ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2024 р. Справа № 910/16746/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Василевська О.В.;

відповідача-1 - Дудченко В.В.;

відповідача-2 - Будник Б.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 (повне рішення складене 20.06.2024)

у справі №910/16746/23 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут»

до: 1. Акціонерного товариства «Укртрансгаз»;

2. Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання недійсними договору та правочину.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» звернулося з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про:

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023, укладеного між відповідачами;

- визнання недійсним правочину у вигляді заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» №1001ВИХ-23-8045 від 12.10.2023 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5883072,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день складання Акціонерним товариством «Укртрансгаз» заяви №1001ВИХ-23-8045 від 12.10.2023 про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами існував спір щодо суми грошового зобов`язання, а тому така сума не була безспірною. Зазначене є підставою для визнання вказаної заяви недійсною, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Окрім того, на переконання позивача, укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023 підлягає визнанню недійсним з підстав того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» станом на момент його укладення не було боржником перед Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», оскільки зобов`язання за правовідносинами між позивачем та відповідачем-2 були замінені імперативними нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» на договір про організацію взаєморозрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2023 відкрито провадження у справі №910/16746/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 (повне рішення складене 20.06.2024) у справі №910/16746/23 позов задоволено частково, визнано недійсним правочин у вигляді заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» №1001ВИХ-23-8045 від 12.10.2023 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5883072,62 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Також згідно п. 3 резолютивної частини рішення стягнуто солідарно з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» суму судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 виправлено у п. 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 у справі №910/16746/23 допущену описку та викладено його у наступній редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (, адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Поля, 2, літера А-2) суму судового збору у розмірі 2684,00 грн».

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права.

Позивач вказує на те, що, не дивлячись на відсутність у матеріалах справи копії оспорюваного договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023, із заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зарахування зустрічних вимог та листа Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 15.09.2023 чітко вбачається предмет договору - відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу природного газу №18-504-Н від 05.11.2018 в сумі 5883072,62 грн, а також факт прийняття сторонами зобов`язання за ним, оскільки наслідком його укладання стало складання 12.10.2023 заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зарахування зустрічних вимог. Позивач вважає, що при наявності у справі вказаних вище письмових доказів у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення позовних вимог і в частині визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Поряд з цим, в порушення приписів ст. 86 ГПК України судом не було надано жодної оцінки доказам, наданим позивачем.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 апеляційну скаргу у справі №910/16746/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Корсак В.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 апеляційну скаргу у справі №910/16746/23 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

До суду 16.07.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2384/24 від 22.07.2024 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/16746/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 апеляційну скаргу у справі №910/16746/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Барсук М.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16746/23, призначено її до розгляду на 06.08.2024, встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів, а також витребувано з суду першої інстанції матеріали справи.

До суду 29.07.2024 від представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

30.07.2024 від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-2 просить відмовити у її задоволенні, залишити без змін оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023, скасувати оскаржуване рішення в частині розподілу судового збору та ухвалити нове рішення, яким судовий збір у розмірі 2684,00 грн за позовну вимогу про визнання недійсним договору покласти на позивача, а судовий збір у розмірі 2684,00 грн за позовну вимогу про визнання недійсним правочину у вигляді заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог покласти на Акціонерне товариство «Укртрансгаз».

Відповідач-2 зазначає, що суд першої інстанції вирішив стягнути з нього судовий збір, не зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було відмовлено. Таким чином, судом першої інстанції судовий збір розподілений не пропорційно, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 129 ГПК України. Окрім цього, судом першої інстанції було вирішено здійснити солідарне стягнення судового збору, хоча солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2024 задоволено заяву представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

31.07.2024 позивачем подано клопотання про витребування доказів, у кому скаржник просить витребувати у відповідачів копію договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023.

02.08.2024 до суду від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-1 просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2554/24 від 05.08.2024 у зв`язку з перебуванням судді Барсук М.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/16746/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 апеляційну скаргу у справі №910/16746/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначене судове засідання 06.08.2024 з`явилися представники сторін.

Судом повідомлено учасників справи, що станом на 06.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду не надійшли матеріали справи №910/16746/23 з суду першої інстанції.

За вказаних обставин ухвалою від 06.08.2024 розгляд справи відкладено до 17.09.2024 та повторно витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16746/23.

До суду 08.08.2024 від Господарського суду міста Києва з супровідним листом №910/16746/23/4420/24 від 07.08.2024 надійшли матеріали справи №910/16746/23.

У призначене засідання суду 17.09.2024 з`явилися представники сторін.

Судом поставлено на обговорення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» про витребування у відповідачів копії договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023.

Представник позивача підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, натомість представники відповідачів заперечили щодо задоволення клопотання.

Апеляційний суд, проаналізувавши приписи процесуального закону, приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду клопотання позивача про витребування доказів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» просить витребувати у відповідачів копію оспорюваного договору про відступлення права вимоги, оскільки у позивача вказаний договір відсутній, а відповідачі також не подавали вказаний доказ до суду першої інстанції. Позивач вжив заходів щодо самостійного отримання копії договору, надіславши адвокатський запит від 30.10.2023 на адресу Акціонерного товариства «Укртрансгаз». Однак, відповіді на вказаний запит отримано не було.

Апеляційний суд вказує на те, що у випадку відсутності у позивача доказів, які останній зобов`язаний був подати разом з поданням позовної заяви, останній повинен був подати клопотання про витребування доказу судом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. ч. 2 та 3 ст. 80 цього кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Тобто, клопотання про витребування копії договору про відступлення права вимоги мало бути подане позивачем разом з поданням позовної заяви. Разом з цим, позивач не подав до суду першої інстанції клопотання про витребування доказу. Копія вищевказаного адвокатського запиту від 30.10.2023, доданого до клопотання, також не подавалася до суду першої інстанції і, до того ж, позивачем на надано суду доказів його надсилання на адресу Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 ГПК України).

Отже, на переконання колегії суддів, позивачем не доведено поважності причин неподання клопотання про витребування доказу у підготовчому провадженні, що тягне за собою наслідки у вигляді залишення такого клопотання без розгляду.

Після розгляду клопотання позивача судом розпочато розгляд апеляційної скарги та заслухано пояснення представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.10.2018 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Оператор газорозподільної системи України» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» (замовник) укладений договір транспортування природного газу №, відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 12.2 договору фінансове забезпечення щодо замовленої потужності надається у формах, визначених Кодексом, в сумі місячних зобов`язань на користь оператора. Грошові кошти обліковуються на окремому рахунку оператора як фінансове забезпечення та не є попередньою оплатою послуг за цим договором та будь-яких інших платежів до моменту порушення замовником своїх зобов`язань за цим договором та/або Кодексом. Оператор здійснює повернення грошових коштів, наданих замовником у якості фінансового забезпечення, на вимогу замовника не пізніше 5 банківських днів з моменту закінчення строку дії фінансового забезпечення та за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Згідно з п. 12.3 договору фінансове забезпечення виконання замовником зобов`язань щодо оплати добового небалансу надається у формах, визначених Кодексом, на користь оператора згідно з чинним законодавством України.

Оператор зупиняє надання послуг у разі порушення замовником умов надання фінансового забезпечення (п. 12.4 договору).

На виконання п. 12.1 договору позивачем здійснювалося фінансове забезпечення шляхом перерахування на рахунок Акціонерного товариства «Укртрансгаз» грошових коштів на суму 5326260,52 грн, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків від 31.08.2021 за період з січня 2021 року по серпень 2021 року, оборотно-сальдовою відомістю, листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» №49702-Сл-6397-0419 від 26.04.2019 щодо перенесення переплати в рахунок фінансового забезпечення по договору та платіжною інструкцією у національній валюті №1633 від 26.09.2019 на суму 4891800,00 грн.

Оскільки строк дії договору закінчився та з січня 2020 року оператором не надаються замовнику послуги з транспортування природного газу, останній 05.09.2022 звернувся до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» з вимогою про повернення суми фінансового забезпечення у розмірі 5326260,52 грн.

У зв`язку з неповерненням вказаної суми позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» суми фінансового забезпечення у розмірі 5326260,52 грн, 3% річних у розмірі 92370,49 грн та інфляційних втрат у розмірі 377499,65 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/6533/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерним товариством «Укртрансгаз» 16.08.2023 подано апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду.

При цьому, як зазначено позивачем, 16.10.2023 на його адресу від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшла заява №1001ВИХ-23-8045 від 12.10.2023 про зарахування зустрічних однорідних вимог, у якій зазначено, що:

- Акціонерне товариство «Укртрансгаз» має перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» непогашене грошове зобов`язання в сумі 5883072,62 грн, з яких: 5326260,52 грн - повернення суми фінансового забезпечення за договором транспортування природного газу № від 29.10.2018, 92370,49 грн - 3% річних, 377499,65 грн - інфляційні втрати та 86941,96 грн - судовий збір, яке виникло на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2023 у справі №910/6533/23;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» має перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз» непогашене грошове зобов`язання в сумі 5883072,62 грн, що виникло на підставі договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023, укладеного між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до якого Акціонерне товариство «Укртрансгаз» прийняло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» з погашення (сплати) частини основного боргу, який виник за договором купівлі-продажу природного газу №18-504-Н від 05.11.2018 на підставі акта приймання-передачі природного газу від 30.06.2019, строк виконання якого настав;

- Акціонерне товариство «Укртрансгаз» на підставі та у порядку ст. 601 ЦК України повідомляє Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 5883072,62 грн за грошовими зобов`язаннями;

- після зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання Акціонерного товариства «Укртрансгаз» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» в сумі 5883072,62 грн і зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в сумі 5883072,62 грн є припиненими.

Звертаючись з даним позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» вказує на те, що станом на день складання Акціонерним товариством «Укртрансгаз» заяви №1001ВИХ-23-8045 від 12.10.2023 про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами існував спір щодо суми грошового зобов`язання, а тому така сума не була безспірною. Зазначене є підставою для визнання вказаної заяви недійсною, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України. Окрім того, на переконання позивача, укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023 підлягає визнанню недійсним з підстав того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» станом на момент його укладення не було боржником перед Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», оскільки зобов`язання за правовідносинами між позивачем та відповідачем-2 були замінені імперативними нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» на договір про організацію взаєморозрахунків.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», заперечуючи проти позову, зазначило, що існування між сторонами спору у межах справи №910/6533/23 не свідчить про те, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України. До того ж, позивачем не надано доказів, що його зобов`язання зі сплати коштів на користь відповідача-2 за договором купівлі-продажу природного газу №18-504-Н від 05.11.2018 припинилися.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз», у свою чергу, вказало на те, що відповідач-1 в належний спосіб отримав від відповідача-2 право вимоги за договором відступлення права вимоги. Відповідач-1 також зазначив, що заява про зарахування зустрічних вимог повністю відповідає вимогам ст. 601 ЦК України і визнанню недійсною не підлягає, оскільки наявність на момент зарахування іншого спору в суді не спростовує висновок про безспірність заборгованості.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині вимоги про визнання недійсним правочину у вигляді заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» №1001ВИХ-23-8045 від 12.10.2023 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 5883072,62 грн, прийшов до висновку, що станом на дату складання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог рішення суду першої інстанції у справі №910/6533/23 не набрало законної сили, судовий наказ на його виконання не видавався. Отже, у зв`язку з оскарженням Акціонерним товариством «Укртрансгаз» рішення суду у справі №910/6533/23 суми, які були стягнуті відповідно до рішення, не були безспірними і такими, що не заперечувалися сторонами. Враховуючи те, що грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на суму 5883072,62 грн, які є предметом заліку за заявою, є спірними з огляду на існування між сторонами спору, місцевий господарський суд встановив, що односторонній правочин, оформлений у вигляді заяви від 12.10.2023 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, у зв`язку з чим такий правочин підлягає визнанню недійсним.

В частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023, укладеного між відповідачами, судове рішення мотивоване тим, що матеріали справи не містять копії оспорюваного договору, а позивачем не було заявлено клопотання про витребування вказаного доказу. Саме лише посилання на факт укладення спірного договору без надання суду фактичної можливості встановлення його суті та аналізу змісту не може бути підставою для розгляду обставин його недійсності. Як наслідок, судом зазначено, що фактична відсутність у матеріалах справи доказу унеможливлює розгляд позовної вимоги про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» оскаржує рішення суду першої інстанції у даній справі лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 переглядається апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було зазначено вище, у поданій апеляційній скарзі позивач посилається на те, що, не дивлячись на відсутність у матеріалах справи копії оспорюваного договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023, із заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зарахування зустрічних вимог та листа Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 15.09.2023 чітко вбачається предмет договору - відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу природного газу №18-504-Н від 05.11.2018 в сумі 5883072,62 грн, а також факт прийняття сторонами зобов`язання за ним, оскільки наслідком його укладання стало складання 12.10.2023 заяви Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зарахування зустрічних вимог. Позивач вважає, що при наявності у справі вказаних вище письмових доказів у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення позовних вимог і в частині визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Поряд з цим, в порушення приписів ст. 86 ГПК України судом не було надано жодної оцінки доказам, наданим позивачем.

Однак, апеляційний суд не погоджується з наведеними доводами скаржника та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст.11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 2 вказаної статті вказує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Аналогічні положення закріплені в ч. ч. 1 та 2 ст. 180 Господарського кодексу України, відповідно до яких зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Для цього суду необхідно дослідити дійсний зміст оспорюваного позивачем правочину та його суть з метою перевірки на відповідність приписам закону.

Позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023, вказав на відсутність у нього такого договору.

Колегія суддів вказує на те, що позивач як заінтересована особа, тобто не сторона оспорюваного правочину, вважаючи його недійсним та таким, що порушує права заявника, має безумовне право звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним такого правочину.

При цьому, процесуальний закон містить інструментарій, що дозволяє позивачу не лише самостійно збирати докази, але і у виняткових випадках ставити питання щодо витребування доказів перед судом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали даної справи не містять копії договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023.

Поряд з цим, наявність даного доказу є обов`язковою умовою для оцінки правомірності укладення договору, що є предметом спору у справі.

Отже колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду з приводу того, що саме лише посилання на факт укладення спірного договору без надання суду фактичної можливості встановлення суті спірного договору та його змісту не може бути підставою для дослідження обставин його недійсності.

Не спростовує вказаних висновків і наявність посилання на оспорюваний договір у заяві Акціонерного товариства «Укртрансгаз» №1001ВИХ-23-8045 від 12.10.2023 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та інших документах, оскільки, знову ж таки, це не розкриває зміст правочину.

Згідно з ч. ч. 2 - 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України є диспозитивність, зміст якої розкрито у ст. 14 ГПК України.

Згідно зі ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до приписів ст. 80 ГПК України позивач повинен був подати усі наявні у нього докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Так, дійсно позивач повідомляв суд першої інстанції у позовній заяві про те, що у нього відсутній доказ - договір (копія) про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023.

Однак, позивачем не надано суду першої інстанції доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на отримання копії оспорюваного договору самостійно.

Не є таким підтвердженням додана до клопотання про витребування доказів від 31.07.2024 копія адвокатського запиту №10/30/2023_9 від 30.10.2023, оскільки, по-перше, вона не подавалася до суду першої інстанції, а по-друге, скаржником не надано доказів надсилання адвокатського запиту Акціонерному товариству «Укртрансгаз».

Згідно з ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. ч. 2 та 3 ст. 80 цього кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, позивач не був позбавлений права подати клопотання про витребування копії договору про відступлення права вимоги разом з позовною заявою або ж під час підготовчого провадження у суді першої інстанції з обґрунтуванням неможливості його подання у встановлений строк.

Однак, позивач належним чином не скористався своїми процесуальними правами.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Вказане відповідає закріпленому у процесуальному законі принципу диспозитивності господарського судочинства, оскільки в іншому випадку, якби суд першої інстанції витребував доказ самостійно, це порушило б приписи процесуального закону та надало перевагу позивачу над іншими учасниками справи.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову в частині вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №/2023-18-504 від 14.09.2023 з огляду на відсутність вказаного доказу у матеріалах справи, неподання його позивачем та невжиття останнім жодних дій, спрямованих на отримання доказу самостійно або ж шляхом подання клопотання про витребування доказу судом.

Враховуючи вищевикладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

З приводу аргументів Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», викладених у відзиві на апеляційну скаргу, щодо неправильного розподілу судом першої інстанції судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, колегія суддів вказує на те, що судом першої інстанції самостійно усунуто вказані порушення шляхом постановлення ухвали від 05.08.2024 про виправлення описки.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 у справі №910/16746/23 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 у справі №910/16746/23 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 18.09.2024.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко