ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Черкаси Справа № 925/1577/20(925/427/24)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з помічником (за дорученням судді) Пастуховою О.С.,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївни,

до ОСОБА_1

про стягнення 383 839,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14».

Постановою Господарського суду Черкаської області від 01.12.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Носань Наталію Сергіївну.

Ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14», арбітражний керуючий Носань Н.С., звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 383 839,00 грн. вартості безпідставно набутого майна, а також 48 257,59 грн. судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі і вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

23.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову.

23.04.2024 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.06.2024 клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2024.

27.08.2024 у судове засідання сторони не з`явились, відповідач причин неявки не повідомив, у зв`язку з чим оголошено перерву до 10.09.2024, явку сторін визнано необов`язковою.

10.09.2024 у судове засідання сторони не з`явились, відповідач причин неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив,

що рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.10.2023 у справі

№ 925/1577/20 (925/292/23), яке було скасоване частково постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024, визнано недійсним договір комісії № 7719 від 17.10.2020 та договір купівлі-продажу № 7719 від 17.10.2020;

що колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у постановою від 06.02.2024 встановлено, що витребування майна у ОСОБА_2 , який являється нинішнім власником транспортного засобу, який вибув із володіння ТОВ «КОЛОС 14» на підставі фраудаторного правочину, являтиметься неправомірним втручанням у його мирне право володіння, а матеріали справи свідчать про те, що він являється добросовісним набувачем даного майна, тому витребуванням буде порушено ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

що встановлена судом апеляційної інстанції неможливість витребування майна у добросовісного набувача свідчить про виникнення у ТОВ «КОЛОС 14» права на застосування положень ст.1213 ЦК України та стягнення вартості майна, яке не може бути витребуване;

що на підставі доданого позивачем експертного висновку ціна транспортного засобу становить 383839,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

В обґрунтування відзиву на позов відповідач зазначив,

що застосування наслідків недійсності правочину можливо лише на підставі спеціальної норми - ст. 42 КУзПБ, яка, зокрема, встановлює особливі умови для застосування правових наслідків недійсності правочину, в частині визначення вартості майна, яку необхідно визначати на момент вчинення правочину;

що позивач у позові посилався на норми закону, які не підлягають застосуванню до даних правовідносин, та не надав доказів в обґрунтування заявленої до стягнення суми, що свідчить про те, що позов є необґрунтованим.

02.03.2021 ОСОБА_2 придбано у ОСОБА_1 транспортний засіб марки RENAULT, модель DUSTER, універсал-В, 2016 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7141/2021/2458987 від 02.03.2021 за ціною 300000,00 грн.

11.10.2023 рішенням Господарського суду Черкаської області у справі

№ 925/1577/20 (925/292/23) позов ТОВ «КОЛОС 14» задоволено повністю; визнано недійсним Договір комісії № 7719 від 17.10.2020; визнано недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7719 від 17.10.2020; витребувано у ОСОБА_2 на користь ТОВ «КОЛОС 14» транспортний засіб марки RENAULT, модель DUSTER, універсал-В, 2016 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

06.02.2024 постановою Північного апеляційного господарського суду у справі

№ 925/1577/20 (925/292/23) скасовано рішення господарського суду в частині витребування у ОСОБА_2 транспортного засобу.

22.02.2024 на замовлення ТОВ «КОЛОС 14» судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А. виготовлено висновок № 28, відповідно до якого визначено ринкову вартість транспортного засобу у розмірі 383839,00 грн.

Відповідно до Конституції України:

ст.41. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до Цивільного кодексу України:

ч.1 ст.216. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

ч.1 ст.321. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ч.3 ст.1212. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

ч.1 ст.1213. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

ч.2 ст.1213. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Правова позиція Верховного Суду:

Поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості. Разом з цим якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов`язаний відшкодувати іншій стороні договору (потерпілому) вартість такого майна. Тобто, відшкодування вартості безпідставно набутого майна відбувається в тих випадках, коли майно зазнало суттєвих змін чи воно є повністю/ частково знищеним, що унеможливлює його повернення потерпілому в тому вигляді, в якому воно існувало на момент укладення недійсного договору (постанова від 26.06.2018 у справі № 916/1952/17).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (постанова від 05.03.2020 у справі №910/9665/17).

Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи № 925/1577/20 (925/292/23) Північним апеляційним господарським судом було встановлено, що ОСОБА_2 , покупець за Договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7141/2021/2458987 від 02.03.2021, є добросовісним набувачем, який законним шляхом придбав транспортний засіб, покладаючись на добросовісність дій ОСОБА_1 .

Окрім цього продаж транспортного засобу відбувся з волі ТОВ «КОЛОС 14», про що свідчить погодження продажу вищим органом управління товариства та доручення з боку ТОВ «КОЛОС 14», яким надано повноваження Перкалюку Г.І. вчиняти дії щодо продажу спірного транспортного засобу. Дані документи досліджувалися судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції під час розгляду справи № 925/1577/20 (925/292/23).

За сукупності вищевказаних обставин, витребування майна у ОСОБА_2 на підставі ст.388 ЦК України є неможливим, оскільки являлося б незаконним втручанням у мирне право володіння ОСОБА_2 , що є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - «Конвенція»).

Натомість, рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/292/23) в частині визнання недійсними договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу залишені в силі.

Визнання недійсним правочину, на підставі якого майно вибуло із володіння власника покладає на сторони правочину обов`язок повернути набуте за договором в силу положень ст. 216 ЦК України.

Разом із тим, повернення транспортного засобу, який вибув із володіння ТОВ «КОЛОС 14», являється неможливим, що встановлено постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024.

Тому за таких умов обраний спосіб захисту позивачем у формі стягнення вартості майна, що вибуло із володіння позивача та не може бути йому повернуте, являється ефективним.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо посилання позивача на норми законодавства, які не підлягають застосуванню в даному випадку, адже як договір комісії, так і договір купівлі-продажу не визнавалися недійсними на підставі відповідної частини статті 42 КУзПБ, а визнані недійсними у зв`язку із їх фраудаторністю на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, як такі, що порушують п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 13 ЦК України.

Отож в даному випадку не підлягають застосуванню положення ч.3 ст.42 КУзПБ.

Разом із тим, суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню не положення ст. 213 ЦК України, на які посилається позивач, а норми абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України.

У господарському процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в господарському процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (аналогічний висновок щодо обов`язку суду з надання правової кваліфікації відносин сторін викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.03.2019 у справі № 607/5422/16-ц, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу. Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.

Судом встановлено, що спірний транспортний засіб був переданий ТОВ «КОЛОС 14», від імені якого на підставі Договору комісії № 7719 від 17.10.2020 діяло ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР», на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7719 від 17.10.2020, тобто між сторонами існував правочин, який в подальшому було визнано недійсним.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду у постанові від 06.02.2024 по справі № 925/1577/20 (925/292/23) дійшла висновку, що витребування у ОСОБА_2 спірного транспортного засобу неможливе, оскільки він є добросовісним набувачем, а майно вибуло із володіння ТОВ «КОЛОС 14» за волею товариства.

Тому суд вважає, що доречним є застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст.216 ЦК України, які передбачають правові наслідки визнання недійсним правочину.

Зокрема, абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що за умови неможливості повернення набутого за договором - сторона правочину зобов`язана відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивачем до матеріалів справи додано висновок судового експерта Березовського А.А. № 28 від 22.02.2024, яким визначено ринкову вартість легкового автомобіля RENAULT DUSTER, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:

ч.1,3 ст.98. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

ч.1,3 ст.101. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Таким чином, позивачем подано висновок судового експерта в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно висновку судового експерта ринкова вартість автомобіля RENAULT DUSTER становить 383839,00 грн.

Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства:

ч.1,2 ст.7. Спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:

ст.13. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ч.1 ст.73. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ч.1,3 ст.74. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

ст.76. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ч.1 ст.77. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ст.78. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

ст.79. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

ст.86. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі

№ 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Враховуючи, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.10.2023 у справі № 925/1577/20 (925/292/23), яке набрало законної сили в частині визнання недійсними договору комісії та договору купівлі-продажу, було визнано недійсним правочин, на підставі якого автомобіль RENAULT DUSTER вибув із володіння ТОВ «КОЛОС 14», що тягне за собою виникнення у сторін правочину обов`язку повернути набуте за договором, а оскільки ОСОБА_1 позбавлений можливості повернути спірний транспортний засіб у володіння ТОВ «КОЛОС 14» та його витребування є неможливим, що встановлено постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 у справі № 925/1577/20 (925/292/23), то належним способом порушеного права позивача є стягнення вартості транспортного засобу, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Позивач просить стягнути з відповідача 48527,59 грн. судових витрат, з яких 5757,59 грн. судового збору, 40000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2500,00 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Позивачем до матеріалів справи подано документи, що підтверджують понесені судові витрати: договір про надання експертних послуг № 05 від 21.02.2024, акт надання послуг від 22.02.2024, договір про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, додаткова угода від 29.03.2024 до договору про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, акт від 29.03.2024 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 13-12-2021 від 13.12.2021, платіжна інструкція № 5 від 26.02.2024 про сплату судового збору у розмірі 5757,59 грн.

Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:

ч.1, п.1 ч.3 ст.123. Судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

ч.1,2,3,4 ст.126. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

ч.4 ст.127. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

п.1 ч.4 ст.129. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West» проти України», заява № 19336/04).

Також, у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо заявлених позивачем судових витрат, дослідивши перелік наданих послуг адвокатом, витрачений час та вартість, приходить до переконання, що сума витрат на надану професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн. не відповідає критеріям Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є співрозмірною та розумною із урахуванням предмета спору, складністю справи та проведеною (виконаною) роботою адвоката, а тому вважає за необхідне зменшити розмір витрат до 24000,00 грн.

У зв`язку із задоволенням позову сплачений позивачем за подання позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно покласти на відповідача.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОС 14» (вул. Завгороднього, буд. 2А, с. Лубенці, Кам`янський район, Черкаська область, 20820, ) 383 839,00 грн., а також 5 757,59 грн. витрат зі сплати судового збору, 24 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 2 500,00 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.09.2024.

Суддя С.С. Боровик