РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.09.2024Справа № 910/8144/24
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА»

про стягнення 12 255, 19 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (надалі-відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 12 255, 19 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 102, 108 Закону України «Про страхування», та ст. 993, 1166, 1188 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що позивачем у силу положень ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/8144/24. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

09.07.2024 від МТСБУ, на виконання вимог ухвали суду, надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

19.07.2024 від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач, усупереч вимогам положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не врахував коефіцієнт фізичного зносу при визначені розміру страхового відшкодування. Також зазначає, що відповідно до звіту № 638.24Е_ПЗУ_39038 про оцінку автомобіля від 16.01.2024, виготовленим на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту транспортному засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 51 164, 12 грн. Зазначає, що відповідачем вже сплачено 48 564, 12 грн, за мінусом франшизи 2 600, 00 грн.

22.07.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує щодо доводів відповідача та, зокрема, зазначає, що тривалість експлуатації транспортному засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП становить 1, 53 роки, а тому згідно Методики на них не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Заперечень на відповідь на відзив від відповідача до суду не надходило.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2023 між позивачем (надалі - страховик) та ОСОБА_1 (надалі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів програми «Преміум» № 209.23.2762597 (надалі - договір), відповідно до п. 3.1. частини «Б» та т. 5 частини «А» предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах даного договору транспортного засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно умов договору, сума страхового відшкодування складає 500 000, 00 грн, з франшизою за ДТП 0, 00 % від страхової суми (п. 7-9 частини «А» договору).

Відповідно до п. 10 частини «А» договору, строк його дії встановлено з 00.00 год 14.07.2023 по 24.00 год 13.07.2024.

18.01.2024 о 18 год. 45 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Trouillet», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку мав намір перестроїтись, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «KIA CEED», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті ДТП транспортні засоби та відбійник отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2024 по справі № 760/2668/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вказана дорожньо-транспортна пригода призвела до пошкодження, зокрема, застрахованого позивачем транспортного засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22.01.2024 страхувальник звернувся до позивача із заявою, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної транспортному засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталась 18.01.2024.

Відповідно до рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» № ВР-0000087 від 24.01.2024 та акту виконаних робіт № ЗН-2051307 від 22.02.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 60 819, 31 грн.

З урахуванням акту (протоколу) огляду транспортного засобу № б/н від 22.01.2024, а також враховуючи рахунок-фактуру Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» № ВР-0000087 від 24.01.2024, страховим актом позивача № 3.24.00354-1 від 02.02.2024 вище наведену дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 60 819, 31 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 68815489 від 02.02.2024 позивач перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» грошові кошти в розмірі 60 819, 31 грн.

Отже, у відповідності до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, в зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 60 819, 31 грн.

Відповідно до полісу серії ЕР № 214442440 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , на час настання ДТП була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 2 600, 00 грн та страховою сумою за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000, 00 грн.

05.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату суми страхового відшкодування за вих. № 3.24.00354 від 05.03.2024, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування за заподіяння шкоди транспортному засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 60 819, 31 грн.

У відповідь на вказану заяву, відповідач, листом за вих. № 0410449 від 18.03.2024 повідомив позивача про те, що страхове відшкодування в розмірі 40 906, 34 грн буде перераховано позивачу.

02.04.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про перегляд рішення за вих. № 3.24.00354 від 02.04.2024, в якій просив здійснити доплату страхового відшкодування в розмірі 19 912, 97 грн.

У відповідь на вказану заяву, відповідач, листом за вих. № 0432215 від 07.05.2024 повідомив позивача про те, що доплату страхового відшкодування в розмірі 7 657, 78 грн буде перераховано позивачу.

Відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в загальному розмірі 48 564, 12 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, а саме: № 00113972 від 19.03.2024 на суму 40 906, 34 грн та № 00117456 від 08.05.2024 на суму 7 657, 78 грн.

Враховуючи наведені вище обставини, а також те, що відповідачем сплачено 48 564, 12 грн, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 12 255, 19 грн (60 819, 31 грн (сума страхового відшкодування) - 48 564, 12 грн (сплачено відповідачем).

Відповідно до ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, в таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди в межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої в деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 застрахована відповідачем на підставі полісу серії ЕР № 214442440, із страховою сумою за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000, 00 грн та франшизою 2 600, 00 грн.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», набув права вимоги до відповідача.

У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах страхової суми за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив в повному обсязі суму страхового відшкодування позивачу, останній звернувся до суду з позовом про стягнення 12 255, 19 грн суми виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» № ВР-0000087 від 24.01.2024 та акту виконаних робіт № ЗН-2051307 від 22.02.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 60 819, 31 грн.

Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування згідно з платіжної інструкції № 68815489 від 02.02.2024 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» грошові кошти в розмірі 60 819, 31 грн.

Відповідачем здійснено оплату страхового відшкодування частково в сумі 48 564, 12 грн, а тому несплаченим залишилося страхове відшкодування в сумі 12 255, 19 грн (60 819, 31 грн (сума страхового відшкодування) - 48 564, 12 грн (сплачено відповідачем).

Відповідач, заперечуючи щодо позову, вказує, що позивач, усупереч вимогам положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не врахував коефіцієнт фізичного зносу при визначені розміру страхового відшкодування. Також зазначає, що відповідно до звіту № 638.24Е_ПЗУ_39038 про оцінку автомобіля від 16.01.2024, виготовленим на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту транспортному засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 51 164, 12 грн. Суд відхиляє дані твердження відповідача, як необґрунтовані, з огляду на таке.

Так, згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Крім того, відповідачем до відзиву додано звіт № 638.24Е_ПЗУ_39038 про оцінку автомобіля від 16.01.2024, що складений оцінювачем Поляковим В.О., яким встановлено, що значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2022 року випуску, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 18.01.2024 становить 0, 00.

Отже, враховуючи 2022 рік випуску транспортного засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в даному випадку коефіцієнт фізичного зносу не застосовується, що і зазначено оцінювачем, а тому посилання відповідача на необхідність застосування такого коефіцієнту є необґрунтованим.

Одночасно, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Крім цього, колегія суддів касаційної інстанції Вищого господарського суду України в постанові від 10.12.2014 по справі № 910/7163/14 зазначила, що з урахуванням вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наявність страхового акта, платіжного доручення та рахунку-фактури, виставленого особою, яка надала послуги з відновлювального ремонту пошкодженого майна, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт (до таких висновків прийшов Верховний Суду постановах від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц та від 25.03.2019у справі №591/3152/16-ц).

Зважаючи на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17, реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Враховуючи викладене та те, що позивачем надано рахунок-фактуру Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський» № ВР-0000087 від 24.01.2024 та платіжну інструкцію № 68815489 від 02.02.2024 на суму 60 819, 31 грн, а також акт виконаних робіт на вказану суму, суд приходить до висновку, що позивачем вірно визначена загальна вартість ремонту транспортного засобу «KIA CEED» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме в розмірі 60 819, 31 грн.

Разом з тим, відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна, норма викладена в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Як вже було встановлено судом вище, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 застрахована відповідачем на підставі полісу серії ЕР № 214442440, із франшизою в розмірі 2 600, 00 грн.

А тому, за розрахунком суду сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті позивачу складає 58 219, 31 грн (60 819, 31 грн (вартість відновлювального ремонту) - 2 600, 00 грн (франшиза).

Одночасно, як установлено судом вище, відповідачем сплачено позивачу лише 48 564, 12 грн.

Доказів сплати відповідачем суми страхового відшкодування позивачу в розмірі 9 655, 19 грн (58 219, 31 грн (сума страхового відшкодування) - 48 564, 12 грн (сплачено відповідачем) матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду таких доказів не надано.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 9 655, 19 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 9 655, 19 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40, ідентифікаційний код 20782312) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 22, ідентифікаційний код 36086124) 9 655 (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн 19 коп. страхового відшкодування та 1 908 (одну тисячу дев`ятсот вісім) грн 48 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань