ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" вересня 2024 р. Справа № 924/622/23 (924/483/24)

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., за участю секретаря судового засідання Гусько О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 м. Хмельницький

до ОСОБА_2 м. Харків

про стягнення 522266,90 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_2 м. Харків

до ОСОБА_1 м. Хмельницький

про усунення ОСОБА_2 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_1

про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1

про стягнення 64000,00 грн., з яких 27000,00 грн. збитків, 27000,00 грн. упущеної вигоди за період з 01.04.2024р. по 30.06.2024р., 10000,00 грн. моральної шкоди

у межах справи №924/622/23

за заявою ОСОБА_1 м. Хмельницький

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: не з`явився

від відповідача за первісним позовом : не з`явився

від арбітражного керуючого: Багінський А.О. - згідно посвідчення №1927 від 22.12.2018р.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі згідно з ч. 1 ст. 240 ГПК України.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 м. Хмельницький звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 м. Харків про стягнення 522266,90 грн., з яких 509542,23 грн. основного боргу в якості повернення різниці між 90% вартості предмету іпотеки та сумою боргу за договором позики від 26.10.2003 року, 7169,85 грн. інфляційного нарахування та 5554,85 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позову посилається на те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість якого є більшою ніж сама заборгованість, відповідач не відшкодував Іпотекодавцю (позивачу) перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки на розміром забезпечення іпотекою вимог Іпотекодержателя, у зв`язку з чим, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у розмірі 509542,23 грн.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 21.05.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.06.2024р.

10.06.2024р. відповідач за первісним позовом на адресу суду подав відзив на позов в якому проти позову заперечує.

11.06.2024р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 м. Хмельницький про усунення ОСОБА_2 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_1 про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 про стягнення 64000,00 грн., з яких 27000,00 грн. збитків, 27000,00 грн. упущеної вигоди за період з 01.04.2024р. по 30.06.2024р., 10000,00 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позову посилається на те, що відповідно до іпотечного договору №985 від 04.06.2021р. ОСОБА_2 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проте, станом на 06.06.2024р. доступу до даної квартири не отримав, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 продовжує користуватися даною квартирою.

Зазначає також, що після набуття 04.01.2024 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , сподівався на правомірну поведінку ОСОБА_1 - і небезпідставно очікував, що він виконає свій обов`язок згідно умови абз. 3 пункту 12 Іпотечного договору та відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звільнить квартиру протягом місяця.

Звертає увагу на те, що 10.01.2024 року ОСОБА_2 уклав із гр. ОСОБА_3 попередній договір оренди квартири, в якому сторони зобов`язалися в строк до 31.03.2024 року укласти договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком не менш як на 2 роки з щомісячною орендною оплатою в розмірі 9000 грн.

Вказує на те, що згідно умов цього договору, за час до 31.03.2024 року ОСОБА_2 повинен був зареєструвати за собою право власності на цю квартиру, звільнити її та зняти всіх зареєстрованих там осіб з реєстраційного обліку. Проте, ОСОБА_1 відмовився виселятися з квартири.

При цьому зазначає, що до останнього намагався відтермінувати укладення основного договору оренди, але зрештою був змушений відмовитися від його укладення.

Вказує, що в травні місяці ОСОБА_3 висунула ОСОБА_2 вимогу про сплату штрафу відповідно до умови згідно п. 3.1 Попереднього договору від 10.01.2024 року оренди квартири АДРЕСА_1 .

В разі її невиконання ОСОБА_3 погрожувала звернутися за захистом своїх прав в суд із позовом, в якому вимагала б не тільки передбачений цієї вимогою штраф, але й спричинені їй збитки, неотриману вигоду, а також судові витрати, включно з сумою судового збору та витрати на професійну правничу допомогу - і навіть склала та ;направила на адресу ОСОБА_2 відповідного змісту письмовий документ.

Зазначає, також те, що фактично не мав вибору і сплатив на користь ОСОБА_3 неустойку в сумі 27 000 грн., як це було передбачено пунктом 3.1 Попереднього договору оренди квартири від 10.01.2024 року

Вважає, що сплачена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сума неустойки за порушення умов Попереднього договору оренди квартири від 10.01.2024 року складає реальні збитки ОСОБА_2 через порушення ОСОБА_1 його прав як власника квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно, упущена вигода ОСОБА_2 складається з сум доходів, які ОСОБА_2 міг би реально одержувати від ОСОБА_3 за здавання їй в оренду належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 на рівні 9 000 грн. на місяць протягом двох років, як це було передбачено в підп. 2.1.4 договору.

Щодо моральної шкоди зазначає, що через неправомірні дії ОСОБА_1 , перенесені хвороби, необхідність подальшого лікування позивач за зустрічним позовом перебуває у тяжкій формі фрустрації та все це вкрай негативно впливає на психоемоційний стан ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 13.06.2024р. прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 м. Харків до ОСОБА_1 м. Хмельницький про усунення ОСОБА_2 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкоди у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_1 про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 про стягнення 64000,00 грн., з яких 27000,00 грн. збитків, 27000,00 грн. упущеної вигоди за період з 01.04.2024р. по 30.06.2024р., 10000,00 грн. моральної шкоди. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та подальший розгляд справи №924/622/23 (924/483/24) вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Повідомлено сторони, що підготовче засідання у справі №924/622/23(924/483/24) відбудеться 20.06.2024р.

За результатами підготовчого засідання 20.06.2024р. постановлено ухвалу про оголошення в підготовчому засіданні перерви до 02.07.2024р.

Ухвалою суду від 02.07.2024р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 924/622/23 (924/483/24) до судового розгляду по суті на 30.07.2024р.

За результатами судового засідання 30.07.2024р. постановлено ухвалу про оголошення в судовому засіданні перерви до 15.08.2024р.

За результатами судового засідання 15.08.2024р. постановлено ухвалу про оголошення в судовому засіданні перерви до 02.09.2024р.

За результатами судового засідання 02.09.2024р. постановлено ухвалу про оголошення в судовому засіданні перерви до 05.09.2024р.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання в якому просить розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити без його участі.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

26.09.2003 року між ОСОБА_4 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладений договір позики відповідно до пункту 1 якого Позикодавець передав у власність Позичальника валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16520 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) доларів США, а Позичальник прийняв їх і зобов`язується повернути Позикодавцю 16520 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) доларів США не пізніше 04 червня 2022 року - частинами (з розстроченням) в такому порядку та строки: не пізніше 04 липня 2021 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 серпня 2021 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 вересня 2021 року -210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 жовтня 2021 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 листопада 2021 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 грудня 2021 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 січня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 лютого 2022 року -210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 березня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 квітня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 травня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 червня 2022 року - 14 210 (чотирнадцять тисяч двісті десять) доларів США. В разі порушення будь-якого із вказаних вище строків часткових повернень або остаточного розрахунку, Позичальник повинен сплатити на користь Позикодавця неустойку у вигляді пені в розмірі 2,0% (два відсотки) від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення. Сторони виважено підійшли до питання визначення розміру неустойки і не вважають її розмір за великим чи таким, що може призвести до безпідставного збагачення Позикодавця. Навпаки, Сторони переконані, що лише такий розмір неустойки є достатнім для захисту прав Позикодавця і забезпечить досягнення мети її застосування - належного виконання Позичальником його зобов`язань - або його покарання в разі порушення ним прав Позикодавця.

Відповідно до п. 2 договору Позичальник стверджує наступне: зазначені в цьому Договорі кошти (валютні цінності) я отримав від Позикодавця безпосередньо перед підписанням цього Договору; одержані від Позикодавця валютні цінності будуть витрачені мною на придбання та ремонт квартири АДРЕСА_1 ; я розумію та згоден із тим, що мої зобов`язання за цим Договором при простроченні повернення позики можуть бути виконані в тому числі й зверненням стягнення на придбану за позичені за цим Договором кошти квартиру АДРЕСА_1 , яку після набрання чинності Законом України «Про іпотеку» № 898-1V від 05.06.2003 року я зобов`язуюсь передати Позикодавцеві в заставу (іпотеку) в забезпечення зобов`язань за цим Договором - на першу вимогу Позикодавця; якщо до припинення моїх зобов`язань за цим Договором набере законної сили будь-яке судове рішення про стягнення з мене грошової суми або вилучення належного мені майна, я зобов`язаний сповістити про це Позикодавця протягом не більш як 5 (п`яти) днів. За невиконання цієї умови Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Позикодавця штраф в розмірі 25 % (двадцять п`ять відсотків) від розміру позики за цим Договором; я згоден із тим, що будь-яка кореспонденція на моє ім`я має надсилатися на зазначену в цьому Договорі адресу місця мого проживання цінними листами. Така кореспонденція має вважатися отриманою мною в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує цю адресу, незалежно від того, чи отримав я її особисто. Достатнім доказом отримання мною кореспонденції від Позикодавця має сприйматися будь який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно якого я не проживаю за цією адресою або який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися - крім того - достатнім доказом моєї відмови від виконання зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 3 договору Сторони передбачили, що виконання Позичальником його зобов`язань з повернення Позикодавцеві позики буде підтверджуватися розписками Позикодавця або його представника (-ків), що діятиме (-муть) на підставі довіреності, посвідченої нотаріально'.

Відповідно до п. 4 договору Позичальник обізнаний з положенням ст. 177 ЦК УРСР, що дозволяє йому виконати своє зобов`язання внесенням боргу в депозит державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса, які повідомляють про це кредитора. З огляду на цю умову, Сторони домовилися, що прострочення Позикодавця як кредитора за цим Договором неможливе, і в разі виникнення спору щодо неналежного виконання (невиконання, неповного або несвоєчасного виконання) Позичальником його зобов`язань, він не вправі посилатися на прострочення кредитора як на поважність причин невиконання (неповного чи несвоєчасного виконання) ним своїх зобов`язань з повернення Позикодавцеві позичених в нього коштів.

Згідно п. 5 договору Сторони домовилися, що зміни або доповнення до цього Договору можуть бути внесені лише шляхом укладення письмових додаткових договорів або угод.

Пунктом 6 договору передбачено, що договір може бути пролонгований за згодою Сторін і вважається пролонгованим на невизначений строк, якщо Сторони не висловили проти цього своїх письмових заперечень. Пролонгація цього Договору не є підставою для звільнення Позичальника від відповідальності у вигляді неустойки за невиконання ним своїх зобов`язань у визначені цим Договором строки, а лише унеможливлює пропуск Позикодавцем строку позовної давності за вимогами про стягнення з Позичальника суми позичених йому Позикодавцем за цим Договором коштів.

Відповідно до п. 7 договору Сторони розуміють та згодні з тим, що використання валютних цінностей в цьому договорі не суперечить законодавству України, оскільки вони підпадають під визначення речей, визначених родовими ознаками. Обмеження у вигляді отримання індивідуальної ліцензії НБУ на фізичних осіб не розповсюджується. Відсутність встановленого законом порядку вчинення таких правочинів не є забороною на цивільний обіг валютних цінностей, що підтверджено практикою їх обігу.

Даний договір підписаний сторонами.

04.06.2021 року між ОСОБА_4 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір відповідно до пункту 1 якого даний договір забезпечує зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним 26.09.2003 між сторонами у простій письмовій формі, за яким Іпотекодержатель передав, а боржник прийняв у власність валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16520,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) доларів США, і зобов`язується повернути іпотекодержателю вказані валютні цінності у вигляді в натурі та на суму не пізніше четвертого червня дві тисячі двадцять другого року включно, частинами (з розстроченням) у порядку та строки, що передбачені в договорі позики.

Відповідно до п. 2 договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 .

Пунктом 3 договору передбачено, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. 26.09.2003 за реєстровим № 4734, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.10.2003. Право власності зареєстроване Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 05.10.2003, реєстраційний номер: 2734322, згідно з Витягом № 1645055 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.10.2003.

Відповідно до п. 4 договору сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 1000000,00 (один мільйон) гривень 00 копійок. Оцінка предмету іпотеки проведена за згодою сторін з урахуванням ринкових цін на день укладання Договору та обсягу можливих витрат, пов`язаних з його продажем.

Згідно п. 7 договору предмет іпотеки, передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями і залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця. Документи, що посвідчують право власності на предмет іпотеки та технічна документація залишаються у Іпотекодержателя.

Предмет іпотеки, а також права на нього, не можуть бути використані Іпотекодавцем в якості предмету будь-яких правочинів, договорів та угод, без письмової згоди Іпотекодержателя. (п.8 договору).

Відповідно до п. 9 договору Іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Іпотекодавцем сплати боргу за договором позики, в забезпечення виконання якої укладається цей договір. Сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім`я боржника має надсилатися цінними листами з повідомленнями про вручення на зазначену в цьому Договорі та договорі позики адресу місця реєстрації листом з повідомленням. Така кореспонденція має вважатися отриманою Іпотекодавцем (боржником) в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує дім за цією адресою, незалежно від того, чи отримав Іпотекодавець її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання кореспонденції від Іпотекодержателя та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно з яким Іпотекодавець, боржник не проживає за зазначеною вище адресою або який повернувся з відміткою «За закінченням строку зберігання», має сприйматися - крім того - достатнім доказом: відмови Іпотекодавця, боржника від виконання зобов`язань за цим договором, невиконання вимоги про дострокове повернення всієї позики та виникнення у кредитора права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене Іпотекодавцем у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. За рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі ст.7 Закону України «Про іпотеку», надалі - «Закон», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов`язаних з продажем предмета іпотеки.

Згідно п. 11 договору Іпотекодавець зобов`язаний у випадку несплати предмету позики, згідно договору позики, звільнити предмет іпотеки, а також виписатися (знятися з реєстрації) та виписати (зняти з реєстрації) всіх мешканців з предмета іпотеки в місячний термін.

Відповідно до п. 17 договору цей Договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення Договору і діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем. Зобов`язання, забезпечене іпотекою, буде виконаним, якщо виконано в повному обсязі договір позики.

Даний договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богдановичем А.О. та зареєсторований в реєстрі за номером 985.

22.06.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угода до договору позики від 26.09.2003р. та укладеного в його забезпечення Іпотечного договору, 04.06.2021р. посвідченого ПН ХМНО Богданович А.О. за №985.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди додатково до коштів в сумі 16520 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) доларів США, переданих Позикодавцем Позичальникові при укладенні Сторонами Договору позики від 26.09.2003 року, безпо середньо перед підписанням Сторонами цієї Додаткової угоди № 1 Позикодавець через Представника передав Позичальникові, а Позичальник прийняв в позику валютні цінності на суму ще 2520 доларів США. Факт одержання цих грошей саме у вказаному розмірі вичерпно підтверджується фактом підписання Позичальником цієї Додаткової угоди № 1 і будь-якого іншого доказування не потребує.

Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що всього за Договором позики від 26.09.2003 року, з урахуванням цієї Додаткової угоди № 1, Позикодавець через Представника передав, а Позичальник прийняв від Позикодавця валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 19040 доларів США, остаточний термін повернення яких Сторони домовилися розстрочити до 04.06.2023 року і які, виходячи з гіпотези ч. 2 ст. 1050 ЦК України, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві частинами (з розстроченням) в порядку та строки згідно нової редакції пункту 1 Договору позики.

Згідно п. 3 додаткової угоди у зв`язку зі збільшенням загальної суми позичених коштів та додатковим розстроченням повернення позичених Позикодавцем Позичальникові коштів, із укладенням цієї Додаткової угоди № 1 Сторони домовилися внести до Договору позики від 26.09.2003 року та укладеного в його забезпечення Іпотечного договору, 04.06.2021 року посвідченого ПН ХМНО Богданович А. О. за реєстровим № 985, такі зміни, а саме:

3.1. Викласти абзац 1 пункту 1 Договору позики від 26 вересня 2003 року в наступній редакції:

« 1. Позикодавець через Представника передав у власність Позичальника 19 040 (дев`ятнадцять тисяч сорок) доларів США («Предмет Позики»), а Позичальник прийняв ці кошти і зобов`язується повернути Позикодавцю 19 040 (дев`ятнадцять тисяч сорок) доларів США не пізніше 04 червня 2023 року - частинами (з розстроченням) в такі порядку та терміни: не пізніше 04 серпня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 вересня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 жовтня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 листопада 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 грудня 2022 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 січня 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 лютого 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 березня 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 квітня 2023 року -210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 травня 2023 року - 210 (двісті десять) доларів США; не пізніше 04 червня 2023 року - 16 940 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок) доларів США».

Відповідно до п. 3.4 додаткової угоди викладено абзац 1 пункту 1 Іпотечного договору, 04.06.2021 року посвідченого ПН ХМНО Богданович А. О. за реєстровим № 985, щодо опису Основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою, в наступній редакції, а саме:

« 1. Цей Іпотечний договір укладений з метою забезпечення виконання власних зобов`язань Іпотекодавця ОСОБА_1 за укладеним ним як позичальником (боржником) із Іпотекодержателем (Позикодавцем, Кредитором) ОСОБА_2 у простій письмовій формі Договором позики від 26.09.2003 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 22.06.2022 року (разом - «Основне зобов`язання»), з повернення позичених коштів в сумі 19 040 (дев`ятнадцять тисяч сорок) доларів США в строк до 04.06.2023 року - частинами (з розстроченням) у визначені Договором позики порядку та строки (терміни), сплати неустойки в разі їх порушення та відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди тощо.».

Пунктом п. 5 додаткової угоди передбачено, що ця Додаткова угода вступає в силу і є укладеною з моменту підписання її Сторонами, оскільки передбачені нею кошти вже передані Представником Позикодавця Позичальникові безпосередньо перед її підписанням.

Дана додаткова угода підписана сторонами.

13 грудня 2022 року ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій просить повернути 19040 доларів США основного боргу, 42037 доларів США процентів, 1348 долари США неустойки - загалом 62461 доларів США, а у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .

22 вересня 2023 року ОСОБА_2 надіслав письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій просить повернути 19040 доларів США основного боргу, 45633 доларів США процентів, 197 доларів США - 3% річних, 48689 доларів США неустойки - разом 113559 доларів США, а у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .

25 жовтня 2023 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій просить повернути 19040 доларів США основного боргу, 45977 доларів США процентів, 248 доларів США - 3% річних, 61229 доларів США неустойки - разом 126494 доларів США та у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2023 року ОСОБА_2 замовив оцінку предмету іпотеки у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Консалтінг експерт І» відповідно до якої станом на день проведення оцінки вартість предмету іпотеки складала 1237395 грн., що підтверджується звітом з незалежної оцінки майна: квартира, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 .

28 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради з довідкою іпотекодержателя за Іпотечним договором, 04.06.2021 року посвідченим ПН ХМНО Богданович А. О. за № 985, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше десяти днів до дня подання документів для проведення державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення державної реєстрації, згідно якої просив здійснити реєстрацію права власності на ОСОБА_2 на предмет іпотеки та згідно якої сума боргу ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором іпотеки складає: 19040 доларів США основного боргу, 46507 доларів США процентів, 348 доларів США - 3% річних, 85549 доларів США неустойки - разом 151444 доларів США, що за офіційним курсом НБУ(37,5225 грн.), станом на день складання довідки склало 5682557,49 грн.

09 січня 2024 року рішенням державного реєстратора Хмельницької міської ради Ачкасовою Азімою Зіяфеддінівною за № 71047986 від 09.01.2024 вирішено провести державну реєстрацію права власності за заявою від 04.01.2024 за реєстраційним номером 58825052 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністр України від 25.12.20215 №1127.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 375596928 від 23.04.2024р., ОСОБА_2 з 04.01.2024р. (номер відомостей про речове право: 53234977) є власником квартири, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на зазначене нерухоме майно виникло на підставі іпотечного договору №985 від 04.06.2021р.

18 січня 2024 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги в якій просить виселитися з квартири АДРЕСА_1 та звільнити квартиру від особистих речей та виселити з квартири АДРЕСА_1 всіх осіб (мешканців), що проживають там з дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди), а також звільнити квартиру від їх особистих речей.

14 лютого 2024 року ОСОБА_2 повторно надіслав ОСОБА_1 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги в якій просить виселитися з квартири АДРЕСА_1 та звільнити квартиру від особистих речей та виселити з квартири АДРЕСА_1 всіх осіб (мешканців), що проживають там з дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди), а також звільнити квартиру від їх особистих речей.

25 квітня 2024 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 заяву про відмову в задоволенні вимоги про виселення, в якій вважає, що вимога про виселення з квартири АДРЕСА_1 є незаконно та такою, що посягає на недоторканість конституційного права ОСОБА_1 на житло.

Позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи додано попередній договір оренди квартири від 10.01.2024р., який укладений між ОСОБА_2 (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар).

Відповідно до п. 1.1 договору, сторони зобов`язуються в строк до 31.03.2024 року укласти договір оренди (Основний договір) розташованої на 10-му поверсі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., що належатиме Орендодавцеві на праві власності відповідно до Іпотечного договору, 04.06.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О. за реєстрованим №985.

Відповідно до п. 3.1 попереднього договору у разі відмови сторони від укладення Основного договору, ця сторона сплачує іншій стороні штраф у 3-кратному розмірі від щомісячного розміру орендної плати та відшкодовує завдані такою відмовою збитки.

До матеріалів справи долучено також вимогу ОСОБА_3 про сплату штрафу відповідно до умов згідно п. 3.1 Попереднього договору віл 10.01.2024р. оренди квартири АДРЕСА_1 в якій просить сплатити штраф в сумі 27000 грн. у зв`язку з не укладенням сторонами договору оренди.

Матеріали справи містять також квитанцію № 200797001 про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 27000 грн. штрафу.

Аналізуючи надані докази та пояснення учасників процесу, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Щодо розміру заборгованості за первісним позовом:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до надісланих відповідачем за первісним позовом вимог, а саме:

13 грудня 2022 року ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій просить повернути 19040 доларів США основного боргу, 42037 доларів США процентів, 1348 долари США неустойки - загалом 62461 доларів США, а у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .

22 вересня 2023 року ОСОБА_2 надіслав письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій просить повернути 19040 доларів США основного боргу, 45633 доларів США процентів, 197 доларів США - 3% річних, 48689 доларів США неустойки - разом 113559 доларів США, а у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .

25 жовтня 2023 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), в якій просить повернути 19040 доларів США основного боргу, 45977 доларів США процентів, 248 доларів США - 3% річних, 61229 доларів США неустойки - разом 126494 доларів США та у разі невиконання вимог добровільно змушений розпочати процедуру звернення стягнення на заставлене за Іпотечним договором майно - квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2023 року ОСОБА_2 замовив оцінку предмету іпотеки у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Консалтінг експерт І» відповідно до якої станом на день проведення оцінки вартість предмету іпотеки складала 1237395 грн., що підтверджується звітом з незалежної оцінки майна: квартира, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 .

28 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради з довідкою іпотекодержателя за Іпотечним договором, 04.06.2021 року посвідченим ПН ХМНО Богданович А. О. за № 985, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше десяти днів до дня подання документів для проведення державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення державної реєстрації, згідно якої просив здійснити реєстрацію права власності на ОСОБА_2 на предмет іпотеки та згідно якої сума боргу ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором іпотеки складає: 19040 доларів США основного боргу, 46507 доларів США процентів, 348 доларів США - 3% річних, 85549 доларів США неустойки - разом 151444 доларів США, що за офіційним курсом НБУ(37,5225 грн.), станом на день складання довідки склало 5682557,49 грн.

Щодо нарахування процентів за користування позикою:

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Відповідно, нарахування процентів в розмірі 46507 дол. США є безпідставним.

Щодо нарахування 3 % річних судом враховується, що відповідно до правової позиції КЦС/ВС викладеної у постанові КЦС ВС від 03.03.2021 - №130/2604/18, індексації внаслідок знецінення коштів підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Така ж правова позиція викладена в Постанові КЦС ВС від 20.12.2023 року № 752/4079/16-ц.

Таким чином, безпідставним буде і нарахування 348 дол. США як 3% річних.

Щодо нарахування пені :

Відповідно до п. 18 Прикінцевих положень до Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається із договору позики та додаткової угоди до нього, а також відповідно до довідки іпотекодержателя про розмір боргу, період за який Відповідач нараховував неустойку складав з 04 серпня 2022 року по 28 грудня 2023 року.

Враховуючи те, що станом на день початку нарахування неустойки та протягом всього часу нарахування не припинений правовий режим воєнного стану, а тому відповідачем за первісним позовом безпідставно нараховано неустойку (пеню) в сумі 85549 дол. США.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість за договором позики становить 19040 доларів США, а не як зазначав відповідач в своїх вимогах до позивача.

Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя в розмірі 509542, 23 грн., що складає на день подання позову 16520 дол. США, судом при вирішенні спору по суті в цій частині береться до уваги сума заборгованості яка визначена позивачем у позові.

Щодо стягнення 90% вартості предмета іпотеки судом враховується наступне:

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забзпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави вважати, що в момент внесення запису про набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», який співпадає із моментом припинення права власності у іпотекодавця, правовідносини іпотеки між іпотекодавцем та іпотекодержателем припиняються, а також у іпотекодержателя одномоментно виникає грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя та обов`язок передати іпотекодавцю документи, що засвідчують права за основним зобов`язанням.

Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація прав власності на предмет іпотеки. Оцінка предмета іпотеки є істотною обставиною, яка передує здійснення державної реєстрації права власності нового власника. Дана законодавча норма захищає право іпотекодавця на отримання різниці вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекодержателем вимог.

28 листопада 2023 року ОСОБА_2 замовив оцінку предмету іпотеки у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Консалтінг експерт І» відповідно до якої станом на день проведення оцінки вартість предмету іпотеки складала 1 237 395 грн., що підтверджується звітом з незалежної оцінки майна: квартира, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 .

У зв`язку із заборгованістю за договором позики, відповідач задовольнив свої вимоги шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки на суму 1237395,00 грн., чим перевищив 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Разом з цим, відповідач не відшкодував позивачу перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною першою статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої, третьої статті 10 цього Закону визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус. Державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 9 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Відтак, право власності на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , перейшло до відповідача 04 січня 2024 року на підставі іпотечного договору №985 від 04.06.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О., про що відповідним рішенням державного реєстратора Хмельницької міської ради Ачкасовою Азімою Зіяфеддінівною за № 71047986 від 09.01.2024 проведено державну реєстрацію.

Як встановлено судом, забезпеченою вимогою ОСОБА_2 за рахунок предмету іпотеки є сума в 16520 доларів США, що станом на день звернення із заявою до Господарського суду Хмельницької області про неплатоспроможність складало 604113,27 грн. (офіційний курс НБУ 36,5686 грн.).(16520 дол. США х 36,5686 = 604113,27 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2023 року ОСОБА_2 замовив оцінку предмету іпотеки у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Консалтінг експерт І» відповідно до якої станом на день проведення оцінки вартість предмету іпотеки склала 1237395 грн., що підтверджується звітом з незалежної оцінки майна: квартира, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 .

Разом з цим, суд дійшов висновку, що 90% від вартості предмета іпотеки становить 1113655,50 грн. (1237395 грн. х 90% = 1113655,50 грн.) Отже, різниця між 90% від вартості предмета іпотеки та сумою боргу становить 5095442,23 грн. (1113655,50 грн.-604113,27 грн. = 509542,23 грн.).

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено жодного відшкодування вартості різниці предмета на момент звернення стягнення на предмет іпотеки та на теперішній час, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що перевищення розміру 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя становить 509542,23 грн., а відтак, відшкодування 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя у сумі 509542,23 грн. є ефективним способом захисту порушеного майнового права позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо нарахування позивачем за первісним позовом 3% річних та інфляційних витрат судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши поданий позивачем за первісним позовом 3% річних та інфляційних втрат розрахунок, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом правомірно здійснено дані нарахування, відповідно, позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення 7169,85 грн. інфляційних втрат та 5554,85 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення первісного позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, в зв`язку із задоволенням позову.

Щодо вимог за зустрічним позовом судом враховується наступне.

Позивач за зустрічним позовом просить усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 3 Закону № 898-IV визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону № 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

У частині третій статті 33 Закону № 898-IV визначено, що існують такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки:

- судовий (на підставі рішення суду);

- позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону № 898-IV).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону № 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (частина перша статті 37 Закону № 898-IV).

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40Закону № 898-IV).

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина друга статті 40 Закону № 898-IV).

04.06.2021 року між ОСОБА_4 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір відповідно до п. 1 якого цей договір забезпечує зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики, укладеним 26.09.2003 між сторонами у простій письмовій формі, за яким Іпотекодержатель передав, а боржник прийняв у власність валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16520,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) доларів США, і зобов`язується повернути іпотекодержателю вказані валютні цінності у вигляді в натурі та на суму не пізніше четвертого червня дві тисячі двадцять другого року включно, частинами (з розстроченням) у порядку та строки, що передбачені в договорі позики.

Відповідно до п. 2 договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 9 договору Іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Іпотекодавцем сплати боргу за договором позики, в забезпечення виконання якої укладається цей договір.

Згідно п. 11 договору Іпотекодавець зобов`язаний у випадку несплати предмету позики, згідно договору позики, звільнити предмет іпотеки, а також виписатися (знятися з реєстрації) та виписати (зняти з реєстрації) всіх мешканців з предмета іпотеки в місячний термін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення».

Відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 317 Цивільний кодекс України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

04.06.2021р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О. зареєстровано обтяження на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору №985 від 04.06.2021р.

Як встановлено судом, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 375596928 від 23.04.2024р., ОСОБА_2 з 04.01.2024р. (номер відомостей про речове право: 53234977) є власником квартири, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на зазначене нерухоме майно виникло на підставі іпотечного договору №985 від 04.06.2021р.

18 січня 2024 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги в якій просить виселитися з квартири АДРЕСА_1 та звільнити квартиру від особистих речей та виселити з квартири АДРЕСА_1 всіх осіб (мешканців), що проживають там з Вашого дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди), а також звільнити квартиру від їх особистих речей.

14 лютого 2024 року ОСОБА_2 повторно надіслав ОСОБА_1 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги в якій просить виселитися з квартири АДРЕСА_1 та звільнити квартиру від особистих речей та виселити з квартири АДРЕСА_1 всіх осіб (мешканців), що проживають там з Вашого дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди), а також звільнити квартиру від їх особистих речей.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєтрований та проживає в квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з реєстру Хмельницької територіальної громади від 07.06.2023р.

При цьому останній у відповідь на вимоги позивача за зустрічним позовом надіслав на адресу ОСОБА_2 заяву про відмову в задоволенні вимоги про виселення, в якій вважає, що вимога про виселення з квартири АДРЕСА_1 є незаконно та такою, що посягає на недоторканість конституційного права ОСОБА_1 на житло.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що відповідач ОСОБА_1 відмовився звільнити квартиру АДРЕСА_1 суд вважає вимоги ОСОБА_2 в частині усунення ОСОБА_2 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню.

Щодо вимоги про вселення позивача за зустрічним позовом, судом зазначається, що оскільки останнім не обґрунтовано та не вказано у який спосіб має відбутись таке вселення, у задоволенні вказаної вимоги судом відмовляється.

Щодо вимог позивача за зустрічним позов про стягнення збитків та упущеної вигоди

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Позивач, який має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинен довести, що гарантовано отримав би відповідну вигоду у разі, якщо б його право не було порушено іншою особою. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21.04.2021 у справі № 913/335/20, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

У розумінні наведених положень особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків і причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях немає вини у заподіянні збитків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, завданими потерпілій особі. Позивачу в цій категорії справ слід довести в порядку, передбаченому положеннями частини третьої статті 13, статей 74, 76-77 ГПК України, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 17.03.2021 року у справі № 916/1740/18 зауважує, що згідно із ч. 1 ст. 142 ГК України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними (не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та на прогнозах), а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків (повинні мати чітке документальне обґрунтування). Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20, від 17.02.2021 у справі № 916/450/20, від 03.11.2020 у справі № 916/3563/19, від 20.10.2020 у справі № 910/17533/19, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19.

Системний аналіз положень частини першої статті 42, частини першої статті 44 Господарського кодексу України дає підстави для висновку, що будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій, а суди, розглядаючи справи, предметом яких є стягнення упущеної вигоди, повинні встановити чи є наслідки, на які посилається позивач, упущеною вигодою чи такі наслідки є результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання. (Висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення 27000 грн. збитків та 27000 грн. упущеної вигоди тим, що 04.01.2024р. набув права на квартиру АДРЕСА_1 за іпотечним договором №985 від 04.06.2021р., проте ОСОБА_1 не звільнив протягом місяця дану квартиру.

10.01.2024р. ОСОБА_2 уклав попередній договір оренди квартири з ОСОБА_3 , відповідно до п. 1.1 якого, сторони зобов`язуються в строк до 31.03.2024 року укласти договір оренди (Основний договір) розташованої на 10-му поверсі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., що належатиме Орендодавцеві на праві власності відповідно до Іпотечного договору, 04.06.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О. за реєстрованим №985.

Відповідно до п. 3.1 попереднього договору у разі відмови сторони від укладення Основного договору, ця сторона сплачує іншій стороні штраф у 3-кратному розмірі від щомісячного розміру орендної плати та відшкодовує завдані такою відмовою збитки.

ОСОБА_3 надіслала ОСОБА_2 вимогу про сплату штрафу в якій просить сплатити штраф в розмірі 27000 грн. на підставі п. 3.1 попереднього договору та який ОСОБА_2 було сплачено за вказаною вимогою.

Судом враховується, що пунктом 3.1 попереднього договору передбачено, що у разі відмови сторони від укладення Основного договору, ця сторона сплачує іншій стороні штраф у 3-кратному розмірі від щомісячного розміру орендної плати та відшкодовує завдані такою відмовою збитки.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 відмовився від укладення основного договору з ОСОБА_3 , стверджується лише про не укладення основного договору в строк передбачений попереднім договором.

Відповідно, суд приходить до висновку про безпідставність нарахування відповідачу за зустрічним позовом 27000 грн. збитків.

Щодо упущеної вигоди, упущена вигода як правова категорія за своєю суттю є не отриманим доходом (майновими втратами), який (і) з урахуванням розумних витрат на його отримання міг реально отримати кредитор за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди є формою цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає.

Пред`явлення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, визначених статтею 22 Цивільного кодексу України, статтями 224, 225 Господарського кодексу України, покладає на кредитора (позивача), обов`язок довести протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків (боржника), наявність збитків, їх розмір (в тому числі реальну можливість отримання таких збитків), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, а також вжитті ним заходи для отримання заявлених збитків, тоді як відповідач - має довести відсутність своєї вини у заподіянні заявлених до стягнення з нього збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом про стягнення 27000 грн. упущеної вигоди обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та третьою особою не було укладено основний договір на основі попереднього договору, за яким за період з 01.04.2024 року по 30.06.2024 року ним би був отриманий прибуток в сумі 27000 грн.

Судом зазначається, що основним змістом попереднього договору є пов`язаність сторін обов`язком укласти в майбутньому певний договір. При цьому примушування до укладення основного договору, яке ґрунтується на попередньому договорі або - за відсутності згоди іншої сторони договору є неможливим.

Матеріалами справи не підтверджується наявність згоди позивача та третьої особи на укладення основного договору, Також позивачем за зустрічним позовом не доведено протиправність (неправомірність) поведінки відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, а також вжитті позивачем заходи для отримання заявлених збитків

Беручи до уваги вищевикладене в задоволенні позову в частині стягнення 27000 грн. упущеної вигоди належить відмовити.

Щодо пред`явленої позовної вимоги про стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди

Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Позивач вказує, що завдана йому моральна шкода полягає в тому, що через неправомірні дії ОСОБА_1 , який відмовляється звільняти належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , до фізичних страждань, обумовлених хворобами які виникли до спірних правовідносин, ОСОБА_2 додалися ще й страждання моральні. А також, через неправомірні дії ОСОБА_1 , через його правовий нігілізм в крайній формі його прояву, небажання повертати борги та, одночасно, небажання потерпати через це від негативних наслідків, через звинувачення Кучерова в адресу ОСОБА_2 щодо нібито його власних неправомірних дій і вимог, через залякування ОСОБА_1 . ОСОБА_2 кримінальною відповідальністю за порушення недоторканості житла тощо, через необхідність в умовах війни займатися судовими спорами, опікуватися своєю справою, у зв`язку з чим позивач відчував сильні душевні хвилювання та страждання, відчуття тривоги та невизначеності, постійного хвилювався через можливість не повернення відповідачем коштів та звільнення квартири. Відтак, позивач оцінив завдання йому значної моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками) та іншими документами тощо, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації і т.ін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних доказів, які б стверджували про спричинення відповідачем позивачу моральних страждань в матеріали справи позивачем не надано, відтак, позивачем не доведено нанесення відповідачем моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку із безпідставністю.

Оскільки відповідач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору, відповідно ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача, пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

При розподілі судових витрат суд враховує наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві заявив до стягнення 17584,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Суд встановив, що ОСОБА_5 є адвокатом, свідоцтво №1413 від 13.11.2006, видане на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів №11 від 08.11.2006р.

Між адвокатом Поліщуком Олегом Леонтійовичем (Адвокат) та ОСОБА_2 (Клієнт), укладений договір про надання правової допомоги №01-06/06-24 від 06.06.2024р. (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу у зв`язку з розглядом Господарським, судом Хмель ницької області справи № 924/622/23 (924/483/24).

Відповідно до п. 3.1 договору розмір вартості послуг Виконавця за цим Договором розраховується, виходячи зі строків та результатів надан ня послуг з правової допомоги, ступеню правової визначеності та складності справи, обсягу роботи, необхідного для дося гнення бажаного результату танеобхідності виконання окремих доручень Клієнта.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що за домовленістю Сторін, вартість послуг Виконавця за цим Договором буде визначатися за погодинним розмі ром наступним чином: за 1 (одну) витрачену годину роботи Виконавця - Клієнт зобов`язаний сплатити 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Згідно п. 3.3 договору зазначена в п. 3.2. грошова сума сплачується Клієнтом в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський та/або картковий рахунок Виконавця.

У разі зміни Клієнтом в процесі розгляду справи в суді підстав або предмету позову, і якщо такі зміни вимага ють від Виконавця додаткового часу, Сторони зобов`язуються переглянути умови оплати послуг Виконавця, враховуючи час, який витрачений Виконавцем на підготовку до справи, при цьому вартість послуг визначається Сторонами в окремому дорученні або додатковій калькуляції, але виключно тільки за згодою Сторін. (п. 3.4 договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його обома Сторонами та діє до повного виконання Сто ронами взятих на себе зобов`язань.

Даний договір підписаний сторонами.

Додатком №1 до договору №01-06/06-24 про надання правової допомоги від 06.06.2024р. укладено калькуляцію - рахунок, згідно якого виконано роботи, а саме: ознайомлення з первісним матеріалом (документами); аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах; аналіз - нормативного матеріалу та безпосереднє складання в Господарський суд Хмельницької області зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування збитків і моральної шкоди по справі № 924/622/23(924/483/24), підготовка додатків та примірників зустрічної позовної заяви й доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі, вартість однієї години витраченого часу, грн.. - 1700,00 грн., витрачено часу - 5,0 год., загальна вартість - 8500,00 грн.

Між сторонами 06.06.2024 підписано акт приймання - передачі наданих послуг з правової допомоги, відповідно до якого виконавець виконав наступні послуги: ознайомлення з первісним матеріалом (документа ми); аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах; аналіз нормативного матеріалу та безпосереднє складання в Господарський суд Хмельницької області Зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення пе решкод в користуванні квартирою та відшкодування збитків і моральної шкоди по справі № 924/622/23 (924/483/24), підготовка додатків та примірників Зу стрічної позовної заяви й доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі, вартість однієї години витраченого часу, грн.. - 1700,00 грн., витрачено часу - 5,0 год., загальна вартість - 8500,00 грн.

До матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №0.0..1 від 06.06.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_5 8500,00 грн. за юридичні послуги згідно акта виконаних робіт від 06.06.2024.

Отже, позивач за зустрічним позовом згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/622/23(924/483/24) у Господарському суді Хмельницької області.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

Разом із тим, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, при здійсненні розподілу витрат судом надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрат з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційності їх розміру до предмета спору, значення справи для сторін, та викликала справа публічний інтерес.

З огляду на такі обставини суд вважає за можливе застосувати положення частини 5 статті 129 ГПК України та врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат наведені вище обставини. На думку суду заявлений позивачем за зустрічним позовом розмір витрат на правову допомогу не є в повній мірі обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Оцінюючи витрати позивача за зустрічним позовом з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, суд робить висновок про те, що обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному випадку є призначення позивачу за зустрічним позовом 5000,00 грн. компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, суд зазначає, що розподіляючи витрати за послуги адвоката останній вказує, що наявні в матеріалах справи докази понесення судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі за рахунок іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Адвокат та Клієнт, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, вправі погодити між собою розмір та вартість такої допомоги. Клієнт має право погодитись або не погодитися із запропонованими тарифами (вартістю послуг) зважаючи на свої фінансові можливості. У разі ж погодження та підписання відповідного договору - клієнт оплачує вартість послуг адвоката за результатами їх надання та підтвердження.

Проте, інший учасник у справі, на якого просить Клієнт покласти понесені ним витрати на правову допомогу - не зобов`язаний повністю за свій рахунок відшкодовувати усю суму заявлених витрат на правову допомогу. Як вказано вище, при визначенні суми до відшкодування суд має виходити з критерію розумності їх розміру, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За таких обставин, надаючи оцінку заявлених до стягнення витрат позивачем за зустрічним позовом на оплату послуг адвоката у справі, суд зробив висновок про часткове покладення на відповідача за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 м. Хмельницький до ОСОБА_2 м. Харків про стягнення 522266,90 грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - 509542,23 грн. (п`ятсот дев`ять тисяч п`ятсот сорок дві гривні 23 коп.) основного боргу в якості повернення різниці між 90% вартості предмету іпотеки та сумою боргу за договором позики від 26.10.2003 року, 7169,85 грн. (сім тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 85 коп.) інфляційного нарахування, 5554,85 грн. (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 85 коп.) 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в дохід державного бюджету по коду бюджетної класифікації 22030001, отримувач ГУК у Хмельницькій обл./ Хмельницьке мтг, код ЄДРПОУ отримувача 37971775, МФО 899998, отримувач ГУДКСУ у Хмельницькій області, рахунок отримувача: НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 7834,00 грн. (сім тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 00 коп.).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Зустрічний позов ОСОБА_2 м. Харків до ОСОБА_1 м. Хмельницький про усунення ОСОБА_2 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_1 про вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 про стягнення 64000,00 грн., з яких 27000,00 грн. збитків, 27000,00 грн. упущеної вигоди за період з 01.04.2024р. по 30.06.2024р., 10000,00 грн. моральної шкоди задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_2 ) з квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.09.2024.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук 10 прим. :

1 - до справи;

2 - позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3

3 - відповідачу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4

4 - арб. кер. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5

5- АТ "Ідея Банк"

6 - АТ "Сенс - Банк"

7 - ТОВ "ФК "ЦФР" (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових,50 Б, код 35725063 )(реком. з повід.)

8 -АТ "Юнекс Банк"

9 - АТ "Таскомбанк"

10 - ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 , кодНОМЕР_4)(реком. з повід.)