ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" вересня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/3921/21 (922/1371/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

за участю:

розпорядника майна - Венська О.О.

боржника - Третьякова Н.Ю., Дукер Л.О.

ініціюючого кредитора - ОСОБА_1

ОСОБА_2 - Шафоростов В.О.

розглянувши заяву ОСОБА_2 (вх. №11614 від 11.10.2022) з грошовими вимогами до боржника

у справі

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Олівіт"
про визнання банкрутом Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", код ЄДРПОУ 14344275

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.09.2022 (суддя Аюпова Р.М.), залишеною без змін постановами Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2023, відкрито провадження у справі про банкрутство Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва", визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ТОВ "Олівіт" у загальному розмірі 844682,24 грн (з яких: 761372,24 грн - основний борг, 24810,00 грн - витрати зі сплати судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 58500,00 грн - витрати зі сплати авансування грошової винагороди арбітражному керуючому), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражну керуючу Венську О.О., призначено попереднє засідання суду.

16.09.2022 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство № 69258.

На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява ОСОБА_2 (вх. № 11614 від "11" жовтня 2022 р.) з грошовими вимогами до боржника Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків - Москва", яку було призначено до розгляду в попередньому засіданні.

Розпорядником майна було подано до суду повідомлення про розгляд грошових вимог ОСОБА_2 (вх. №12764/22 від 28.10.2022) відповідно до якого грошові вимоги, що були заявлені ОСОБА_2 визнані розпорядником майна в повному обсязі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2024, для розгляду справи № 922/3921/21 (922/1371/22) визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.01.2024 прийнято до провадження справу №922/3921/21 (922/1371/22).

Боржником надані до суду заперечення (вх. №17607 від 06.07.2024) на заяву ОСОБА_2 про грошові вимоги до боржника згідно яких боржник просить суд :

Поставити перед ОСОБА_2 наступні питання, з яких вона в силу приписів ст. 90 ГПК України зобов`язана надати відповідь в якості свідка:

- В яких родинних відносинах перебувала ОСОБА_2 із Дукер Шмуєлем?

- Чи була обізнана ОСОБА_2 до моменту укладання правочинів купівлі-продажу майна про те, що придбане нею майно у ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» відповідно до її Заяви про визнання грошових вимог як кредитора, належало Дукер Шмуєлю?

- Чи була обізнана ОСОБА_2 , до моменту укладання правочинів купівлі-продажу майна про те, як співзасновник ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» про те, що спірне майно було внесено ним до статутного капіталу Товариства?

- Чи була обізнана ОСОБА_2 , до моменту укладання правочинів купівлі-продажу майна про те, що придбане майно є спірним?

- Чи була обізнана ОСОБА_2 про розгляд справи №621/1905/16-ц? Коли ОСОБА_2 дізналась про наявність вказаної справи?

- Чи дійсно ОСОБА_2 було сплачено на користь ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» грошові кошти відповідно до договорів купівлі - продажу майна на загальну суму 2 813 541,85 грн? Якщо так, зазначити, яким саме чином: в готівковій чи безготівковій формі?

- Якими первинними документами (прибутковий касовий ордер, виписка по рахунку, чек, квитанція, інший платіжний документ, тощо) підтверджується факт сплати ОСОБА_2 на користь ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» грошових коштів в сумі 2 813 541,85 грн?

- Яке джерело походження грошових коштів, нібито сплачених ОСОБА_2 на користь ТК ТОВ фірма «Харків-Москва», зазначених нею в заяві про визнання грошових вимог по даній справі? Чим це підтверджується?

- Чи було укладено договір про поворотну фінансову допомогу між ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» та ОСОБА_2 .?

- Чим підтверджується, що строк повернення фінансової допомоги вже настав?

Застосувати до всіх грошових вимог ОСОБА_2 позовну давність.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання її грошових вимог в повному обсязі.

Вказані заперечення долучені судом до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Щодо питань, на які боржник просить отримати відповіді у заявниці, а саме: її родинних відносин, її обізнаності про те, що придбане майно у ТК ТОВ фірма «Харків-Москва», належало ОСОБА_3 та про те, що спірне майно було внесено ним до статутного капіталу Товариства, спірність цього майна та наявності справи №621/1905/16-ц, суд зазначає, що вказані питання не є такими що відносяться до обставин які мають значення для розгляду заяви з грошовими вимогами, а решта питань відносяться саме до предмету доказування у справі та будуть досліджені судом під час вирішення по суті заяви з вимогами до боржника.

В свою чергу, саме заявниця повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд надати оцінку цим доказам.

08.03.2024 боржником було подано до суду додаткові докази в обґрунтування заперечень щодо грошових вимог ОСОБА_2 (вх. №6480 від 08.03.2024), які долучені судом до матеріалів справи.

11.03.2024 боржником було подано до суду клопотання (вх. №6546) про витребування від ДПС інформації щодо сум виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 1991 по 16.11.2016, яке долучено судом до матеріалів справи.

09.09.2024 представником боржника ОСОБА_4 подано заяву (вх. №22580) в якій представник зазначає, що заява з грошовими вимогами має були залишена судом без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки заява від імені ОСОБА_2 не підписана та подана до суду особою, яка не мала права її підписувати та подавати до суду, окрім того, матеріали справи не містять доказів направлення заяви боржнику одночасно із поданням до суду.

В задоволенні зазначеної заяви було відмовлено ухвалою від 09.09.2024.

Частиною другою статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду заяви ОСОБА_2 судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи, як заявнику грошових вимог так і боржнику, умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та надано достатньо часу для подання всіх необхідних доказів до суду.

У ч. 1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 ст. 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Суд у цій справі враховує усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження за якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів на підставі поданих заявниками доказів існування та обґрунтованості цих вимог (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

Наведені правові висновки не втратили своєї актуальності.

Так, заявлені ОСОБА_2 грошові вимоги до боржника вкладаються з 2 813 541,85 грн сплачених боржнику за договорами купівлі-продажу майна та 868 747,01 грн інфляційних нарахувань на цю суму, а також 5 471 074,28 грн фінансової допомоги наданої боржнику.

Дослідивши вимоги заяви та подані кредитором докази, судом було встановлено наступне.

16 листопада 2016 року між Торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Харків-Москва", в якості Продавця, та ОСОБА_2 (далі по тексту - Покупець) укладено Договір купівлі - продажу, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О, за реєстровим номером 3218.

За цим Договором Продавець передав нерухоме майно: вбудоване приміщення на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку, А, загальною площею 1 918,1 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 у власність Покупцю, а Покупець прийняв нерухоме майно і сплатив за нього 578 125,00 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець отримав від Покупця до підписання цього Договору суму 578 125,00 грн.

16 листопада 2016 року між Торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Харків-Москва", в якості Продавця, та ОСОБА_2 , в якості Покупця, укладено Договір купівлі - продажу, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за реєстровим номером 3226.

За цим Договором Продавець передав нерухоме майно: комплекс, загальною площею 2 659,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 у власність Покупцю, а Покупець прийняв нерухоме майно і сплатив за нього 763 125,00 грн. Опис об`єкта: - адміністративний корпус, А-І, загальна площа 128,10 кв. м, - сарай, Б, загальна площа 44.40 кв. м, - сарай, В, загальна площа 174,30 кв. м.; - нежитлова будівля, Г, загальна площа 1 253,0 кв. м.; - нежитлова будівля, Д, загальна площа 1040,30 кв.м.;-прохідна, Ж, загальна площа 19,40 кв. м., - убиральня, 3; огорожа, №1-6:-ємність, №7.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець отримав від Покупця до підписання цього Договору суму 763 125,00 грн.

16 листопада 2016 року між Торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Харків-Москва", в якості Продавця, та ОСОБА_2 , в якості Покупця, укладено Договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за реєстровим номером 3223.

За цим Договором Продавець передав нерухоме майно: нежитлова будівля, А-2, загальною площею 1713,40 кв.м. що розташована за адресою: АДРЕСА_3 у власність Покупцю, а Покупець прийняв нерухоме майно і сплатив за нього 740 000,00 грн. Відповідно до п.2.1 Договору Продавець отримав від Покупця до підписання цього Договору суму 740 000,00 грн.

16 листопада 2016 року між між Торгівельно-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Харків-Москва", в якості Продавця, та ОСОБА_2 , в якості Покупця, укладено Договір купівлі - продажу, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. за реєстровим номером 3221.

За цим Договором Продавець передав нерухоме майно: нежитлова будівля (магазин) з холодильною камерою. А-2, загальною площею 1461,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 у власність Покупцю, а Покупець прийняв нерухоме майно і сплатив за нього 732 291,85 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору Продавець отримав від Покупця до підписання цього Договору суму 732 291,85 грн.

11 вересня 2019 Верховним Судом у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду було прийнято постанову у справі №621/1905/16-ц (провадження №61-10132св19) за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Торгівельно- комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків-Москва", ОСОБА_2 , треті особи: Зміївська сільська рада Зміївського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Вищезазначеною постановою було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 на Постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково, постановлено:

Визнати недійсним правочин щодо передачі Дукер Шмуєлом нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_3 , нежитлової будівлі літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м по АДРЕСА_4 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_5 , комплексу нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею. 19,4 кв. м по АДРЕСА_6 , у статутний капітал Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва".

Витребувано нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 1 713,4 кв. м по АДРЕСА_3 , нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 1 461,5 кв. м по АДРЕСА_4 , вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку загальною площею 1 918,1 кв. м по АДРЕСА_5 , комплекс нежитлових будівель літ. "А-1", загальною площею 128,1 кв. м, літ. "Б" загальною площею 44,4 кв. м, літ. "В" загальною площею 174,3 кв. м, літ. "Г" загальною площею 1 253,0 кв. м, літ. "Д" загальною площею 1 040,3 кв. м, літ. "Ж" загальною площею. 19,4 кв. м по АДРЕСА_6 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В постанові Колегія суддів Верховного суду дійшла висновку, що оскільки правочин щодо передачі ОСОБА_7 спірного нерухомого майна подружжя у вигляді внеску у статутний ТК ТОВ "Харків-Москва", який є угодою щодо розпорядження цінним майном, вчинено з порушенням вимог статті 65 СК України щодо наявності письмової згоди другого з подружжя на вчинення такого правочину, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недійсність цього правочину.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі М 183/1617/16-ц (провадження М 14-208цс18) зроблено висновок, що "метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майном (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на прав власності відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння , вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги , спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України отже витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування , договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

З огляду на викладене, у ОСОБА_2 витребувано зазначені вище об`єкти нерухомого майна із її власності.

В своїй заяві з грошовими вимогами, ОСОБА_2 зазначає, що за вказане вище майно нею було сплачено на користь боржника 2 813 541,85 грн, про що було зазначено в самих договорах купівлі-продажу. Будь яких інших доказів сплати цих коштів на користь боржника ОСОБА_2 до суду надано не було.

При цьому, визнаючи недійсність правочину щодо спірного майна, судом не встановлювались обставини щодо реальної сплати ОСОБА_2 на користь боржника грошових коштів за це майно в сумі про яку йдеться в заяві з грошовими вимогами, як і не застосовувалось реституції до учасників договорів, які визнані недійсними саме в частині повернення сплачених покупцем коштів.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Як вже було зазначено судом, ОСОБА_2 не було подано до суду жодних доказів сплати на користь боржника грошових коштів в розмірі 2 813 541,85 грн, як то розписок керівника боржника про отримання коштів, виписок з банківських рахунків, чеків тощо.

Єдиним підтвердженням сплати цих коштів боржник вважає зазначення про це в самих договорах, які в подальшому були визнані недійсними в судовому порядку.

В свою чергу в договорах купівлі-продажу відсутні відомості про те в якому вигляду були одержані кошти боржником (готівкою або безготівкова оплата) відсутні дата їх отримання.

Судовим рішенням, яким визнані недійсними ці угоди також не встановлювались ці обставини.

За змістом ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Визначений ст. 79 ГПК України стандарт доказування підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з уведенням у дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить, що на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В свою чергу, з боржником до матеріалів справи подано достатню кількість більш вагомих доказів на спростування факту отримання боржником грошових коштів від ОСОБА_2 , які не були ніяким чином спростовані заявницею.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Суд, визнаючи недійсним правочин щодо передачі майна, у статутний капітал Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми "Харків - Москва", застосував вендикацію, на виконання якої постановив витребувати майно від ОСОБА_2 на користь позивача, натомість реституцію щодо спірного майна не застосовував, оцінку отримання продавцем ТК ТОВ "Харків - Москва за продаж нерухомого майна коштів від ОСОБА_2 не надавав.

Отже, за відсутності підтверджуючих документів, які свідчили б про дійсну передачу-отримання коштів між сторонами, а саме: розписки, якщо кошти надані готівкою чи виписки із рахунку про отримання коштів у безготівковому вигляді, наведене дає підстави стверджувати про недоведеність заявницею отриманні від неї коштів боржником в сумі 2 813 541,85 грн, та в свою чергу необґрунтованість грошових вимог в цій частині.

Щодо заявлених ОСОБА_2 грошових вимог в частині 868 747,01 грн інфляційних, суд зазначає, що оскільки, зазначені вимоги є похідними від вимог до боржника в сумі 2 813 541,85 грн, які відхилені судом, вказані вимоги також не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів у справі №922/3921/21 (922/1371/22) про банкрутство ТК ТОВ фірма «Харків-Москва».

Стосовно заявленого боржником клопотання (вх. №6546) про витребування від ДПС інформації щодо сум виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 1991 по 16.11.2016, суд зазначає що саме заявник має бути зацікавлений в розгляді його заяви, та довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Визначений ст. 79 ГПК України стандарт доказування підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач, в даному випадну кредитор та боржник.

Враховуючи, що з наданих до заяви ОСОБА_2 доказів в її обгрунтування суд дійшов висновку про їх недостатність для визнання її грошових вимог в сумі 2 813 541,85 грн, суд не вбачає підстав для витребування інформації від органів ДПС України.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 в частині грошових вимог в розмірі 5 471 074,28 грн грошової допомоги, суд зазначає наступне.

Так в своїй заяві в обгрунтування цих вимог, заявниця посилається на те, що станом на день звернення з заявою про порушення справи про банкрутство, ОСОБА_2 є засновником (учасником) ТК ТОВ "Харків - Москва" з розміром внеску до статутного фонду (грн.): 2 817 343.08 грн., що складає 15,4% Статутного капіталу. При цьому статутний капітал складає 18 308 420,26 грн.

Станом на 30.11.2015 року розмір внеску до статутного фонду ТК ТОВ "Харків - Москва" ОСОБА_2 складав 311 917,36 грн., що складало 7 % Статутного капіталу, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 30.11.2015, доданого до заяви про порушення справи про банкрутство. Станом на 30.11.2015 Статутний капітал - 4 455 962,32 грн.

01.12.2015 відбулось позачергове засідання загальних зборів учасників ТК ТК ТОВ "Харків - Москва", що відображено в протоколі №32 від 01.12.2015.

На позачерговому засіданні загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків - Москва", ТК ТОВ "Харків - Москва" було отримано від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7 976 500,00 грн., як внесок до статутного капіталу, та збільшено Статутний капітал Товариства до 12 432 462,32 грн., що підтверджується протоколом №32 від 01.12.2015.

Однак, частка ОСОБА_2 не стала більшою на суму, яка була внесена нею до Статутного капіталу. Відповідно до протоколу №32 від 01.12.2015 та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 10.12.2015 частка ОСОБА_2 складала 870 272,36 грн, тобто 7 % Статутного капіталу.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 вважає, що фактично здійснила не внесок до Статутного капіталу, а надала фінансову допомогу Товариству в сумі 7 418 145,00 грн. (7 976 500,00 грн. - 558 355,00 грн. (сума, на яку збільшено частку ОСОБА_2 в Статутний капітал).

В подальшому, частка ОСОБА_2 в Статутному капіталі була збільшена до 2 817 343.08 грн., що складає 15,4% статутного капіталу.

Таким чином, ОСОБА_2 було надано фінансову допомогу ТК ТОВ "Харків - Москва" в сумі 5 471 074,28 грн. (7 976 500,00 грн. - 2 505 425,72 грн. (сума, на яку збільшено частку ОСОБА_2 в Статутний капітал за період з 01.12.2015), яка боржником не повернена, з огляду на що, ОСОБА_2 заявляє кредиторські вимоги до ТК ТОВ "Харків - Москва" в сумі 5 471 074,28 грн., які надані нею як фінансова допомога Боржнику.

Суд наголошує, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.10.2020р. у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021р. у справі № 910/4510/20.

Суд зазначає, що згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарський суд зазначає, що норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України не містять визначення поняття поворотної фінансової допомоги.

Зміст вказаного поняття наведено в п.п. 14.1.257 Податкового кодексу України, за яким поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Разом з цим, за своїм правовим характером вказані правовідносини відносяться до договору позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, оскільки кредитором було визначено розмір фінансової допомоги наданої товариству у розмірі 5 471 074,28 грн., відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України відповідний правочин мав обов`язково бути укладений в письмовій формі.

В свою чергу, ОСОБА_2 не надано суду доказів укладення письмового договору позики з боржником, як і будь-яких інших письмових доказів про які вона вказує в своїй заяві (дисти боржника від 12.12.2016, 01.07.2019 тощо), на підставі яких суд міг би встановити надання ОСОБА_2 боржнику саме фінансової допомоги (позики) а здійснення внеску у статутний капітал товариства..

Натомість, з наданих до заяви доказів вбачається лише той факт, що 01.12.2015 відбулось позачергове засідання загальних зборів учасників ТК ТК ТОВ "Харків - Москва", що відображено в протоколі №32 від 01.12.2015. На позачерговому засіданні загальних зборів учасників ТК ТОВ "Харків - Москва", ТК ТОВ "Харків - Москва" було отримано від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7 976 500,00 грн., як внесок до статутного капіталу, та збільшено Статутний капітал Товариства до 12 432 462,32 грн., що підтверджується протоколом №32 від 01.12.2015.

З огляду на фактичні обставини справи, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що між сторонами було укладено договір про надання фінансової допомоги, суд зазначає, що грошова сума у розмірі 5 471 074,28грн. за своєю правовою природою є залишком суми внеску ОСОБА_2 , як учасника товариства до статутного капіталу підприємства (7976500,00грн. - 2505425,72грн. (сума, на яку збільшено частку ОСОБА_2 в статутний капітал за період з 01.12.2015р.).

Абзацом п`ятим частини першої статті 1 Закону про банкрутство визначено, що до складу грошових зобов`язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Оскільки заборгованість в розмірі 5471074,28грн. є зобов`язанням перед засновником (учасником) боржника - юридичної особи, що виникло з такої участі, які згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 1 Кодексу України з питань банкрутства не включається до складу грошових зобов`язань боржника, суд не вбачає правових підстав для включення вказаної суми до складу грошових зобов`язань боржника.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відхилення грошових вимог ОСОБА_2 (заява вх. №11614 від 11.10.2022) в повному обсязі.

Оскільки судом були відхилені вимоги ОСОБА_2 з підстав їх недоведеності, заява боржника про застосування до цих вимог наслідків пропуску строків позовної давності не вирішується судом.

Керуючись статтями керуючись ст. 2, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Відхилити грошові вимоги ОСОБА_2 (заява вх. №11614 від 11.10.2022) в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 11.09.2024.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Повний текст ухвали підписано - 16.09.2024.

Суддя Прохоров С.А.