суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Воробйової І. А., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О.
провадження № 12-12звг24
1. 04 вересня 2024 року Велика Палата Верховного Суду
2. З результатами вирішення заяви підприємства про перегляд судового рішення за виключними обставинами не погоджуємося, тому відповідно до частини третьої статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) викладаємо окрему думку з таких міркувань.
Історія справи
3. У листопаді 2005 року Приватне підприємство звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської облспоживспілки про визнання укладеним договору купівлі-продажу Дочірнього підприємства «Будсервіс» від 02 грудня 2004 року.
4. Позов обґрунтовувався тим, що 02 грудня 2004 року між Одеською облспоживспілкою та Приватним підприємством укладено договір купівлі-продажу юридичної особи - Дочірнього підприємства «Будсервіс» як цілісного майнового комплексу. Відповідно до пункту 2 вказаного договору він підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню протягом року з моменту його підписання сторонами. Натомість через дії Одеської облспоживспілки процес нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Дочірнього підприємства «Будсервіс» затягується та відбувається невиконання вимог договору, внаслідок чого Приватне підприємство зазнає додаткових збитків.
5. Рішенням Господарського суду Одеської області від 20 грудня 2005 року позов задоволено та визнано укладеним договір купівлі-продажу Дочірнього підприємства «Будсервіс» від 02 грудня 2004 року.
6. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.
7. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25 червня 2007 року задоволено заяву Одеської облспоживспілки про роз`яснення рішення від 20 грудня 2005 року.
8. 13 серпня 2007 року Одеський апеляційний господарський суд відмовив Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Високий» (далі - ОСББ «Високий», ОСББ) у прийнятті до розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25 червня 2007 року, оскільки ухвала про роз`яснення рішення суду оскарженню не підлягала.
9. 17 жовтня 2007 року Одеська облспоживспілка звернулася з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області
від 20 грудня 2005 року в редакції ухвали про роз`яснення рішення суду
від 25 червня 2007 року та заявила клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги.
10. Ухвалою від 22 жовтня 2007 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31 січня 2008 року, Одеський апеляційний господарський суд визнав причини пропуску строку поважними, поновив строк подання зазначеної апеляційної скарги і призначив її до розгляду.
11. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 червня 2008 року скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 20 грудня 2005 року і припинено провадження у справі у зв`язку з непідвідомчістю справи господарському суду.
12. Постановою Вищого господарського суду України від 23 жовтня 2008 року рішення Господарського суду Одеської області від 20 грудня 2005 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду
13. 15 січня 2009 року Верховний Суд України ухвалою відмовив Приватному підприємству в порушенні провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 23 жовтня 2008 року.
15. 11 березня 2010 року Верховний Суд України своєю ухвалою відмовив у порушенні провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 17 грудня 2009 року.
16. У лютому 2009 року Приватне підприємство звернулося до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) із заявою про порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
18. ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що Вищий господарський суд України знехтував точними та чіткими процесуальними нормами, які регулюють відправлення правосуддя, нівелювавши весь судовий розгляд, який завершився ухваленням остаточного рішення суду, яке підлягало виконанню. ЄСПЛ дійшов висновку, що було порушено вимогу стосовно справедливого розгляду справи.
21. Відмовляючи у відкритті провадження, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність врахування у цій справі принципу остаточності судового рішення, що набрало законної сили (res judicata), та існування преклюзивного строку, встановленого пунктом 2 частини другої статті 321 ГПК України.
22. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 14 грудня 2022 року вказала, що після направлення на новий розгляд справа була повторно розглянута судом першої інстанції, який відмовив заявнику в позові, і це рішення залишено без змін постановами апеляційного та касаційного господарських судів. Рішення судів набрали законної сили, обставини порушення Україною міжнародних зобов`язань при прийнятті судових рішень за результатами нового розгляду міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не встановлено; після прийняття вказаних судових рішень минуло майже 13 років. За таких обставин, як виснувала Велика Палата Верховного Суду, перегляд постанови Вищого господарського суду України від 23 жовтня 2008 року (у якій ЄСПЛ встановив порушення Україною міжнародних зобов`язань) не призведе до відновлення порушених прав заявника, проте може істотно зашкодити принципу остаточності судового рішення, що набрало законної сили, прийнятого пізніше в цій справі.
24. 06 березня 2023 року Приватне підприємство звернулося до Конституційного Суду України з конституційною скаргою, в якій просило перевірити пункт 2 частини другої, частину третю статті 321 ГПК України на відповідність частині другій статті 3, статті 8, частині першій статті 9, частині третій статті 22, частині першій статті 55, частині першій статті 64 Конституції України (конституційність).
25. Рішенням Конституційного Суду України від 14 лютого 2024 року
№ 1-р(ІІ)/2024 у справі № 3-41/2023(87/23) (щодо гарантування захисту прав і свобод особи за рішенням Європейського суду з прав людини) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 2 частини другої, частину третю статті 321 ГПК України в тім, що вони унеможливлюють: 1) подання заяв про перегляд судового рішення у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення після десяти років із дня набрання законної сили рішенням національного суду; 2) поновлення строку судом на подання заяви про перегляд рішення національного суду.
26. Конституційний Суд України у своєму Рішенні вказав, що визначений у ГПК України десятирічний строк на подання заяви про перегляд судових рішень у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення, у якому встановлено порушення Конвенції, та неможливість поновлення судом такого строку ставлять реалізацію права, гарантованого частиною п`ятою статті 55 Конституції України, у залежність від обставин, на які не може вплинути особа, а саме від строку розгляду її заяви ЄСПЛ.
27. Конституційний Суд України дійшов висновку, що приписи пункту 2 частини другої, частини третьої статті 321 ГПК України, які унеможливлюють перегляд судового рішення за заявою особи у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення, у якому встановлено порушення Конвенції, після спливу десятирічного строку з дня набрання законної сили рішенням національного суду, та неможливість поновлення судом такого строку не забезпечують ефективної реалізації конституційних прав особи на судовий захист та на звернення після використання всіх національних засобів юридичного захисту за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, тому суперечать вимогам статті 3, частини першої статті 8, частини першої статті 9, частин першої, п`ятої статті 55 Конституції України.
28. 12 березня 2024 року засобами поштового зв`язку Приватне підприємство звернулося до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд судового рішення Верховним Судом на підставі пункту 1 частини третьої статті 320 ГПК України.
29. Приватне підприємство просить задовольнити подану заяву і скасувати ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року
30. Заяву мотивувало тим, що внаслідок застосування Великою Палатою Верховного Суду приписів статті 321 ГПК України, визнаних неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду України від 14 лютого 2024 року № 1-р(ІІ)/2024, було порушено його право на звернення до суду із заявою про перегляд судових рішень після встановлення ЄСПЛ порушення статті 6 Конвенції у його справі.
33. Ухвалою від 11 червня 2024 року Велика Палата Верховного Суду заяву Приватного підприємства задовольнила.
Відкрила провадження за заявою Приватного підприємства про перегляд за виключними обставинами ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2007 року, постанови Вищого господарського суду України
від 31 січня 2008 року, постанови Одеського апеляційного господарського суду від 23 червня 2008 року, постанови Вищого господарського суду України
від 23 жовтня 2008 року, ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2009 року, рішення Господарського суду Одеської області від 15 червня 2009 року, постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25 серпня 2009 року, постанови Вищого господарського суду України від 17 грудня 2009 року та ухвали Верховного Суду України від 11 березня 2010 року
34. Ухвала мотивована тим, що Великою Палатою Верховного Суду ще до ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 14 лютого 2024 року
№ 1-р(ІІ)/2024 вироблено механізм застосування норм процесуального законодавства, які встановлювали десятирічний строк звернення до суду із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
36. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що в ухвалі від 14 грудня 2022 року відмова у відкритті провадження за заявою Приватного підприємства з перегляду за виключними обставинами судових рішень
37. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що предметом перегляду за нововиявленими або виключними обставинами можуть бути рішення, постанови, ухвали та судові накази (частини перша, третя - п`ята статті 232 ГПК України). Судові рішення, у яких вирішено процедурні питання, пов`язані з рухом справи, не є предметом перегляду за виключними обставинами.
38. З посиланням на свій висновок у справі № 0529/5417/2012 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що ухвали про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами є судовими рішеннями, якими закінчено розгляд справи та які можуть бути переглянуті за виключними обставинами.
Мотиви постанови Великої Палати Верховного Суду
40. У постанові від 04 вересня 2024 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що метою екстраординарної процедури перегляду судових рішень на підставі пункту 2 частини третьої статті 320 ГПК України є відновлення порушених прав особи (заявника) та відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції.
41. Тому визначальним у контексті обставин цієї справи є питання про те, чи призведене скасування Великою Палатою Верховного Суду постанови Вищого господарського суду України від 23 жовтня 2008 року (у якій ЄСПЛ встановив порушення Україною міжнародних зобов`язань) та наступних судових рішень у цій справі до відновлення порушених прав Приватного підприємства. До того ж зазначене питання належить розглянути у взаємозв`язку із принципом остаточності судового рішення, що набрало законної сили, оскільки воно може мати істотний вплив на права та інтереси інших осіб.
42. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інтерес Приватного підприємства полягає у відновленні становища, яке воно мало до скасування рішення Господарського суду Одеської області від 20 грудня 2005 року, яким було задоволено позов цього підприємства до Одеської облспоживспілки про визнання укладеним договору купівлі-продажу Дочірнього підприємства «Будсервіс» разом із відомчим житловим фондом облспоживспілки від 02 грудня 2004 року. Отже, кінцевою метою відновлення провадження для Приватного підприємства є необхідність у задоволенні його комерційного інтересу в придбанні Дочірнього підприємства «Будсервіс» разом із відомчим житловим фондом Одеської облспоживспілки за 1 500,00 грн (це ціна, визначена договором, що на час укладення договору становила 281,42 дол. США за офіційним курсом Національного банку України).
43. Водночас указаному інтересу Приватного підприємства протистоїть інтерес у дотриманні принципу res judicata багатьох осіб, які стали власниками квартир у цьому житловому фонді, набувши статус співвласників відповідних житлових будинків, та володіли цим майном, реальна вартість якого очевидно є вищою, ніж 1500 грн (вони представлені в цій справі третіми особами: ОСББ «Черьомушки», ОСББ «Кооператор-1», ОСББ «Кооператор-2», ОСББ «Кооператор-11», ОСББ «Манежний», ОСББ «Високий»).
44. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що інтерес цих багатьох осіб у дотриманні принципу res judicata ґрунтується не тільки (та навіть не стільки) на факті скасування рішення Господарського суду Одеської області від 20 грудня 2005 року, але й на тому, що пізніше в іншій справі № 9/69-07-1394 (яка не переглядалася ЄСПЛ) рішенням Господарського суду Одеської області від 15 червня 2007 року, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 04 червня 2008 року, за позовом ОСББ «Високий» до Одеської облспоживспілки та Приватного підприємства, яке набрало законної сили, було визнано недійсним пункт 1.1 договору купівлі-продажу від 02 грудня 2004 року (того самого, який був визнаний укладеним згідно з рішенням суду від 20 грудня 2005 року) в частині включення обов`язку продавця передати у власність покупцю відомчий житловий фонд Одеської облспоживспілки.
45. Тому, враховуючи конкретні обставини цього провадження, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ухвалення нового рішення у цій справі, по-перше, не здатне забезпечити відновлення правового становища Приватного підприємства станом на 20 грудня 2005 року (оскільки існує інше остаточне судове рішення від 15 червня 2007 року в іншій справі) та, по-друге, матиме явно непропорційні негативні наслідки для інтересу багатьох осіб у дотриманні принципу res judicata, у зв`язку з чим у задоволенні заяви підприємства відмовила.
Мотиви окремої думки
48. Так, ще у грудні 2022 року у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом Приватне підприємство звернулося до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2007 року, постанови Вищого господарського суду України від 31 січня 2008 року, постанови Одеського апеляційного господарського суду від 23 червня 2008 року, постанови Вищого господарського суду України від 23 жовтня 2008 року, ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2009 року, рішення Господарського суду Одеської області від 15 червня 2009 року, постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25 серпня 2009 року, постанови Вищого господарського суду України від 17 грудня 2009 року та ухвали Верховного Суду України від 11 березня 2010 року за виключними обставинами з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 320 ГПК України.
50. Мотиви, з яких Велика Палата Верховного Суду виходила при постановленні вказаної ухвали, детально наведені у попередньому розділі цієї окремої думки.
51. У подальшому Приватне підприємство звернулося до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд ухвали від 14 грудня 2022 року на підставі пункту 1 частини третьої статті 320 ГПК України, мотивуючи її тим, що внаслідок застосування Великою Палатою Верховного Суду приписів статті 321 ГПК України, визнаних неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду України від 14 лютого 2024 року № 1-р(ІІ)/2024, було порушено його право на звернення до суду із заявою про перегляд судових рішень після встановлення ЄСПЛ порушення статті 6 Конвенції у його справі.
54. Відтак розгляд заяви підприємства має ознаки повторного, оскільки при першому надходженні заяви до Великої Палати Верховного Суду у відкритті провадження за виключними обставинами було відмовлено.
55. На переконання авторів окремої думки, в оцінці результату вирішення Великою Палатою Верховного Суду заяви Приватного підприємства про перегляд судових рішень за виключними обставинами неможливо оминути питання щодо підстав повторного ініціювання цього провадження.
56. Ключовим у цій процесуальні ситуації є те, чи відповідає ухвала Великої Палати Верховного Суду про відмову у відкритті провадження за виключними обставинами критеріям судового рішення, яке може бути об`єктом перегляду за правилами статті 320 ГПК України, оскільки без її скасування у цій справі провадження за заявою Приватного підприємства не було б відкрите.
57. У цьому контексті автори окремої думки нагадують, що відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
58. Термін «ухвали, якими закінчено розгляд справи» законодавець вжив і в частині другій статті 293 ГПК України, де зазначено, що вразі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
59. Вважаємо, що як у статті 320, так і у статті 293 ГПК України термін «ухвали, якими закінчено розгляд справи» вжитий в одному і тому ж значенні.
60. Застосування конструкції, в якій ухвали визначаються як судові рішення, якими закінчено розгляд справи, в розділі «Відкриття касаційного провадження» в контексті повноважень суду касаційної інстанції щодо прийняття та розгляду окремих категорій касаційних скарг, дає підстави для висновку, що ухвали, якими закінчено розгляд справи, можуть постановлятися саме судами першої та апеляційної інстанцій.
61. Натомість у суді касаційної інстанції питання, які стосуються розгляду справи по суті та можуть кваліфікуватися як «закінчення розгляду справи», зазвичай вирішуються шляхом ухвалення постанов.
62. На наше переконання, ухвалами, якими закінчено розгляд справи і які можуть бути переглянуті за виключними обставинами, є ухвали суду першої інстанції про: закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду.
63. До того ж, якщо в суді касаційної інстанції питання закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду вирішено шляхом постановлення ухвали, то така ухвала також уважатиметься такою, якою закінчено розгляд справи.
64. Інші ухвали судів не підлягають перегляду у зв`язку з виключними обставинами, оскільки не відносяться до ухвал, якими закінчено розгляд справи.
65. Подібний висновок викладено в постановах Верховного Суду
від 03 червня 2021 року у справі № 2-1210/11 та від 08 червня 2021 року у справі № 2-1207/2011.
66. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що судові рішення, у яких вирішені процедурні питання, пов`язані з рухом справи, не є предметом перегляду за виключними обставинами (див. mutatis mutandis постанови від 20 березня 2018 року у справі № 2-3435/11, від 17 квітня 2018 року у справах № 2-1178/11, № 235/2573/13-ц і № 243/2748/16-ц,
від 15 травня 2018 року у справі № 0529/5417/2012, від 22 січня 2019 року
у справі № 2-4646/11).
67. Нагадуємо, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 320 ГПК України, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині четвертій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частини четверта, п`ята статті 321 ГПК України).
Судді: О. В. Ступак