ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Справа № 902/295/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Грязнов В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024, повний текст складено 06.05.2024 та апеляційну каргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 по справі №902/295/24 (суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801

до Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1

про стягнення 87 300, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код 30019801) 18 000, 00 грн штрафу та 25 920,00 грн пені, нарахованої за період з 11.08.2023 по 01.01.2024 рр., за порушення строків поставки товару за Договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 26.06.2023 року.

Відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни в частині вимог про стягнення 36 000, 00 штрафу та 7 380, 00 грн пені.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 30.04.2024 по справі №902/295/24 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі №902/295/24. Скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 36 000, 00 грн, 7 380, 00 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ "Укртрансгаз" повністю. Витрати АТ "Укртрансгаз" по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на відповідача.

Позивач зазначає, що Договором, Специфікацією та чинним законодавством України встановлено, що Постачальник зобов`язаний дотримуватися при поставці Товару технічних вимог і якісних характеристик Товару, встановлених Договором та Специфікацією.

Вказує, що за результатом поставлених ФОП Чайка В.В. товарів спеціальною комісією, що здійснювала первинний огляд Товару(ів), при здійсненні вхідного контролю, було виявлено невідповідність поставлених відповідачем Товарів умовам Договору та Специфікації, про що було складено "Акт №273/1 первинного огляду продукції (товарів) за кількістю та якістю від 23.08.2023 р.", в якому були зазначені відповідні недоліки Товарів, а також зазначено, що Товар повернутий Постачальнику (відповідачу).

Таким чином скаржник звертає увагу, що відповідач не дотримався умов Договору в частині виконання технічних вимог і якісних характеристик Товару(ів) встановлених Договором та Специфікацією, що є беззаперечним свідченням про порушення відповідачем умов Договору та прав і інтересів позивача, а отже вважає, що позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" підлягали задоволенню в повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість та підтвердження належними доказами.

Також позивач зазначає про те, що відповідно до п.4 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару (ст. 681 ЦК України), а отже, судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок щодо пропущення позивачем строку пред`явлення позовної вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 36 000 грн.

Водночас не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, Фізична особа-підприємець Чайка Вікторія Василівна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 в частині стягнення з відповідача на позивача 18 000, 00 грн штрафу та 25 920, 00 грн пені, прийнявши в цій частині нове рішення, яким стягнути з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" () 2 160, 00 грн пені. У іншій частині рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 по справі №902/295/24 залишити без змін. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача. Здійснити перерозподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Відповідач зазначає, що як умовами Договору, так і законодавством України передбачено обов`язок позивача у разі відмови від отримання переданого товару прийняти його на відповідальне зберігання, що дало б змогу провести належну перевірку товарів. Однак Позивач не виконав вказані обов`язки.

Таким чином скаржник вважає, що враховуючи те, що умовами Договору не визначено порядок проведення перевірки та є пряме посилання на застосування положень Інструкції, перевірка щодо якості поставлених товарів має відбуватись саме в порядку, передбаченому Інструкцією. Крім того, як встановлено ст. 687 ЦК України така перевірка здійснюється, у тому числі, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться в таких випадках.

За таких обставин відповідач вказує, що Акт, складений в односторонньому порядку позивачем, не є належним та допустимим доказом на підтвердження поставки відповідачем товарів неналежної якості. Також відповідач зазначає, що ним вчинялися дії аби поставити товар, однак позивач не залишив товари на відповідальне зберігання та не вчинив жодних дій, які передбачені відповідно до Інструкції про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю №П-7, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року, які застосовуються у взаємовідносинах сторін.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24 стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801) на користь Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) 6 736, 84 грн різниці у понесених судових витратах. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 198, 75 грн - залишено за позивачем. Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 23 049, 48 грн - залишено за відповідачем. Роз`яснено, що сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній 1 213, 68 грн різниці у понесених судових витратах. Повернуто Акціонерному товариству "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 29, 97 грн, сплачений за подачу позовної заяви згідно платіжної інструкції № 5518 від 08.03.2024 року.

Не погоджуючись з ухваленими судом першої інстанції додатковим рішенням від 21.05.2024 по справі №902/295/24 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі № 902/295/24. Скасувати додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24 в частині задоволених вимог. Прийняти в цій частині нове додаткове рішення у справі №902/295/24, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі. У разі, якщо суд апеляційної інстанції прийме рішення про залишення задоволеного розміру витрат на правничу допомогу без змін зменшити відповідачу розмір витрат на професійну правничу допомогу на 95%.

Позивач зазначає, що матеріали даної справи свідчать про те, що суд першої інстанції мав всі правові підстави для відмови у задоволенні заяви відповідача повністю або для зменшення витрат на правничу допомогу щонайменше на 95%, але, всупереч такому, цього не здійснив, посилаючись на доводи та вимоги відповідача, які фактично не підтверджені та необґрунтовані належними та допустимими доказами.

Також вказує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення в частині задоволених вимог надав пріоритет саме доводам відповідача, не надавши при цьому відповідної (належної) правової оцінки доказам (доводам) АТ "Укртрансгаз", які підтверджували та підтверджують безпідставність аргументів відповідача.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду вих.№902/295/24/3579/24 від 28.05.2024 витребувано матеріали справи №902/295/24 із Господарського суду Вінницької області. 03.06.2024 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду із Господарського суду Вінницької області надійшли матеріали справи №902/295/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Запропоновано позивачу у строк до 21.06.2024 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Копію ухвали направлено сторонам в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 - залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

20.06.2024 від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали апеляційного господарського суду від 10.06.2024 у даній справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Запропоновано відповідачу у строк до 05.07.2024 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Об`єднано апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 по справі №902/295/24 та апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 до спільного розгляду.

Копію ухвали направлено сторонам в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС (том 1, а.с. 199-200).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Запропоновано відповідачу у строк до 05.07.2024 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Об`єднано апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 з апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 до спільного розгляду.

Копію ухвали направлено сторонам в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС (том 1, а.с. 187-188).

24.06.2024 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24, в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача. відмовити з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

05.07.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 по справі №902/295/24 у повному обсязі. Задовольнити вимоги апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 по справі №902/295/24 у повному обсязі. Скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн штрафу та 25 920,00 грн пені, прийнявши в цій частині нове рішення, яким стягнути з фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" () 2 160, 00 грн пені. В іншій частині рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 залишити без змін. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача. Здійснити перерозподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Також 05.07.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24 у повному обсязі. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача. Здійснити перерозподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

26.06.2023 року між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем Чайкою Вікторією Василівною (Постачальник) укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № (т. 1, а.с. 13-17).

Відповідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність Покупця "Гумові вироби (Ободові стрічки)", код ЄЗС ДК 021:2015: 19510000-4 (Товари), зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього Договору (далі - Специфікація), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі Товари.

Найменування (номенклатура, асортимент), кількість Товарів, одиниці виміру, ціна за одиницю, строк та місце поставки, інші вимоги до Товарів зазначаються у Специфікації (п. 1.2 Договору).

Якість та комплектність Товарів повинні відповідати вимогам ТОСТ, ДСТУ, технічних умов, технічної або іншої документації, які зазначаються у Специфікації до цього Договору і містять вимоги до якості Товарів (п. 2.1 Договору).

За змістом п. 3.1 ціна Договору становить 180 000, 00 грн, без ПДВ.

Розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування Покупцем на зазначений у розділі 15 цього Договору рахунок Постачальника грошових коштів на умовах, визначених 1.1. цим Договором (п. 4.1 Договору).

Постачальник зобов`язується передати Покупцю Товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації (п. 5.1 Договору).

Право власності на Товари переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі Товарів Постачальником Покупцю за видатковою накладною в місці поставки (п. 5.6 Договору).

Датою поставки Товарів за цим Договором є прийняття Покупцем Товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту 5.13 цього Договору та одночасна передача Постачальником Покупцю в повному обсязі наведених нижче наступних документів: видаткової накладної; оригіналу рахунку-фактури; товарно-транспортної накладної; оригіналу паспорту та/або сертифікату якості та/або іншого аналогічного документу на кожну одиницю (або партію) Товарів; документу про підтвердження строків придатності Товарів (у разі відсутності такої інформації в паспорті якості та/або сертифікаті якості на Товар) (п. 5.8 Договору).

Згідно п. 7.3 Договору за порушення умов цього Договору щодо якості (комплектності) Товарів Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % вартості неякісних (некомплектних) Товарів.

За порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад 30 днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% вартості Товарів, поставку яких прострочено (п. 7.4 Договору).

Відповідно п. 12.1 договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Також, між сторонами підписано ряд додатків до договору, зокрема:

- Специфікацію, змістом якої сторонами погоджено найменування, технічні характеристики, кількість та ціну товару, який поставляється (т. 1, а.с. 17, а.с. 18);

- Технічні вимоги та якісні характеристики товару (т. 1, а.с. 18, а.с. 19);

- Додаток № 2 "Строки придатності Товару" (т. 1, а.с. 19);

- Додаток № 3 "Вимоги до банківської гарантії забезпечення авансового платежу (т. 1, а.с. 21).

До матеріалів справи долучено Акт №273/1 первинного огляду продукції (товарів) за кількістю та якістю від 23.08.2023 року, в якому зазначено відповідні недоліки товарів, а також зроблено відмітку про повернення товару.

Акт підписано комісією у складі 8 осіб, які є представниками Угерського ВВРіСПВ АТ "Укртансгаз", один екземпляр акту отримав водій Каправий О.А. (т. 1, а.с.8).

13.01.2024 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 1001вих-23-8877 з вимогою сплатити штрафні санкції за непоставлений товар, зокрема 36 000,00 грн штрафу за неякісний товар, 17 280,00 грн пені та 18 000,00 грн штрафу за порушення строку поставки товарів (т. 1, а.с. 11-12).

11.03.2024 року позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни про стягнення 87 300,00 грн штрафних санкцій, з який 36 000,00 грн штрафу за поставку неякісного товару, 33 300,00 грн пені та 18 000,00 штрафу за порушення строків поставки товару за договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 26.06.20203 року.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код 30019801) 18 000, 00 грн штрафу та 25 920,00 грн пені, нарахованої за період з 11.08.2023 по 01.01.2024 рр., за порушення строків поставки товару за Договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 26.06.2023 року.

Відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни в частині вимог про стягнення 36 000, 00 штрафу та 7 380, 00 грн пені.

Місцевий господарський суд вказав, що позови, які випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення Покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів (ч. 8 ст. 269 ГК України). На відповідні правовідносини не поширюється п. 7 Прикінцевих Положень ГК України щодо продовження терміну на строк дії карантину, оскільки його дію припинено 30.06.2023 року (Постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651). Враховуючи відповідні мотиви, вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% вартості неякісних товарів за п. 7.3 Договору в сумі 36 000, 00 грн не підлягає задоволенню.

З приводу вимог позивача про стягнення штрафу за порушення строків поставки товару, судом першої інстанції встановлено порушення відповідачем строків поставки товару, починаючи з 11.08.2023 року, тобто термін прострочення перевищує 30 днів, що є правомірною підставою для стягнення штрафу.

Щодо суми пені, то місцевий господарський суд перерахувавши її за період з 11.08.2023 по 01.01.2024 року за порушення строків поставки товару, та дійшов висновку про правомірність її стягнення з відповідача в сумі 25 920, 00 грн, а не 33 300,00 грн (як просив позивач).

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 та мотивами суду першої інстанції позивач та відповідач звернулися до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційними скаргами.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (Продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (Покупцеві), а Покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно положень ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу, Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 673 ЦК України, Продавець повинен передати Покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару Продавець зобов`язаний передати Покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо Продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений Покупцем про конкретну мету придбання товару, Продавець повинен передати Покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, Продавець зобов`язаний передати Покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Згідно ст. 678 ЦК України, Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від Продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) Покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

В силу вимог ч. 1 ст. 679 ЦК України, Продавець відповідає за недоліки товару, якщо Покупець доведе, що вони виникли до передання товару Покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

На підставі ст. 687 ЦК України, перевірка додержання Продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

Якщо порядок перевірки додержання Продавцем умов договору купівлі-продажу не встановлений відповідно до частини першої цієї статті, перевірка здійснюється відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться в таких випадках.

Відповідно до п. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України, Покупець зобов`язаний повідомити Продавця про порушення умов договору купівлі-продажу, зокрема, щодо якості товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений,- в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. У разі невиконання Покупцем цього обов`язку Продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог Покупця, якщо Продавець доведе, що невиконання Покупцем обов`язку повідомити Продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для Продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки Продавець (Постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність Покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Щодо наданого позивачем Акта №273/1 первинного огляду продукції (товарів) за кількістю та якістю від 23.08.2023, в якому зазначено відповідні недоліки товарів, а також зроблено відмітку про повернення товару, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 26.06.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) (надалі Договір).

Відповідно до умов Договору відповідач зобов`язався поставити товар позивачу, а останній мав обов`язок прийняти такий товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 5.13. Договору положення Інструкції про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю №П-7, яка затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 (надалі Інструкція), застосовуються до правовідносин Сторін за цим Договором в тій частині, що не суперечить умовам, встановленим цим Договором.

Так, колегією суддів враховується, що порядок приймання товару за якістю врегульовано Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості №П-7, згідно з якою вона застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, іншими для сторін правилами не встановлений інший порядок прийоми продукції за якістю.

Пунктом 14 Інструкції П-7 встановлено, що приймання продукції по якості та комплектності здійснюється у точній відповідності до стандартів, технічних умов, Основних та Особливих умов поставки, інших обов`язкових для сторін правил, а також по супровідних документах, що засвідчують якість та комплектність постачаємої продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація та т.п.).

Згідно з п.16 цієї Інструкції, при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари чи упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, вказаним в маркуванні і супровідних документах, які посвідчують якість продукції, отримувач зупиняє подальше приймання продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів.

Одержувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складанні двостороннього акта представника іногороднього виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника іногороднього виробника (відправника) для участі у прийманні продукції за якістю та комплектністю та складання акта є обов`язковою.

Колегія суддів звертає увагу, що ані правилами поставки відповідних товарів, ані умовами укладеного сторонами договору не встановлено, що явка представника Постачальника для участі у прийманні продукції за якістю та комплектністю та складання акта є обов`язковою.

Таким чином, під час складання сторонами Акта №273/1 від 23.08.2023 року необхідно було керуватися умовами Договору та положеннями Інструкції, які визначають процедуру перевірки якості продукції за відсутності обов`язку викликати представника Постачальника.

Відповідно до п. 20 Інструкції, при неявці представника виготовлювача (відправника) по виклику Покупця в установлений строк і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

При відсутності інспекції по якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження Покупця, при відмові їх виділити представника або неявці його по виклику перевірка проводиться: а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником або заступником керівника із числа осіб, затверджених рішенням комітету профспілки цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-отримувачем, якщо виготовлювач (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

Отже, положеннями відповідної Інструкції не передбачено можливості складання Акта про недоліки продукції щодо якості в односторонньому порядку та його підписання виключно представниками Покупця, а також в матеріалах справи відсутня згода від Продавця на одностороннє приймання товарів..

Пунктом 30 Інструкції П-7 визначено, що акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь у перевірці якості та комплектності продукції. Особа, не згідна зі змістом акта зобов`язана підписати його із застереженням про свою незгоду та викласти свою думку.

В Акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, має бути зазначено, що цих осіб попереджено про відповідальність за внесення недостовірних даних до акта.

Відповідно до п. 32 Інструкції П-7 акт про неналежну якість або некомплектність продукції, складений за участю представників, зазначених у п. 20, підп. а, б і в, затверджується керівником підприємства-отримувача або його заступником не пізніше триденного терміну після складання акта.

Колегія суддів не вбачає суперечностей між положеннями Договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 26.06.2023 року та нормами Інструкції №П-7, оскільки п. 5.13 Договору передбачено одностороннє проведення Покупцем лише попереднього контролю.

Так, п. 5.13 Договору визначено, що датою поставки Товарів за цим Договором є прийняття Покупцем Товарів за кількістю та якістю та одночасна передача Постачальником Покупцю в повному обсязі наступних документів: видаткової накладної; оригіналу рахунку-фактури; товарно-транспортної накладної; оригіналу паспорту та/або сертифікату якості та/або іншого аналогічного документу на кожну одиницю (або партію) Товарів; документу про підтвердження строків придатності Товарів (у разі відсутності такої інформації в паспорті якості та/або сертифікаті якості на Товар).

Визначений п. 5.13 Договору порядок проведення вхідного контролю відповідає п. п. 15, 16 Інструкції, якими визначено можливість вибіркової (часткової) перевірки продукції, а також обов`язок Покупця зупинити приймання продукції у випадку виявлення невідповідності вимогам щодо якості продукції.

Водночас п. 5.13 Договору не містить порядку повідомлення Постачальника про виявлені недоліки, способу вручення відповідного повідомлення та переліку документів. які мають бути складені під час вхідного контролю, строків заміни товару.

Таким чином, вказані обставин підлягають регулюванню нормам Інструкції П.7, що відповідає абзацу 2 п. 5.13 Договору, який узгоджено обома сторонами.

Враховуючи наведене, колегією суддів вбачається невідповідність складеного представниками АТ "Укртрансгаз" Акта №273/1 первинного огляду продукції (товарів) за кількістю та якістю від 23.08.2023 року вимогам п. п. 16, 20 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості №П-7, оскільки позивачем не зупинено приймання продукції та не складено відповідний акт за участі уповноважених(сторонніх) осіб на фіксування недоліків щодо якості товару. Також місцевим господарським судом правильно зауважено, що відповідний акт не містить попереджень про відповідальність за внесення недостовірних даних до акту та не затверджений керівником підприємства-отримувача або його заступником, не скріплений печаткою товариства, що суперечить вимогам п.п. 30, 32 Інструкції.

Крім того, відповідний акт не містить попереджень про відповідальність за внесення недостовірних даних до акту та не затверджений керівником підприємства-отримувача або його заступником, не скріплений печаткою товариства, що суперечить вимогам п. п. 30, 32 Інструкції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що Акт №273/1 первинного огляду продукції (товарів) за кількістю та якістю від 23.08.2023 складено в односторонньому порядку позивачем (т. 1 а.с. 8), а отже складено з порушенням вимог п. 20 Інструкції №П-7, що в свою чергу не можу бути належним та допустимим доказом на підтвердження поставки відповідачем товарів неналежної якості в даній справі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі №922/3808/21 у постанові від 10.05.2023, де залишаючи в силі постанову апеляційного господарського суду щодо відмови у задоволенні позову, вказав, що відповідно до умов договору явка представника відповідача не була обов`язковою при прийнятті товару, тому перевірка якості продукції повинна була проводитися з залученням відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, або експертом бюро товарних експертиз, або представником відповідної інспекції. Втім позивач склав акт від 08.07.2021, не дотримавшись вимог пункту 20 Інструкції П-7, а саме: без залучення відповідних спеціалістів, а тому цей акт не є належним доказом поставки неякісного та / або некомплектного товару.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.03.2024 у справі №904/2003/23, від 10.08.2020 у справі №910/2873/19, від 18.06.2019 у справі №910/6975/18, від 16.01.2019 у справі № 915/78/18, від 01.06.2018 у справі №922/3560/17 тощо.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про відмову у стягненні штрафу за поставку неякісного товару із-за недоведеності даного факту.

Щодо вимог позивача про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару, колегія суддів зазначає наступне.

За умовами договору, з урахуванням підписаної Сторонами специфікації, узгоджено строк поставки товару протягом 45 календарних днів з дати укладення Договору.

Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № укладено сторонами 26.06.2023 року.

Згідно п. 5.6 Договору право власності на Товари переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі Товарів Постачальником Покупцю за видатковою накладною в місці поставки.

Місцевим господарським судом встановлено, що атеріали справи не містять підписаної обома сторонами видаткової накладної щодо передачі товару відповідачем та його прийняття уповноваженою особою зі сторони позивача, тому надана відповідачем видаткова накладна №342 від 14.08.2023 року є неналежним доказом.

Водночас місцевий господарський суд вказує, що визнання судом Акта №273/1 первинного огляду продукції (товарів) за кількістю та якістю від 23.08.2023 року (т. 1, а.с. 8) як неналежного доказу поставки неякісного товару, не позбавляє суд можливості оцінити зміст відповідного акта, який містить висновок щодо повернення продукції Постачальнику.

Продавець зобов`язаний передати товар Покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок Продавця передати товар Покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару Покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок Продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження Покупця, якщо товар має бути переданий Покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідачем не надано доказів повторної поставки відповідної продукції, не надано доказів направлення вимог щодо прийняття товару, відправлення видаткової накладної засобами поштового зв`язку.

Згідно ст. 689 ЦК України, Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Якщо Покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, Продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 4 ст. 690 ЦК України).

Однак, незважаючи на повернення відповідачу товару, який мав бути поставлений у межах виконання договірних зобов`язань, посилаючись на безпідставну відмову прийняти товар зі сторони позивача, ФОП Чайка В.В. не застосовано положення ч. 4 ст. 690 ЦК України.

Зокрема місцевий господарський суд зазначає, що відповідачем не надано доказів направлення вимог про прийняття товару та його оплату, або стягнення вартості у судовому порядку, не надано також відомостей про вчинення правочину щодо відмови від укладеного договору.

Таким чином Господарський суд Вінницької області дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено належними доказами обставин передачі товару у власність позивача, тому вимоги в частині доводів про порушення строків поставки товару суд першої інстанції повважав обґрунтованими.

Водночас суд апеляційної інстанції констатує наступне.

Як встановлено місцевим, так і апеляційним господарськими судами, сторонами не заперечується та обставина, що відповідачем поставлено товар саме 23.08.2023. У зв`язку з неякісно поставленим товаром (на думку позивача) відповідач порушив умови Договору, саме тому позивач відмовився приймати товар та підписувати видаткову накладну №342 від 14.08.2023. Таким чином поставка товарів відбулася 23.08.23, однак позивач не прийняв зазначений товар.

При цьому, як виснує апеляційний господарський суд, позивачем не доведено факт поставки неякісного товару (з огляду на те, що Акт №271/1 первинного огляду продукції (товарів) за кількістю та якістю від 23.08.2023 року визнано судом неналежним та недопустимими доказом).

Право власності на Товари переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі Товарів Постачальником Покупцю за видатковою накладною в місці поставки (п. 5.6 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

В силу дії ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Отже, обов`язок Постачальника поставити товар кореспондується з зустрічним обов`язком покупця прийняти та оплатити товар.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження поставки йому товару неналежної якості, будь-які претензії позивача про невідповідність товару заявленій якості не відповідають фактичним обставинам справи, тому у позивача були відсутні підстави для відмови від підписання видаткової накладної в місці поставки.

За таких обставин відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо поставки товару через бездіяльність позивача стосовно прийняття товару та підписання видаткової накладної на товар.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що відповідач виконав свої зобов`язання по поставці товару в повному обсязі, однак вчинив дану поставку з пропуском в 12 днів (за умовами договору, з урахуванням підписаної Сторонами специфікації, узгоджено строк поставки товару протягом 45 календарних днів з дати укладення Договору).

Товар було постановлено 23.08.2023, що не заперечується сторонами.

З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд вважає, що сукупність встановлених обставин свідчить про відсутність зі сторони відповідача порушення зобов`язань по Договору № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 26.06.2023 року після 22.08.2023 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №903/801/18 від 15.10.2019 року.

За порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 % вартості Товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад 30 днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 % вартості Товарів, поставку яких прострочено (п. 7.4 Договору).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

Здійснивши розрахунок нарахування пені відповідачу за період прострочення поставки у період з 11.08.2023 року по 22.08.2023(включно) судом апеляційної інстанції встановлено, що підставним та обґрунтованим є розмір нарахування пені в розмірі 2160, 00 грн. Відповідно суд апеляційної інстанції стягує на користь Позивача 2160, 00 грн.

Враховуючи пропуск строку поставки Товару(ів) відповідачем у 12 днів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про безпідставність нарахування додаткового штрафу в розмірі 10%.

Відповідно суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн штрафу та 25920, 00 грн пені.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав щодо нарахування з відповідача на користь позивача 36000, 00 грн штрафу за неякісно поставлений товар та помилково стягнув з відповідача на користь позивача 18 000, 00 грн штрафу та 23 760 грн пені, нарахованої за період з 23.08.2023 року по 01.01.2024 року.

Ураховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції скасовує рішення місцевого господарського суду в даній частині та відмовляє позивачу у задоволенні апеляційної скарги при цьому задовольняє апеляційну скаргу відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24, а також із урахуванням часткового скасування рішення суду першої інстанції у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Місцевий господарський суд, задовольняючи частково заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшов висновку, що оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, в сумі 43 920, 00 грн (18 000,00 грн штрафу та 25 920, 00 грн пені), то згідно фактичних обставин даної справи, доведеними, розумними, обґрунтованими, співмірними є витрати понесені ФОП Чайкою В.В. в сумі 16 000, 00 грн, які пропорційно відмові у задоволених вимогах підлягають віднесенню на позивача в сумі в 7 950, 52 грн. Щодо судових витрат зі сплати судового збору, то такі підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам за вирахуванням 50% від суми ціни позову, яка визнана відповідачем в сумі 1 213,68 грн. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 198,75 грн залишено за позивачем.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Водночас у частині 5 наведеної правової норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу відповідач надав суду першої інстанції копії договору про надання правової допомоги № 14/02 від 14.02.2024 року, акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 30.04.2024 року, платіжні інструкції № 1426 від 25.04.20024 року на суму 3 000,00 грн, № 1397 від 16.04.2024 року на суму 3 000,00 грн, № 1367 від 28.03.224 року на суму 25 000,00 грн.

14.02.2024 року між Фізичною особою-підприємцем Чайкою В.В. (Клієнт) та Адвокатським об"єднанням "АЛЬВА ПРАЙВЕСІ" (Об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги № 14/02 (т. 1, а.с. 108-110).

Відповідно п. 1.1 Договору Клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу, передбачену Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", у сферах кримінального, цивільного, адміністративного та інших галузей права, а також здійснювати представництво інтересів Клієнта в судах, інших органах та у відносинах з третіми особами, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, додатковими угодами (додатками) до нього та зверненнями (замовленнями) Клієнта з відповідними дорученнями на надання правової допомоги, а Клієнт у свою чергу зобов`язується оплатити надання такої правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно п. 3.1 платою Клієнта за надання правової допомоги за цим договором є гонорар, що виплачується на користь Об`єднання. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Об`єднанням позитивного результату, якого бажає Клієнт.

Вартість надання правової допомоги (розмір гонорару) за цим договором може визначатися Сторонами у додатках / додаткових угодах до цього договору.

Якщо вартість надання правової допомоги (розмір гонорару) за цим договором додатками / додатковими угодами не встановлена, то вона визначається, виходячи з обсягу фактично витраченого адвокатами та юристами Об`єднання часу на надання правової допомоги Клієнту та погодинної ставки, яку сторони за взаємною згодою визначили в розмірі 1 500,00 грн (без ПДВ) за одну годину роботи адвоката (юриста) Об`єднання (п. 3.2 Договору).

Сторони також домовились, що будь-який виїзд адвоката (юриста) Об`єднання в межах міста Києва з метою надання правової допомоги Клієнту (час перебування в дорозі) мінімально тарифікується як 0,5 години; за межами м. Києва - за додатковою домовленістю сторін (п. 3.2.2 Договору).

Остаточна вартість наданої правової допомоги (розмір гонорару), що підлягає оплаті Клієнтом за виконання певного доручення Клієнта (надання певного обсягу правової допомоги), визначається в рахунках-фактурах (інвойсах) (та/або за необхідності - у актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг)), які складаються Об`єднанням. Сторони окремо визначають строки (терміни, періоди часу) виставлення інвойсів та відповідно - порядок їх оплати Клієнтом. Такі інвойси (акти) за надану правову допомогу готує Об`єднання та надає Клієнту для оплати (підписання). Якщо оплата наданої правової допомоги здійснюється на підставі інвойсу, то підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) між сторонами не здійснюється.

Оплата вартості (гонорару) фактично наданої правової допомоги здійснюється Клієнтом в узгоджені сторонами строки, а якщо такі строки сторонами узгоджені не були, то надана у минулому місяці правова допомога оплачується не пізніше 10-го числа поточного місяця (п. 3.2.3 Договору).

Сума гонорару, визначена договором, не включає в себе будь-які платежі на користь третіх осіб (наприклад: плата за отримання довідок, дозволів, проведення експертиз, оплата держмита, судового збору, плата за архівування документів, поштові послуги, копіювання і тиражування документів і т.і.), які можуть здійснюватися Об`єднанням (від імені / за Клієнта) самостійно в процесі виконання доручення Клієнта. Тобто, крім сплати гонорару Клієнт зобов`язаний компенсувати Об`єднанню понесені ним в інтересах Клієнта витрати при виконанні умов цього договору, що належним чином документально підтверджені (п. 3.3 Договору).

Також до Договору між сторонами підписано Додаток № 3 до Договору № 14/02 від 14.02.2024 року, за змістом якого Клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання в рамках укладеного між сторонами Договору про надання правової допомоги надати Клієнту правову допомогу з представництва та захисту інтересів Клієнта в суді першої інстанції у справі № 902/295/24 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Клієнта про стягнення штрафних санкцій, у т.ч. (але не обмежуючись) підготовка і подання відзиву до суду, а за необхідності також: заперечення на відповідь на відзив позивача, інших необхідних клопотань, пояснень, заяв тощо, участь адвоката у судовому розгляді справи (участь у судових засіданнях) тощо.

Вартість надання правової допомоги (гонорар) та порядок розрахунків за ведення судової справи та представництво інтересів Клієнта в судах апеляційної та касаційної інстанцій, на стадії виконання судового рішення чи перегляду за нововиявленими обставинами узгоджуються Сторонами окремо (додатково) (п. 1 Додатку).

Відповідно п. 2 Додатку сторони домовились, що вартість надання правової допомоги (гонорар) та порядок розрахунків за цим додатком є наступними:

Оплата вартості правової допомоги (гонорару) за цим додатком Клієнтом здійснюється в наступному порядку:

- 25 000,00 грн. Клієнт сплачує шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок Об`єднання - протягом 3 банківських днів з дня підписання цього додатку;

Сторони також домовились, що за кожне судове засідання Клієнт зобов`язується додатково оплачувати по 3 000,00 грн. (за 1 один судодень).

У разі, якщо адвокат Об`єднання бере участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду і таке засідання не відбулось з технічних чи інших причин (наприклад, оголошення повітряної тривоги, технічний збій, хвороба судді або іншого співробітника суду, зняття з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому процесі тощо), які не залежали від адвоката, то Клієнт зобов`язується оплатити таке засідання за ставкою 1 500,00 грн за кожне таке засідання, яке не відбулось.

Оплати, передбачені підпунктами 2.2., 2.3. Клієнт сплачує шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок Об`єднання - протягом 2-х банківських днів з дня судового засідання.

Між сторонами підписано акт здачі-приймання виконаних (наданих послуг) від 30.04.2024 року, за змістом якого Клієнтом прийнято надану відповідно до Додатку № 3 від 22.03.2024 року Об`єднанням правову допомогу (послуги), зокрема (але, не обмежуючись) з наступних питань:

- повного ведення судової справи № 902/295/24 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Клієнта про стягнення штрафних санкцій, а саме: аналіз наявних у справі та додатково наданих Клієнтом документів, представництво та захист інтересів Клієнта в суді першої інстанції, у т.ч. (але не обмежуючись) підготовка і подання до суду відзиву на позовну заяву, а за необхідності також: заперечень на відповідь на відзив, інших необхідних клопотань, пояснень, заяв тощо, участь адвоката у судовому розгляді справи (участь у судових засіданнях) тощо.

Згідно акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 30.04.2024 року фактично наданий обсяг правової допомоги адвоката становить 31 000,00 грн.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи Договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу "договори повинні виконуватися" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспівмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи".

Суд не наділений повноваженням, а відповідно не вправі зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, а лише виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/619/18).

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18).

13.05.2024 року від представника позивача до Господарського суду Вінницької області надійшли заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення (б/н від 13.05.2024 року) (вх.канц. № 01-34/4984/24).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що за фактичних обставин цієї справи, доведеними, розумними, обґрунтованими, співмірними є витрати, понесені ФОП Чайкою В.В. в сумі 16 000,00 грн із чим апеляційний господарський суд погоджується.

Водночас ч. 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

З огляду на те, що апеляційним господарським судом позов задоволено частково (на 2,47% від заявленої суми), то й витрати на правову допомогу понесені відповідачем суд апеляційної інстанції стягує з позивача з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку: 16000,00 грн х 97,53% : 100% = 15 604, 80 грн.

Колегією суддів враховується, що в силу ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Окрім того, враховуючи ціну позову (87 300,00 грн), при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 грн, згідно платіжної інструкції № 5518 від 08.03.2024 року (т. 1, а.с.6).

Із урахуванням часткового скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 року в частині задоволення вимог позивача на суму 41 760, 00 грн (18 000,00 грн штрафу та 23 760 грн пені), беручи до уваги визнання відповідачем у відзиві на позовну заяву (б/н від 02.04.2024 року) визнано позов в сумі 2 160,00 грн.

Таким чином, господарський апеляційний суд дійшов висновку, що судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам за вирахуванням 50% від суми ціни позову, яка визнана відповідачем.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.

Тому, позивачу правомірно повернуто 50% судового збору (згідно визнаних відповідачем позовних вимог в сумі 2 160,00 грн) з Державного Бюджету України 29,97 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 5518 від 08.03.2024 року.

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що на підставі ч. 11 ст. 129 ГПК України, на користь відповідача підлягає стягненню різниця у понесених судових витратах в сумі: 15 574, 83 грн (15 604, 80 грн (судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу відповідача) 29, 97 грн витрати зі сплати судового збору).

Тому, із урахуванням вищезазначеного, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга позивача на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24 не підлягає до задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 року підлягає частковому скасуванню.

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на все вище встановлене судом апеляційної інстанції, враховуючи положення ст. 275 та ст. 277 ГПК України, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку про неправильне застосування норм матеріального права місцевим господарським судом, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 частковому скасуванню. Водночас суд апеляційної інстанції вважає доводи позивача, викладені в апеляційних скаргах на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24, а також на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24 безпідставними та документально необґрунтованими, а отже й залишаються судом апеляційної інстанції без задоволення.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 задоволити.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 та апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Вінницької області від 30.04.2024 у справі №902/295/24 скасувати частково, виклавши п.п. 2, 3 його резолютивної частини в наступній редакції:

"2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801) 2160,00 грн пені, нарахованої за період з 11.08.2023 по 22.08.2023 рр., за порушення строків поставки товару за Договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 26.06.2023 року.

3. Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни в частині вимог про стягнення 36 000,00 грн штрафу за поставлений неякісний товар, 31 140, 00 грн пені та 18 000,00 грн штрафу за порушення строку поставки товарів".

В решті рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801) на користь з Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) 3633, 60 грн витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2024 у справі №902/295/24 скасувати частково, виклавши п.п. 1,2,3,4 його резолютивної частини в наступній редакції:

"1.Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, код - 30019801) на користь Фізичної особи-підприємця Чайки Вікторії Василівни ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) 15 574, 83 грн - різниці у понесених судових витратах.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2362,46 грн - залишити за позивачем.

3. Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 395, 20 грн - залишити за відповідачем.

4. Роз`яснити, що сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній 29,97 грн різниці у понесених судових витратах".

В решті додаткове рішення залишити без змін.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

7. Справу №902/295/24 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.