СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Харків Справа № 905/226/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бєлкіної О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кемінь В.В., довіреність №96 від 26.08.2024;

від відповідача (апелянта): Мєскєв М.С., витяг з ЄДР;

розглянувши апеляційну скаргу Нікольської селищної ради Донецької області, смт Нікольське Маріупольського району Донецької області (вх. №1719 Д/2),

на рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2024 (повний текст складено 25.04.2024) у справі №905/226/24 (суддя Кротінова О.В.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ,

до Нікольської селищної ради Донецької області, смт Нікольське Маріупольського району Донецької області,

про стягнення 357458,66грн,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Нікольської селищної ради Донецької області про стягнення боргу у загальній сумі 357458,66грн, з яких: основний борг за договором постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 у сумі 247416,01грн; пеня в сумі 49180,47грн, нарахована на підставі п. 7.2 договору; 3% річних в сумі 9924,09грн та інфляційні втрати в сумі 50938,09грн на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого у січні - лютому 2022 року природного газу, внаслідок чого виникла заборгованість та нараховано пеню, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.04.2024 у справі №905/226/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Нікольської селищної ради на користь ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 357458,65грн, у тому числі: сума боргу за поставлений природний газ у розмірі 247416,01грн, пеня у сумі 49180,47грн, сума 3% річних у розмірі 9924,08грн, сума інфляційних втрат у розмірі 50938,09грн, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 4289,50грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з повної та своєчасної оплати отриманого у період січень лютий 2022 року природного газу за договором №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021, що зумовлює правомірність заявлених вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості, штрафних санкцій (пені) та компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат і 3% річних), при цьому суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про звільнення останнього від означеної відповідальності через форс-мажорні обставини, які настали через військову агресією проти України, зокрема окупацію Нікольської селищної громади Донецької області.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач Нікольська селищна рада Донецької області звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2024 у справі №905/226/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення господарського суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням процесуального права, у зв`язку з цим не відповідає фактичним обставинам справи. На думку скаржника, судом не взято до уваги пояснення та докази відповідача, не було встановлено всі фактичні обставини справи, надано неправильну оцінку доказам, які містяться у справі.

Зокрема, на підтвердження своєї позиції скаржником зазначено наступне:

- долучена до матеріалів справи відповідь Оператора ГТС на адвокатський запит позивача, в якій визначені покази електронного приладу обліку використаного газу за ЕІС-кодом споживача 56XS000049HH2009, не може братися судом до уваги, адже не має жодного відношення до відповідача, оскільки договір постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 не містить посилань на присвоєння відповідачу відповідних ЕІС кодів;

- як у самому договорі постачання природного газу, так і у всіх інших документах, наданих до справи позивачем, відсутні відомості щодо присвоєння ЕІС кодів відповідачу;

- відповідач наполягає на тому, що у справі відсутні докази на підтвердження існування заборгованості у визначених позивачем розмірах; до того ж, враховуючи тимчасову окупацію Нікольської громади, не виявляється можливим провести звірку та встановити фактичні показники приладів обліку використання природного газу відповідачем;

- крім того, відповідач посилається на те, що він не отримував акти приймання-передачі природного газу за грудень 2021 року та січень - лютий 2022 року, тому останні не є узгодженими та підписаними з боку споживача;

- щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, відповідач вказує на безпідставність їх нарахування, з огляду на умови п.10.1 договору, відповідно до якого сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення договору, а також враховуючи лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для невизначеного кола осіб (всіх кого стосується): військову агресію Російської Федерації проти України; тобто, у даному випадку відповідач вбачає настання форс-мажору через окупацію Нікольської громади внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України,

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 поновлено Нікольській селищній раді Донецької області строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2024 у справі №905/226/24; відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №905/226/24 на 05.09.2024. о 10:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 29.07.2024 від ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції вказує наступне:

- за умовами укладеного між сторонами договору постачання природного газу саме на відповідача покладено обов`язок самостійно контролювати власне використання природного газу та своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу (пп. 2, 4 п. 6.2 договору);

- позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 363293,98грн, що підтверджується відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо остаточної алокації відборів, які є першоджерелом для суб`єктів ринку природного газу при отриманні інформації щодо спожитого/поставленого об`єму природного газу споживачем/постачальником; однак вартість поставленого газу була оплачена відповідачем лише частково (за грудень 2021 року та частково за січень 2022 року), залишок заборгованості за частину січня та лютий 2022 року складає 247416,01грн;

- на підтвердження поставлених відповідачу обсягів природного газу позивачем надано належні докази, а саме надану на адвокатський запит позивача відповідь Оператора ГТС №ТОВВИХ-24-1243 від 26.01.2024, з якої вбачається, що відповідачем (ЕІС код: 56XS000049HH2009) спожито природний газ з ресурсу позивача в обсягах, які визначені в актах приймання-передачі природного газу за вказаний періоди;

- зазначений вище ЕІС-код: 56XS000049HH2009 належить саме відповідачу, оскільки він був зазначений у самому договорі постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021, підписаного між сторонами;

- що стосується посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, то позивач вважає, що такі обставини, як введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами, які позбавляють відповідача виконати свої грошові зобов`язання; факт військової агресії рф проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору, за відсутності безпосереднього впливу на можливість здійснення оплати за договором;

- відповідачем в ході розгляду справи не було надано належних доказів на підтвердження наявності причино-наслідкового зв`язку неможливості виконання відповідачем зобов`язань за договором із фактом військової агресії.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.2024 задоволено заяву представника ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" адвоката Верхацького І.В. про участь у судових засіданнях по справі №905/226/24, у т.ч. призначеному на 05.09.2024 о 10:00 год у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.09.2024 задоволено заяву представника Нікольської селищної ради Донецької області Мєскєва М.С. про участь у судових засіданнях по справі №905/226/24, у т.ч. призначеному на 05.09.2024 о 10:00 год у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Судове засідання апеляційної інстанції 05.09.2024 проведено в режимі відеоконференції за участю представників позивача та відповідача (апелянта).

Відповідач (апелянт) у судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, вважає рішення місцевого господарського суду законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до ч. 2 наведеної статті суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача (апелянта), судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.11.2021 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Нікольською селищною радою (споживач) укладено договір постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 (надалі договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

EIC-код споживача за договором постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 - 56XS000049НН2009.

За умовами п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб.

У пункті 2.1 договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природною газу у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 60 тис.куб.метрів.

Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (п. 2.1.3 договору).

У відповідності до п.2.2 договору споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених п.1.2 цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на споживача.

Згідно з п. 2.3 договору підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Відповідно до п. 2.4 договору, перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором. В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п. 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

Згідно з п.3.1 договору, постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з пп. 3.5.1 договору, споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника (п.п. 3.5.2 договору).

Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.п. 3.5.3 договору).

Згідно з п.п. 3.5.4 договору у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГTC, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Відповідно до п.3.6 договору, звірка фактично використаного обсягу газу за цим договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду, ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС.

Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м. газу без ПДВ - 13658,42грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ - 163,89грн за 1000 куб.м. (п.4.1 договору).

Всього ціна газу за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16554,00грн.

Згідно п. 4.2 договору, у разі зміни тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та/або коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Загальна вартість цього договору на дату укладання становить 827700,00 грн, крім того ПДВ 165540,00грн, разом з ПДВ 993240,00грн (п.4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов пп. 3.5.4 п. 3.5 цього договору.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього договору (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.4.договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи: у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ та компенсації вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання споживачу.

Споживач зобов`язаний самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно коригувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди, прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п. 6.2 договору).

У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 7.2 договору).

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладання договору, і сторони не могли передбачити їх. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про виникнення форс-мажорних обставин та протягом 14 днів з дати їх виникнення подати підтвердні документи відповідно до законодавства. Настання форс-мажорних обставин підтверджується в порядку, встановленому чинним законодавством України. Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику вартості природного газу, поставленого до їх настання (розділ 10 договору).

Згідно з п.13.1 договору останній набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Договір постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 підписаний сторонами без зауважень до нього.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 упродовж грудня 2021 - лютого 2022 позивачем відображено постачання відповідачу природного газу на загальну суму 363293,98грн, а саме за актами приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.12.2021 загальний обсяг споживання 5,79400 тис.куб.м. на суму 95913,85 грн. з ПДВ;

- б/н від 31.01.2022 загальний обсяг споживання 8,92800 тис.куб.м. на суму 147794,06 грн. з ПДВ;

- б/н від 26.02.2022 загальний обсяг споживання 7,22400 тис.куб.м. на суму 119586,07 грн. з ПДВ.

Зазначені Акти приймання-передачі природного газу за грудень 2021 - лютий 2022 року підписано та скріплено печаткою позивача, відповідачем означені акти не підписано.

На підтвердження направлення цих документів відповідачу позивачем надано скріншоти з поштової скриньки позивача про їх направлення на електронну поштову скриньку відповідача - , приналежність якої останньому встановлено судом із тексту договору.

Так, акти приймання-передачі природного газу б/н від 31.12.2021 за грудень 2021 та б/н від 26.02.2022 за лютий 2022 скеровано на електронну пошту відповідача, яка вказана у договорі постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 - .

Поряд з цим, на підтвердження споживання відповідачем означених вище обсягів природного газу позивач надав суду лист ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" №ТОВВИХ-24-1243 від 26.01.2024. Згідно наданих відомостей по споживачу з ЕІС-кодом 56XS000049HH2009 обсяг споживання газу за період з 11.12.2021 по 31.12.2021 становить 5,79400 тис.куб.м.; з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 8,92800 тис.куб.м., з 01.02.2022 по 26.02.2022 - 7,22400 тис.куб.м.

Відповідно до інформації АТ "Державний ощадний банк України", повідомленої у листі №16/2-09/43645/2023 від 08.08.2023, відповідачем в рахунок оплати природного газу за договором №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 перераховано позивачу 115877,97грн.

Як визначає позивач, за рахунок цих коштів проведено оплату поставленого природного газу у грудні 2021 у повному обсязі та частково, у розмірі 19964,12грн, за поставлений природний газ у січні 2022 року.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Враховуючи, що оплату за переданий газ у січні 2022 та у повному обсязі за лютий 2022 відповідачем своєчасно та в повному обсязі не здійснено, у відповідача перед позивачем утворився борг у розмірі 247416,01грн, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 49180,47грн, 3% річних в сумі 9924,09грн та інфляційні втрати в сумі 50938,09грн.

Несплата вказаної вище заборгованості стала підставою для звернення ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Нікольської селищної ради 247416,01грн за договором постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021; пені в сумі 49180,47грн, нарахованої на підставі п. 7.2 договору; 3% річних в сумі 9924,09грн та інфляційні втрати в сумі 50938,09грн, нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, обґрунтовуючи свою позицію тим, що не отримував акти приймання-передачі природного газу за грудень 2021 року та січень-лютий 2022 року, а відтак, останні не є узгодженими та підписаними. Одночасно вказує, що договір постачання природного газу не містить жодних посилань на присвоєння відповідачу EIC кодів, які містить лист оператора ГТС, а тому дані, на які посилається позивач, не є підставними. Звернуто увагу, що у зв`язку з тимчасовою окупацією Нікольської громади, не виявляється можливим провести звірку та встановити фактичні показники приладів обліку використання природного газу відповідачем. Стосовно сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилається на п.10.1 договору, відповідно до якого сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення договору. Під форс-мажорними обставинами визначає окупацію Нікольської громади внаслідок військовї агресії Російської Федерації проти України, посилається на лист Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Донецької області 25.04.2024 ухвалено оскаржуване рішення у справі №905/226/24, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 357458,65грн, у тому числі: сума боргу за поставлений природний газ у розмірі 247416,01грн, пеня у сумі 49180,47грн, сума 3% річних у розмірі 9924,08грн, сума інфляційних втрат у розмірі 50938,09грн, з підстав, що зазначалися раніше.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ч.ч. 1 - 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оцінивши зміст укладеного між сторонами договору постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, колегія суддів дійшла висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 ЦК України та ст.ст. 264 - 271 ГК України.

В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст. 655-697 ЦК України).

Як передбачено ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

За визначенням, наведеним у ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 упродовж грудня 2021 - лютого 2022 позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 363293,98грн, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.12.2021 загальний обсяг споживання 5,79400 тис.куб.м. на суму 95913,85 грн. з ПДВ;

- від 31.01.2022 загальний обсяг споживання 8,92800 тис.куб.м. на суму 147794,06 грн. з ПДВ;

- від 26.02.2022 загальний обсяг споживання 7,22400 тис.куб.м. на суму 119586,07 грн. з ПДВ.

Позивач посилається на те, що вказані акти приймання-передачі природнього газу направлені відповідачу на електронну адресу, визначену в договорі. В свою чергу, відповідач отримання актів не спростував.

Відповідачем не надано обґрунтованих заперечень та будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували факт споживання природнього газу за спірні періоди в обсягах, які визначені позивачем.

Судом апеляційної інстанції у судовому засіданні за участю представників було досліджено наявний в матеріалах справи договір постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 та встановлено, що відповідачу було присвоєно EIC-код 56XS000049НН2009, постачальником визначено ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (а.с. 17, т.1), чим спростовуються зворотні доводі апеляційної скарги про відсутність відомості щодо присвоєння ЕІС кодів відповідачу.

Згідно з п. 3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.п. 3.5.2 договору, на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС, постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

У своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він не отримував акти приймання-передачі природного газу за грудень 2021 року та січень-лютий 2022 року, а тому останні вважаються неузгодженими та підписаними з боку споживача.

Оцінюючі вказані доводи відповідача, судова колегія апеляційного господарського суду враховує висновки, викладених в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №904/6293/17, відповідно до яких відсутність письмового договору щодо надання послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Тобто, навіть за відсутності актів приймання-передачі газу, втім, при належному підтвердженні матеріалами справи факту постачання природного газу споживачу, останній не звільняється від обов`язку оплати за фактично спожитий газ.

Отже, враховуючи практику Верховного Суду, колегія судів приходить до висновку, що навіть відсутність підписаних споживачем актів приймання-передачі природного газу не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманого газу у повному обсязі.

Наведеним спростовуються доводи відповідача щодо неотримання, непідписання вищенаведених актів та відсутності доказів їх узгодження, оскільки у даному випадку між сторонами склалися фактичні договірні відносини, і відповідач зобов`язаний щомісячно оплачувати поставлений природний газ та самостійно отримувати розрахункові документи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що умови договору постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 не встановлюють залежність своєчасного виконання відповідачем зобов`язання з оплати спожитого природного газу з фактом отриманням актів приймання-передачі природного газу відповідачем.

За відсутності акта чи наявності розбіжностей обсяг спожитого газу є встановленим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС (п.3.5.4 договору).

За приписами п. 4.1 договору, ціна газу за 1000 куб. м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16554,00 грн.

Інформаційна платформа це електронна платформа Оператора ГТС у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, створена відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи (абз. 6 п. 5 розділу 1 Правил постачання природного газу).

Відповідно і достовірність даних підтверджується саме Оператором ГТС.

Згідно з даними, які відображені у листі оператора ГТС №ТОВВИХ-24-1243 від 26.01.2024 з даними за ЕІС-кодом 56XS000049HH2009, який присвоєно відповідачу, обсяг споживання газу за період з 11.12.2021 по 31.12.2021 становить 5,79400 тис.куб.м.; з 01.01.2022 по 31.01.2022 - 8,92800 тис.куб.м., з 01.02.2022 по 26.02.2022 - 7,22400 тис.куб.м.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що договір та лист оператора ГТС №ТОВВИХ-24-1243 від 26.01.2024 не містять ЕІС-коду Нікольської селищної ради.

У свою чергу, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ним отримано природний газ за договором №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 у період грудень 2021 року та січень-лютий 2022 року в іншому обсязі, ніж підтверджено позивачем. Також не підтверджено того, що у спірний період постачання природного газу здійснювалося йому не позивачем, а будь-якими іншими постачальниками природного газу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що дійсний обсяг спожитого відповідачем природного газу, що відображений у актах-приймання передачі від 31.12.2021, від 31.01.2022 та від 26.02.2022 позивачем правомірно визначено за даними Інформаційної платформи Оператора ГТС, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору та нормам діючого законодавства.

Отже, як свідчать встановлені судом обставини справи, позивачем поставлено відповідачу у грудні 2021 року природний газ в обсязі 5,79400 тис.куб.м. на суму 95913,85грн з ПДВ, у січні 2022 року обсяг споживання 8,92800 тис.куб.м. на суму 147794,06грн з ПДВ, у лютому 2022 року обсяг споживання 7,22400 тис.куб.м. на суму 119586,07грн з ПДВ, що визначено на підставі умов договору та за даними оператора ГТС.

Оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов пп. 3.5.4 п. 3.5 цього договору (п.5.1 договору).

Доказів зміни строку оплати сторонами суду не надано та відповідно з матеріалів справи не вбачається.

Враховуючи наведені положення укладеного між сторонами договору, відповідач мав здійснити оплату незалежно від факту складання/надсилання позивачем актів, рахунків тощо у строк не пізніше: за січень 2022 року 15.03.2022; за лютий 2022 року - 15.04.2022.

Колегія суддів також враховує, що відповідачем не підтверджено, що він як споживач природного газу виконував свій обов`язок перед постачальником як з надання даних свого комерційного вузла обліку у період грудень 2021 року лютий 2022 року, так і щодо надання постачальнику завіреної належним чином копії складеного між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за спірний період, який споживач мав можливість отримати самостійно.

Відповідач не здійснив повного розрахунку за поставлений позивачем у січні - лютому 2022 року природний газ та надані послуги з його транспортування у загальній сумі 247416,01грн у визначений п. 5.1 договору строк до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період, тобто за актом за січень 2022 року 15.03.2022; за лютий 2022 року - 15.04.2022, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 у сумі 247416,01грн.

За таких обставин, господарським судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (як постачальник) на виконання умов договору постачання природного газу №04-1150/21-БО-Т від 29.11.2021 у спірний період з грудня 2021 року по лютий 2022 здійснило постачання Нікольській селищній раді природного газу в загальному обсязі 21,946 тис.куб.м. на суму 363293,98грн, що підтверджується, зокрема листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" №ТОВВИХ-24-1243 від 26.01.2024, інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000049HH2009, рахунком та актами приймання-передачі природного газу позивача, відомостями щодо ціни природного газу у спірний період.

Як вбачається з листа АТ "Державний ощадний банк України" №16/2-09/43645/2023 від 08.08.2023, наданим разом з поясненнями позивача, що не заперечується відповідачем, за рахунок здійсненого платежу 28.12.2021 частково оплачено вартість природного газу у січні 2022 року.

Проте, Нікольська селищна рада свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого газу всупереч умов типового договору постачання природного газу постачальником, ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України не виконало, обсяги поставленого у січні - лютому 2022 року природного газу на суму 247416,01грн у встановлені договором строки не оплатила.

Невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленого газу є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст. 610 ЦК України, з огляду на що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що у Нікольської селищної ради залишився несплаченим борг в розмірі 247416,01грн, який підлягає стягненню на користь позивача, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України тягне за собою обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 9924,09грн, нарахованих на суму боргу 127829,94грн за період з 16.03.2022 по 31.07.2023 за зобов`язанням січня 2022 та на суму боргу 119586,07грн за період з 16.04.2022 по 31.07.2023 за зобов`язанням лютого 2022.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, за допомогою програми "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Ліга:Закон", суд першої інстанції встановив, що 3% річних на суму боргу 127829,94грн за період з 16.03.2022 по 31.07.2023 дорівнюють 5284,80грн, а в іншій частині розрахунок є правомірним та арифметично правильним.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 9924,08грн. Решта позовних вимог в цій частині (0,01грн) заявлено безпідставно.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 50938,09грн інфляційних витрат, нарахованих на суму боргу 127829,94грн за період з 01.04.2022 по 31.07.2023 за зобов`язанням січня 2022 та на суму боргу 119586,07 грн. за період з 01.05.2022 по 31.07.2023 за зобов`язанням лютого 2022.

Перевіривши наданий позивач розрахунок інфляційних витрат, за допомогою програми "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Ліга:Закон", судом першої інстанції було встановлено, що він є правомірним та арифметично правильним.

Колегія суддів, перевіривши здійснені нарахування, дійшла висновку, що нарахування у цій частині здійснено арифметично вірно, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 9924,08грн та інфляційних втрат у розмірі 50938,09грн обґрунтовано задоволено місцевим судом.

Що стосується заявленої суми пені судом встановлено, що відповідно до п. 7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У розумінні ст. 230 ГК України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать матеріали справи, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 49180,47грн, нараховану на суму боргу 127829,94грн фактично за період з 16.03.2022 по 15.09.2022 за зобов`язанням січня 2022 та на суму боргу 119586,07грн фактично за період з 16.04.2022 по 15.10.2023 за зобов`язанням лютого 2022 року.

Перевіривши розрахунок пені, за допомогою програми "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Ліга:Закон", судом першої інстанції встановлено, що він є правомірним та арифметично правильним, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідач заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунок нарахованої заборгованості та штрафних санкцій, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надав.

Водночас заявник апеляційної скарги стверджує про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання. Зокрема, відповідача посилається на наявність форс-мажорних обставин, які настали через військову агресією Російської Федерації проти України та, зокрема, окупацію Нікольської селищної громади.

Колегія суддів зазначає про відсутність у даному випадку підстав для звільнення відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат, оскільки як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата 3% річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Передбачене законом (ст. 625 ЦК України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Щодо нарахованої суми пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Сама по собі збройна агресія проти України та воєнний стан, не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 15.06.2023 у справі №910/8580/22).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який розміщений на офіційному веб-сайті останньої та на який посилається апелянт в обґрунтування своєї позиції, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Зазначений лист не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", при цьому такий лист також не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини, натомість він адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, і його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Таким чином, лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Наведений висновок узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 07.06.2023 у справі №912/750/22 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22.

Пунктом 10.1. договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення договору і сторони не могли передбачити їх.

Згідно з п.10.2. та п.10.4. договору сторони зобов`язані негайно повідомити про виникнення форс-мажорних обставин та протягом 14 днів з дати їх виникнення подати підтвердні документи відповідно до законодавства. Настання форс-мажорних обставин підтверджується в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Якщо форс-мажорні обставини продовжуються понад один місяць, Сторони вирішують питання про доцільність продовження дії цього Договору. У випадку прийняття рішення про припинення його дії, Сторони укладають відповідну додаткову угоду (п. 10.6 договору).

Тобто, відповідач для звільнення від відповідальності за неналежне виконання умов договору в порядку п. 10.3 договору був зобов`язаний письмово повідомити позивача про наявність таких обставин з наступним наданням відповідного підтверджуючого документа - сертифіката ТТП.

У свою чергу, матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачем на адресу позивача повідомлення про настання форс-мажорних обставин.

В матеріалах справи також відсутній та відповідачем до місцевого господарського суду не подано сертифікату ТПП України на підтвердження визнання військової агресії рф проти України або введеного з 24.02.2022 у зв`язку з цією агресією воєнного стану, форс-мажорними обставинами, які б зумовили неможливість виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу з оплати вартості поставленого газу.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зобов`язання з оплати за поставлений газ виникли у відповідача ще до початку військової агресії проти України та до настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), на які посилається відповідач. Лише обов`язок зі сплати заборгованості за лютий 2022 року у березні 2022 року, тобто після окупації Нікольської селищної ради.

Колегією суддів встановлено, що саме постачання природного газу відбувалося (грудень 2021, січень лютий 2022 року), так само як і обов`язок з оплати вартості природного у відповідача виник ще до початку військової агресії проти України та до настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), на які посилається відповідач.

При цьому, настання форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення сторони від відповідальності за невиконання зобов`язання, строк виконання якого сплив до дати настання таких обставин.

Апеляційний господарський суд також звертає увагу на те, що саме по собі введення воєнного стану в Україні та окупація Нікольської селищної ради, без доведення відповідачем причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та неможливістю своєчасного виконання зобов`язання з оплати за договором, не свідчить про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Однак, у даному випадку постачання газу відбувалося та строк виконання зобов`язання за договором настав до введення воєнного стану в Україні, відповідно такі обставини не вплинули на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Крім того, відповідач не наводить будь-яких аргументів та не надає доказів на підтвердження неможливості/об`єктивних перешкод, які завадили Нікольській селищній раді сплатити заборгованість упродовж 2 років (починаючи з березня 2022 року до моменту звернення позивача з цим позовом до суду у лютому 2024 року).

За таких обставин Східний апеляційний господарський суд не приймає посилання скаржника на наявність форс-мажорних обставин як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору постачання природного газу.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Нікольської селищної ради Донецької області задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2024 у справі №905/226/24 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нікольської селищної ради Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2024 у справі №905/226/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 25.04.2024 у справі №905/226/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.09.2024.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.В. Лакіза