ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2024 р. Справа №907/1016/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів МАЛЕХ І.Б.

ГРИЦІВ В.М.

За участю представників сторін від:

позивача: Сочка А.В., Кіт І.В. адвокати; Децик В.В. в порядку самопредставництва;

відповідача: Герей О.Д. ( адвокат)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Свобода(вх.№01-05/1156/24 від 19.04.2024)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.03.2024 (повне рішення - 25.03.2024, суддя Лучко Р.М)

у справі №907/1016/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Свобода, с. Свобода Берегівського району Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Свобода-Агро, с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області

про визнання недійсним договору, визнання права власності та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

31.10.2023 ТОВ «Агро-Свобода» подано до Господарського суду Закарпатської області позовну заявою до відповідача ТОВ «Свобода-Агро» про визнання договорів недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, провадження у якій відкрито ухвалою суду від 22.11.2023.

Позов був обґрунтований тим, що колишнім керівником позивача від імені позивача ОСОБА_1 всупереч меті та інтересам товариства було укладено договір купівлі-продажі техніки від 28.04.2023, зокрема, екскаватора гусеничного Samsung SE-130 LC-2 державний номер НОМЕР_1 з покупцем (відповідачем у справі) за явно заниженою ціною у розмірі 100 000 грн без попереднього погодження такого значного правочину загальними зборами учасників, всупереч п. 25.4.2 статуту товариства, затвердженого рішенням учасників ТОВ «Агро-Свобода» №9 від 08.11.2018. Окрім цього, такий правочин укладено із товариством, керівником якого є зацікавлена особа ОСОБА_2 , яка не могла не знати про обмеження на укладання значних правочинів, оскільки до 15.06.2023 працювала заступником директора товариства продавця.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 19.03.2024 у задоволенні позовних вимог відмовив загалом з підстав того, що:

- погодження значного правочину учасниками товариства продавця є зайвим формалізмом, оскільки ОСОБА_1 одночасно є керівником засновника ТОВ «Агро-Свобода» - Командитного товариства «Транскарпатія Гмбх і Ко.КГ»;

- вимоги про витребування і визнання права власності одночасно існувати не можуть, оскільки по своїй правовій суті виключають один одну, а правомірним наслідком визнання договору недійсним, є передбачена ч.1 ст. 216 ЦК України, - двостороння реституція, яка може відновити усі права позивача лише у разі визнання договору недійсним.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Не погоджуючись із означеним рішенням суду ТОВ «Агро-Свобода» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Така апеляційна скарга загалом мотивована тим, що:

- суд першої інстанції мотивував рішення обставинами, які перебували за межами предмету доказування у справі та якими відповідач не обґрунтовував заперечення проти позову в частині непотрібності протокольного рішення засновників юридичної особи на вчинення значного правочину, яке є зайвим формалізмом;

- колишній директор ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 не обіймав посаду керівного директора Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.Кг», що призвело до помилкового висновку;

- рішенням зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» від 15.02.2023 як єдиного засновника позивача, повноважень ОСОБА_1 на здійснення значного правочину не надавалося, а доручався лише продаж саме товариства як юридичної особи або як цілісного майнового комплексу.

Присутні в судовому засіданні представники позивача надали пояснення по суті доводів і вимог апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представник відповідача вважав рішення Господарського суду Закарпатської області законним та обґрунтованим та просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши доводи та підстави апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційну скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

28.04.2023 року між ТОВ «Агро-Свобода» та ТОВ «Свобода-Агро» укладено договір купівлі-продажу техніки №01-28/04/2023, відповідно до якого продавець передав у власність покупця екскаватор гусеничний, марки Samsung SE-130 LC-2, державний номер НОМЕР_1 за ціною 100 000 грн.

Від імені продавця договір підписано директором ОСОБА_1 , а від імені покупця, директором Ярмоленко М.О. При цьому, у п. 1 договору зазначено, що директор

ТОВ «Агро-Свобода» Хеешен Клаус Юрген діє на підставі статуту товариства.

Відповідно до листа КТ «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» від 23.10.2023, товариство жодних рішень та/або довіреностей про уповноваження колишнього директора ОСОБА_1 на підписання будь-яких значних правочинів, а тому числі щодо відчуження майна товариства, не надавало. У вказаному листі єдиний учасник ТОВ «Агро-Свобода» просить вважати будь-які значні правочини, вчинені від імені товариства за підписом колишнього директора ОСОБА_1 такими, що вчинені в умовах відсутності згоди власника на їх вчинення.

Згідно фінансової звітності малого підприємництва станом на 01.01.2023, вартість чистих активів ТОВ «Агро-Свобода» за попередній період становить 0 грн. (за балансом (мінус) 210 860,2 тис. грн.).

Відповідно до довідки ТОВ «Агро-Свобода» № 278 від 26.10.2024, вартість чистих активів товариства станом на 28.04.2023 згідно фінансової звітності за 1 квартал 2023 року складає 236 986 684,19 грн. (мінус 236 986 684,19 грн).

Згідно розділу 3 статуту ТОВ «Агро-Свобода», затвердженого рішенням №9 від 08.11.2018, єдиним учасником Товариства є іноземна юридична особа - Командитне товариство «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ», утворене в Німеччині за законодавством Німеччини, зареєстроване у торговому реєстрі районного суду м. Кіль під номером HRA8201KI.

Відповідно до п. 25.4.1 цього ж статуту, значним правочином вважається одно-, дво- чи багатосторонній договір предметом якого є майно, роботи, послуги, вартість яких перевищує 50 % чистих активів Товариства станом на кінець попереднього кварталу.

Пунктом 25.4.2 статуту визначено, що значні правочини директор вправі вчиняти лише на підставі рішення загальних зборів учасників про надання згоди на вчинення такого правочину.

Пунктом 24.1 статуту врегульовано, що за наявності у товаристві одного учасника, рішення з усіх питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються ним одноособово та оформляються письмовим рішенням такого учасника без дотримання вимог передбачених Законом і Статутом щодо порядку скликання і проведення загальних зборів, та прийняття загальними зборами рішень.

Тобто, беручи зазначені вище особливості прийняття рішень загальними зборами учасників позивача рішень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки єдиним учасником товариства є іноземне командитне товариство, то таке погодження повинно відбуватися оформленим письмовим рішенням такого товариства відповідно до його статутних повноважень, назв і т.д.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», законом або статутом товариства може встановлюватися особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до безсумнівного висновку про те, що в силу означених вище вимог статуту товариства продавця, вартості основних засобів цього товариства та спеціального нормативно-правового акту, обов`язковою передумовою продажу екскаватора гусеничного повинна була б бути письмова згода його єдиного учасника - КТ «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» саме як значного правочину, передбаченого статутом.

Сторонами не заперечується форма та повноваження учасників КТ «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» на прийняття відповідних рішень щодо позивача у нашій справі, в т.ч. і надання згоди на вчинення значних правочинів.

Відповідачем обгрунтовується позиція щодо надання згоди на значний правочин, що є предметом у цій справі та визнаються щодо цього повноваження учасника - КТ «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» рішенням загальних зборів учасників командитного товариства, оформлених протоколом від 15.02.2023, де у п-п. а, б, в (дослівно): «доручити Клаусу Гішшену, як керівному директору Транскарпатії ГмбХ і Транскарпатія ГмбХ унд Ко КГ, а також як директору Агро-Свобода , найбільш вигідний повний або частковий продаж Транскарпатії ГмбХ унд Ко КГ і Агро-Свобода.

Цільова ціна продажу становить 5 млн. євро.

Цей продаж, а також уся комунікація з цього приводу буде відбуватися під наглядом Томаса Оттена та/або принаймні одного партнера.

Оцінюючи зміст такого рішення єдиного учасника товариства позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що згода власником надавалася на продаж повну або часткову усього бізнесу, тобто корпоративних прав, а не окремих майнових активів, як у нашому випадку - спеціального транспортного засобу, а також, що такий продаж відбувався без нагляду Томаса Оттена та/або одного партнера, оскільки будь-яких доказів чи заперечень зворотного, відповідачем не подано.

Підтвердженням цього висновку є рішення загальних зборів учасників Командитного товариства № 4-7/11 від 07.11.2024, де учасники, яким належить більшість у статутному капіталі, підтвердили, що:

- Командитним товариством жодних рішень та/або довіреностей про уповноваження колишнього директора ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 на одноособове підписання дозволів на укладення будь-яких значних правочинів, в т.ч. щодо відчуження основних засобів, машин, механізмів та транспорту Командитне товариство та його засновники/учасники не приймали;

- ОСОБА_1 приймати рішення одноособово від імені Командитного товариства як єдиного засновника ТОВ «Агро-Свобода» щодо відчуження майна ТОВ «Агро-Свобода» або про відмову від активів та земельних ділянок не мав і не має права, оскільки такі питання з учасниками і співвласниками не погоджено, а прийняття рішень з таких питань має прийматись більшістю учасників Командитного товариства;

- будь-які значні правочини, у. т.ч. про розірвання договорів оренди землі та відчуження активів, вчинені від імені ТОВ «Агро-Свобода» за підписом колишнього директора ОСОБА_1 , вважають такими, що вчинені з перевищенням останнім своїх повноважень в умовах відсутності належної згоди вищого органу ТОВ «Агро-Свобода» на вчинення таких правочинів.

Щодо обставин обізнаності керівника покупця про обмеження керівника продавця на укладання спірного правочину, то судом апеляційної інстанції береться до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, директор відповідача ОСОБА_2 з дати створення 24.11.2012 до 14.03.2019 обіймала посаду директора, а до 15.06.2023 заступника директора позивача, що сторонами не заперечується.

Перебування на керівних посадах ОСОБА_2 ТОВ «Агро-Свобода» спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність доказів її обізнаності у обмеженні повноважень директора продавця щодо права на укладання значних правочинів, тим більше, що у п. 1 договору зазначено, що директор ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 діє на підставі статуту товариства. Тобто, навіть якщо і припустити, що керівник покупця не знала про статутні обмеження з підстав перебування її на керівних посадах раніше, то зважаючи на такий зміст умов договору, повинна була б переконатися, ознайомившись із змістом статуту та наявністю обмежень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недобросовісність дій відповідача в особі керівника у спірних правовідносинах з позивачем.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За встановлених судом обставин, договір купівлі-продажу техніки №01-28/04/2023 від 28.04.2023 вчинений за відсутності у директора продавця необхідного обсягу цивільної дієздатності із ознаками недобросовісності і з порушенням ч. 2 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», п. 25.4.1, 25.4.2 статуту позивача, тому позов в частині визнання його недійсним є обгрунтованим.

При цьому, суд апеляційної інстанції також приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення вимог ст. 14 ГПК України (диспозитивність господарського судочинства), ч.2 ст. 76 ГПК України (предмет доказування), п. 5 ч.4 ст. 238 ГПК України (мотивована оцінка кожного аргументу сторони), що стало наслідком виходу за межі предмету доказування і встановлення обставин зайвого формалізму погодження значного правочину з огляду на те, що ОСОБА_1 є керівником і товариства-покупця, і одноосібним керівником його єдиного учасника КТ «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» одночасно. Такі заперечення та доводи ні позивачем, ні відповідачем суду не подавалися і не озвучувалися, а єдиним доказом та обставиною, якою відповідач підтверджував погодження значного правочину, було означене вище рішення зборів учасників КТ «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ», оформлених протоколом від 15.02.2023.

Ці порушення норм процесуального права призвели до неправильного встановлення обставин справи та відповідно стали наслідком постановлення незаконного рішення.

Разом з тим, позивачем окрім визнання договору недійсним, ставиться позовна вимога про витребування майна та визнання на нього права власності.

Означені дві майнового характеру вимоги одночасно існувати не можуть, оскільки за своєю сутністю є взаємовиключними, оскільки в силу ст. 387 ЦК України, лише власник майна може його витребувати з чужого незаконного володіння від особи, яка ним заволоділа без достатньої правової підстави.

Оскільки позивач у цьому позові одночасно просить визнати право власності на спірне майно, то відповідно він сам погоджується із тим, що на дату подання позову ще не є власником, але має намір ним стати після визнання договору недійсним.

Аналогічний правовий висновок з цього приводу зроблено Верховним Судом у п. 84 постанови Великої Палати від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц, що в силу ч.4 ст. 236 ГПК України, підлягає застосуванню.

Окрім цього, оскільки як зазначено вище, вимога про визнання права власності є необгрунтованою, також за наших фактичних обставин вимога про витребування майна є неправильним способом захисту порушеного права, оскільки як зазначалося вище, витребувати може лише власник, який таким ще не став.

Натомість, нормами цивільного законодавства передбачено спеціальну норму, застосування якої стане належним захистом майнових прав позивача за наслідками визнаного недійсним правочину, правомірність чого також обгрунтовується ч.1 ст. 16 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тому, юридичні наслідки виконаного правочину, визнаного недійсним, полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину. Тобто, при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.

Враховуючи наявність підстав для визнання спірного договору недійсним, колегія суддів вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, висновки, викладені Господарським судом Закарпатської області у оспорюваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, встановлені з порушенням норм процесуального права що, відповідно до п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України, є підставами для його скасування.

Таким чином, рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.03.2024 року необхідно скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про визнання недійсним договору задовольнити у повному обсязі із застосуванням наслідків недійсності правочину, а в решта частині про визнання права власності на майно та його втребування, оскаржуване рішення залишити без змін.

Враховуючи вимоги п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги та розгляд справи у суді першої інстанції в частині вимог щодо визнання недійсним договору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а за решта позовних вимог, у задоволенні яких судами обох інстанцій відмовлено, залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Свобода» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Закарпатської області у справі № 907/1016/23 від 19.03.2024 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним правочину.

В цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати недійсним договір купівлі-продажі техніки №01-28/04/2023, укладений 28.04.2023 між ТОВ «Агро-Свобода» та ТОВ «Свобода-Агро».

В решта частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

2. Застосувати наслідки недійсності правочину.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» (89463, с. Велика Добронь, вул. Фізкультурна, 6 Ужгородського району Закарпатської області, ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» (90210, с. Свобода, вул. Миру, 112 Берегівського району Закарпатської області, ) екскаватор гусеничний, марки Samsung SE-130 LC-2, державний номер НОМЕР_1 .

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» (90210, с. Свобода, вул. Миру, 112 Берегівського району Закарпатської області, ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» (89463, с. Велика Добронь, вул. Фізкультурна, 6 Ужгородського району Закарпатської області, ) 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» (89463, с. Велика Добронь, вул. Фізкультурна, 6 Ужгородського району Закарпатської області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» (90210, с. Свобода, вул. Миру, 112 Берегівського району Закарпатської області, ) суму 2 684 грн витрат на оплату судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції за однією немайновою вимогою та 3 220,8 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції за однією немайновою позовною вимогою.

На виконання цього рішення доручити Господарському суду Закарпатської області видати відповідні накази для його виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови складений і підписаний 17.09.2024.

Головуючий-суддя О.І. МАТУЩАК

Судді В.М. ГРИЦІВ

І.Б. МАЛЕХ