу в межах ГТС.

Як вже зазначалось, АТ "Укртрансгаз" є особою, яка до 31.12.2019 виконувала функції оператора газотранспортної системи - суб`єкта господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.19 ч.1 ст.1 Закону "Про ринок природного газу").

Частиною 1 ст. 11 Закону "Про ринок природного газу" визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених КМУ після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Кабінет Міністрів України відповідно до ст.11 Закону "Про ринок природного газу" прийняв постанови від 01.10.2015 №758, від 22.03.2017 №187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу". Вказані постанови зобов`язували НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів.

30.11.2016 набрав чинності Закон № 1730, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 Закону 1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами ГРС, оператором ГТС та особою, що виконувала функції оператора ГТС до 31.12.2019 включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення (ст.2 Закону № 1730).

29.08.2021 набрав чинності Закон "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон 1639-IX), яким внесено зміни до Закону 1730, зокрема, його ст.8 доповнено ч.2.

У пояснювальній записці до проекту Закону 1639-IX вказано, зокрема, таке.

Прийняття законопроекту обумовлюється необхідністю врегулювання комплексу нагальних проблем, що унеможливлюють подальше реформування ринку природного газу, перехід до прозорих конкурентних відносин у всіх сегментах ринку та припинення державного втручання в його функціонування шляхом покладення на суб`єктів ринку спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів в процесі його функціонування, насамперед, шляхом урегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу та супутніх ринків, загальний обсяг якої станом на 01.05.2021 може перевищити 100 млрд. грн, а саме: 1) заборгованості постачальників природного газу, в тому числі підтвердженої судовими рішеннями, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам; 2) заборгованості постачальників природного газу, в тому числі підтвердженої судовими рішеннями, за договорами про надання послуг транспортування природного газу перед особою, що здійснює функції оператора ГТС з 01.01.2020; 3) заборгованості операторів ГРС, в тому числі підтвердженої судовими рішенням та/або реструктуризованої, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для виробничо-технологічних потреб, укладеними з НАК "Нафтогаз України"; 4) заборгованості операторів ГРС, в тому числі підтвердженої судовими рішенням, за договорами про надання послуг транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора ГТС до 31.12.2019; 5) заборгованості операторів ГРС, в тому числі підтвердженої судовими рішенням та/або реструктуризованої, за договорами транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора ГТС з 01.01.2020; 6) заборгованості особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019, перед НАК "Нафтогаз України"; 7) заборгованість особи, що здійснює функції оператора ГТС з 01.01.2020, перед НАК "Нафтогаз України"; 8) заборгованості виробників теплової енергії за природний газ, поставлений НАК "Нафтогаз України" в рамках спеціальних обов`язків використаний для їх виробництва, а також неоплаченої вартості обсягів природного газу, відібраних з ГТС підприємствами теплоенергетики протягом 2015-2019 років без документального оформлення, отримання номінацій або включення до реєстру.

Окремої уваги в контексті подолання кризових явищ на ринку природного газу потребує питання удосконалення механізмів урегулювання заборгованості виробників та надавачів комунальних послуг за спожиті енергоносії, визначених Законом 1730.

За час реалізації Закону 1730 передбачені ним механізми урегулювання заборгованості довели свою ефективність, але наразі Закон у чинній редакції фактично вичерпав свої можливості.

Загальний борг теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ станом на 01.04.2021 склав понад 58 млрд грн, у тому числі 8 млрд грн - пені та штрафні санкції. При цьому заборгованість, утворена після 01.07.2016, що не підлягає реструктуризації умовах, визначених Законом 1730, становить близько 40 млрд грн та є об`єктом для нарахування штрафних санкцій, включення яких до тарифів заборонено Законом "Про природні монополії". Відповідно такі нарахування з боку контрагентів на заборгованість за природний газ, його розподіл та транспортування, а також електричну енергію не мають джерел відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону 1730 в новій редаккції підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 01.12.2015 по 31.12.2019 здійснювали відбір природного газу з ГТС без поданих номінацій, зобов`язані протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами компенсувати особі, що здійснювала функції оператора ГТС до 31.12.2019 включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами КМУ на виконання ст.11 Закону "Про ринок природного газу", чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Відповідно до норм права, передбачених Кодексом ГТС (п.8 гл.3 розд. XII, п.1 гл.1 розд. XIV), у разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора ГРС, а останній, як замовник послуг транспортування, є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання.

З цих норм права вбачається, що обсяги газу, відібрані споживачами за відсутності по оператору ГРС підтвердженої номінації та віднесені в алокацію останнього, оплачуються таким оператором ГРС на користь оператора ГТС на підставі договору транспортування природного газу.

Однак, 14.07.2021 законодавцем прийнято Закон 1639-IX, що спрямований на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу шляхом урегулювання заборгованості, зокрема виробників теплової енергії за природний газ, поставлений НАК "Нафтогаз України" в рамках спеціальних обов`язків використаний для їх виробництва, а також неоплаченої вартості обсягів природного газу, відібраних з ГТС підприємствами теплоенергетики протягом 2015-2019 років без документального оформлення, отримання номінацій або включення до реєстру.

Аналіз приписів Закону 1730 дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень ст.8 цього Закону є: 1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути - підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно; 2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів; 3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019; 4) строк оплати настав з 01.10.2021.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі №914/1940/22, а також Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі №905/2044/19.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС, замовники послуг транспортування зобов`язані подати Оператору ГТС номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу. Так, за результатом опрацювання поданих номінацій, позивачем було встановлено відсутність поданих номінацій АТ "НАК "Нафтогаз України" у спірні періоди у вказаних обсягах для АТ "НВКГ "Зоря-Машпроект" та відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом ГТС будь-яким суб`єктом ринку природного газу (зокрема будь-яким постачальником) в обсязі 179,906 тис. м. куб у період січень, квітень 2016 через мережі УМГ "Харківтрансгаз", на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для відповідача.

Загальний обсяг відбору газу без номінації у вказані періоди складає 179,906 тис.куб.метрів, а саме: у січні 2016 р. - 179,658 тис.куб.м.; у квітні 2016 р. - 0,248 тис.куб.м. Вказані обсяги відбору природного газу відповідачем за період січень, квітень 2016 через мережі УМГ "Харківтрансгаз" підтверджуються:

-реєстрами реалізації природного газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України" промисловими підприємствами в періодах: за січень, квітень 2016 р. - відсутній в реєстрі;

-реєстром теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України" у квітні 2016 року - 14,472 тис. м. куб.;

- переліком споживачів, які отримували природний газ безпосередньо з магістральних газопроводів УМГ "Харківтрансгаз": за січень 2016 р. обсягом 179,658 тис. куб. м; за квітень 2016 р. обсягом 14,72 тис. куб.м., з яких неврегульований обсяг 0, 248 тис. куб. м;

- технічними актами приймання-передачі обсягів природного газу: за січень 2016 р. передано природний газ у загальному обсязі 3 495,114 тис.куб.м.; за квітень 2016 р. передано природний газ у загальному обсязі 723,846 тис.куб.м.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 на обсяг 14,472 тис.куб.м.;

- листами НАК "Нафтогаз України" щодо надання інформації на адвокатські запити та листом на адресу ДП "Зоря-Машпроект" від 07.04.2017 № 26-3299/1.2-17;

-скріншотом з системи ERP SAP щодо наданих послуг транспортування за квітень 2016р.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VІІІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" із змінами, підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (далі - підприємства ПЕК), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість:

- відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів;

- послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами, встановленими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними протягом періоду таких відборів.

Різниця між вартістю природного газу за ціною компенсації, що визначена частиною другою цієї статті, та фактичною вартістю природного газу, яку відображено в бухгалтерському обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у відповідні періоди відбору природного газу без поданих номінацій, підлягає списанню в обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно.

Відтак, судом встановлено, що у спірний період відповідач мав договірні відносини з постачання природного газу з АТ НАК "Нафтогаз України", натомість постачальник не здійснив постачання вказаних обсягів природного газу відповідачу, внаслідок чого відповідач у вказані вище періоди здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи, з ресурсу позивача обсягом 179,906 тис.куб.м., без поданих номінацій будь-яким замовником послуг транспортування, що не спростовано відповідачем.

Наразі судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що листи АТ "НАК "Нафтогаз України" № 14/6-588-23 від 07.08.2023 та № 23/4-2358/1.11-23 від 10.07.2023 не є належними доказами отримання відповідачем природного газу без номінацій та за відсутності постачальника газу, а лише підтверджують нездійснення АТ "НАК "Нафтогаз України" постачання газу відповідачу у січні та квітні 2016 року по договорам №3005/16-БО-22/ПТ від 29.02.2016 та №3004/16-ТЕПТ-22 від 29.02.2016. Так, саме відсутність доказів постачання спірного об`єму природного газу відповідачу з боку АТ "НАК "Нафтогаз України" свідчить про відсутність погоджених номінацій відповідачу на відбір спірного об`єму природного газу, і доказів протилежного відповідачем не надано, зокрема відповідачем не надано доказів подання постачальником номінацій на зазначені обсяги природного газу та акти приймання-передачі природного газу підписаними між постачальником природного газу і відповідачем. Таким чином, відповідач не спростував доводи позивача, а надані позивачем докази свідчать про наявність підстав для стягнення заборгованості на підставі ч.2. ст.8 Закону України №1730.

Згідно положень Договору № 3004/16-ТЕ-ПТ-22 від 29.02.2016, що міститься у матеріалах справи, (преамбула договору) про постачання природного газу НАК «Нафтогаз України» (Постачальник), з однієї сторони, і ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» (Споживач), з іншої сторони (далі - сторони), керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)» (далі - Постанова №758), іншими нормативно-правовими актами, уклали цей договір про таке.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що постачальник зобов`язується поставити у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору НАК «Нафтогаз України» та відповідачем унормовано, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Договір № 3005/16-БО-22/ПТ від 29.02.2016, укладений між тими ж суб`єктами, свідчить про те, що відповідно до п 1.2. природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Таким чином, обсяг природного газу, що був спожитий відповідачем у січні, квітні 2016 року, був використаний відповідачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами, що підтверджується документами, наявними в матеріалах даної справи, у тому числі, договором постачання природного газу, відтак, твердження відповідача про незастосування щодо нього положень Закону України №1730, є безпідставними.

Посилання відповідача на те, що норми ч. 2 ст. 8 Закону №1730-VIII (у редакції із змінами внесеними Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX) не розповсюджуються і не підлягають застосуванню до спірної заборгованості, оскільки вона виникла до набуття чинності Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX, а відповідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, судом оцінюються критично, оскільки Законом №1639-IX внесені численні зміни до Закону №1730-VIII зокрема, розширивши сферу його дії, у тому числі шляхом викладення статті 2 в новій редакції та доповнено статтю 8 частиною другою.

Так, Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 у справі № 914/1940/22 виклав висновок щодо застосування норм Закону 1730 у подібних правовідносин саме в контексті незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі "lex ad praeterian non valet" полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.97 N 1-зп, від 09.02.99 N 1-рп/99, від 05.04.2001 N 3-рп/2001, від 13.03.2012 N 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства (висновок судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 у справі N 904/7905/16).

Суд також враховує, що за вимогами частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином у контексті спірних правовідносин суд зазначає про те, що внесення змін до законодавства шляхом його доповнення щодо особливостей врегулювання відносин підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) на ринку природного газу, свідчить про те, що по-перше, такі зміни поширюються на правовідносини, що виникли з 01.12.2015 по 31.12.2019, тобто підлягають обов`язковому застосуванню виключно до правовідносин які виникли до набрання ними законної сили; по-друге, що до їх запровадження, ці відносини не були врегульовані таким чином.

Суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що виходячи із загально-дозвільного принципу, який закріплений у частині першій статті 19 Конституції України, висновки судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 8 Закону N 1730-VIII у редакції Закону N 1639-IX та про наявність підстав для задоволення позову відповідають принципам справедливого судового розгляду у контексті частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У цій справі відносини з відбору природного газу без поданих номінацій виникли та існували до моменту ухвалення Законів № 1639, 1730, 2479 та залишалися неврегульованими до часу ухвалення останніх.

Отже, ч. 2 ст.8 Закону № 1730, як в редакції ЗУ № 1639, так і доповнена ЗУ 2479 не суперечить ч.1 ст. 58 Конституції України та не порушує такий елемент верховенства права, як правова визначеність.

Разом з цим, слід зазначити, що ч. 2. ст. 8 Закону України № 1730 держава встановила імперативне нормативне регулювання правовідносин щодо врегулювання заборгованості підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води перед Оператором ГТС, які протягом періоду з 1 грудня 2015 по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без подання номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року компенсувати Оператору ГТС вартість вказаних обсягів природного газу.

Таким чином, твердження відповідача, що враховуючи що АТ «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» не включене до Реєстру як суб`єкт ринку природного газу, приписи зазначеного закону не розповсюджуються на АТ «НВКГ «Зоря»-«Машпроект», є безпідставними та такими, що суперечать приписам Закону України № 1730, яким унормовано, що незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем підлягає врегулюванню саме в порядку визначеному ч. 2. ст. 8 Закону України № 1730.

Посилання відповідача на те, що також факт відсутності відбору природного газу відповідачем з газотранспортної системи у січні та квітні 2016 року без наявності постачальника та номінацій підтверджується обставинами та фактами встановленими по справам № 910/10225/16, № 910/206/17, № 910/244/17 є безпідставними. Адже у справах № 910/206/17, № 910/244/17 досліджувались лише обставини щодо договору на транспортування природного газу, укладеного між АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України», що жодним чином не спростовує позовні вимоги у даній справі.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1730 дія цього Закону поширюється на відносини з врегулювання заборгованості підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 1 грудня 2015 по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без подання номінацій.

Також визначено порядок компенсації - оплата протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року щомісяця рівними частини вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу - особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року.

АТ «Укртрансгаз» до 31.12.2019 року виконувало функції Оператора газотранспортної системи відповідно до ліцензії НКРЕКП серія АЕ №194511 від 28.02.2013.

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону 1730 обсяги природного газу, зазначені в ч. 2 цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання.

Згідно ч.4 ст.8 Закону 1730 різниця між вартістю природного газу за ціною компенсації, що визначена ч.2 цієї статті, та фактичною вартістю природного газу, яку відображено в бухгалтерському обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, у відповідні періоди відбору природного газу без поданих номінацій, підлягає списанню в обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно.

Виходячи з такого, враховуючи, що відповідач здійснював відбір природного газу з газотранспортної системи в обсязі 179,906 тис.м.куб у спірні періоди без поданих постачальником газу номінацій, відповідно вартість вказаних обсягів підлягає компенсації позивачу відповідно до порядку встановленого ч. 2 ст. 8 Закону України № 1730.

Крім того, як встановлено судом, відповідачем не оплачено позивачу вартість послуг транспортування природного газу за січень 2016 року в обсязі 179, 658 тис.м.куб. на загальну суму 132 609,16 грн.

Виходячи з такого, враховуючи, що позивачем протягом січня 2016 року було надано відповідачу послуги транспортування природного газу в обсязі 179,658 тис.м.куб., які були відібрані відповідачем без поданих постачальником газу номінацій, вартість таких послуг на суму 132609,16 грн. також підлягають компенсації позивачу відповідно до порядку встановленого ч. 2 ст. 8 Закону України № 1730.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.02.2024 у справі №905/2044/19 зазначив, що відібрання підприємствами обсягів природного газу з ГТС без номінацій призводить до негативного небалансу, який вноситься в алокацію на оператора ГРС та який потребує балансування в системі (відновлення обсягу відібраного газу з ГТС шляхом його закупівлі), зокрема з боку оператора ГТС. Тобто в такому випадку відбувається надання оператором ГТС послуг балансування, які підлягають оплаті (компенсації вартості газу, необхідного для відновлення балансу ГТС). Разом з цим витрати оператора ГТС на закупівлю природного газу, відібраного підприємствами без номінацій протягом періоду з 01.12.2015 до 31.12.2019, компенсуються такими підприємствами у порядку, передбаченому ч.2 ст.8 Закону 1730-VIII.

Також в постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 922/2737/23 зазначено, що у урахуванням висновків, зроблених у справах №914/1940/22 та №905/2044/19, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника, що Законом 1730 не передбачено виключень в частині відібраних без номінацій обсягів природного газу, а усі обсяги природного газу, які були використані без номінацій, підпадають під дію положень ч.2 ст.8 Закону 1730.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Так, вищевказані акти цивільного законодавства є підставою для виникнення у відповідача відповідних зобов`язань відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України та ст. 174 ГК України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснював відбір природного газу з газотранспортної системи в обсязі 179,906 тис.м. куб у період січень, квітень 2016 року без поданих постачальником газу номінацій. Також відповідачем не оплачено вартість послуг транспортування природного газу за січень 2016 р. в обсязі 179,658 тис.м. куб. на загальну суму 132 609,16 грн. Вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу у визначених періодах у загальному розмірі 179,906 тис.куб.м. за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом складає 419 685,03 грн., розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.10.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 5 828,96 грн.

Крім того, вартість наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за період січня 2016 у загальному обсязі 179,658 тис.куб.м. за цінами, визначеними відповідно до постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015 загалом складає 132609,16 грн.; розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.09.2022) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 1841,79 грн.

Станом на 01.07.2024 строк оплати (за період з 01.10.2021 - 01.07.2024) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний був сплатити 192355,68 грн.; строк оплати (за період з 01.09.2022 - 01.07.2024) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний був сплати 60779,08 грн.

В цьому контексті суд також враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові 03 квітня 2024 року по справі № 922/2737/23 у подібних правовідносин, про те, що не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості, а також те, що жодна норма чинного законодавства України не надає право використовувати природний газ безоплатно.

Доводи відповідача про те, що вартість спірного обсягу спожитого природного газу ним була сплачена на користь НАК «Нафтогаз України» судом до уваги не приймаються, оскільки доказів на підтвердження цих доводів відповідачем не надано. Посилання відповідача на акт звірки з НАК «Нафтогаз України» в якості підтвердження вказаних доводів про сплату вартості спірного газу суд вважає безпідставними, оскільки з вказаного акту не вбачається сплати саме спірних обсягів газу, також вказаний акт не містить ані обсягів спожитого газу, ані періоду споживання, лише міститься вказівка про договори, за якими здійснюється звірка. Однак, враховуючи те, що судом було встановлено факт того, що долучені до матеріалів справи договори, укладені між НАК «Нафтогаз України» і відповідачем, не охоплюють поставку спірних обсягів природного газу, спожитого відповідачем, відповідно розрахунки за цими договорами також виключають можливу сплату такого газу, який є предметом спору.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених Акціонерного товариства "Укртрансгаз" позовних вимог до Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про стягнення суми основного боргу у розмірі 192355,68 грн. компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу та 60779,08 грн. компенсації вартості наданих послуг з транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу, розрахунки яких є цілком обґрунтованими.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати компенсації вартості спожитого природного газу позивачу за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних за порушення строків оплати вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу в сумі 7704,88 грн. та за порушення строків оплати вартості наданих послуг з транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу в сумі 2180,53 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Влисті Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за порушення строків оплати вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу в розмірі 21712,50 грн. таза порушення строків оплати вартості наданих послуг з транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу в сумі 4310,45 грн. та встановлено, що вказані інфляційні нарахування були здійснені позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 21712,50 грн. та 4310,45 грн. відповідно.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У відзиві відповідач зазначає, що строк позовної давності щодо звернення позивачем до суду з вимогами про стягнення заборгованості сплинув на момент звернення до суду з даним позовом.

Між тим, як вже зазначалось вище, зобов`язання підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникло з імперативної норми Закону України № 1730, а саме ч. 2 ст. 8 цього закону, в якому вказано, що такі підприємства, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно: вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу та послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу.

Таким чином у таких підприємств та організацій в силу імперативної норми Закону виникли відповідні зобов`язання компенсувати (оплатити) вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу лише з 01.10.2021 року, зі строком оплати компенсації за жовтень 2021, починаючи з 01.11.2021 і так далі.

Щодо компенсації вартості послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу з урахуванням внесених змін у ст. 8 Закону №1730 відповідно до редакції Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» від 29.07.2022 №2479-IХ (далі - Закон №2479).

Закон №2479 набрав чинності 19.08.2022, яким доповнено редакцію ст. 8 Закону №1730, зокрема, доповнено, що протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця компенсації підлягає також вартість послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу.

Таким чином, у теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств та організацій в силу імперативної норми Закону виникли відповідні зобов`язання. Відповідні зміни у редакції ст. 8 Закону №1730 набрали чинності 19.08.2022, тоді як компенсація запроваджена з 01.10.2021.

Відтак, зобов`язання в частині компенсації вартості послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу вважаються такими, що виникли виключно 19.08.2022, тобто з моменту набрання чинності Законом №2479.

Враховуючи, що компенсація здійснюється протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця, то компенсація за період з 01.10.2021 по 31.08.2022 є такою, строк виконання якої настав 01.09.2022, відповідно з цієї дати визначається прострочення.

Відтак, позовна давність для заявлених позовних вимог не сплила.

Водночас, суд звертає увагу учасників справи на те, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., було запроваджено на усій території України карантин, який, з урахуванням неодноразових продовжень, тривав до 30.06.2023 (постанова Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023).

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який станом на даний час ще триває.

Вказане свідчить про те, що строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України (загальна та спеціальна позовна давність), були продовжені та тривають станом на даний час.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3468,52 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 289043,10 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (54018, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 42А, e-mail: ; ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, e-mail: ; )компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень, квітень 2016 року в сумі 192355/сто дев`яносто дві тисячі триста п`ятдесят п`ять/грн. 68 коп., 3% річних у сумі 7704/сім тисяч сімсот чотири/грн. 88 коп.;інфляційні втрати у розмірі 21712/двадцять одна тисяча сімсот дванадцять/грн. 50 коп.

3. СТЯГНУТИ з Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (54018, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 42А, e-mail: ; ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, e-mail: ; ) компенсацію вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень 2016 року в сумі 60779/шістдесят тисяч сімсот сімдесят дев`ять/грн.08 коп., 3% річних у сумі 2180/дві тисячі сто вісімдесят/ грн. 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 4310/чотири тисячі триста десять/грн. 45 коп.

4. СТЯГНУТИ з Акціонерного товариства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (54018, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 42А, e-mail: ; ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, e-mail: ; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 3468/три тисячі чотириста шістдесят вісім/грн. 52 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційноїскарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2024 р.

Суддя Л.М. Ільєва