РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2024Справа № 910/6872/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг»

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС»

про стягнення 776 084, 92 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 776 084, 92 грн, з яких: 669 185, 95 грн інфляційні втрати та 106 898, 97 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором постачання теплової енергії у гарячій воді № 5211304 від 06.11.2017, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії та застосуванні відповідальності за порушення такого грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційний втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/6872/24. Справу визнано малозначною та постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

20.06.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує щодо задоволення позову та, зокрема, вказує, що позивач не є кредитором за вимогою про стягнення боргу внаслідок уступки права вимоги іншій особі. Крім того, зазначає, що в період дії воєнного стану забороняється нараховувати, зокрема, інфляційні втрати та проценти річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.06.2023 рішенням Господарського суду міста Києва в справі № 910/465/23, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023, яке набрало законної сили 13.09.2023, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» задоволено повністю та стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» 1 844 828, 50 грн основного боргу та 22 137, 94 грн судового збору.

Так, у межах справи судом було встановлено наявність заборгованості в Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» за тимчасовим договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 5211304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на 31.07.2023 вказане рішення суду відповідачем не виконано. Відповідачем, у свою чергу, до відзиву додано платіжну інструкцію № 611 від 01.08.2023 про сплату на користь позивача суми основного боргу в розмірі 2 053 963, 08 грн. Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору та в подальшому несвоєчасне виконання судового рішення, позивач просить суд стягнути з відповідача 669 185, 95 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2021 року по липень 2023 року та 106 898, 97 грн 3% річних за загальний період з 26.08.2021 по 31.07.2023.

Відповідно до норм статей 598-609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. У той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 у справі № 910/465/23, яке набрало законної сили 13.09.2023, було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за тимчасовим договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 5211304 від 06.11.2017, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено судом у справі № 910/465/23, 06.11.2017 року між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» (далі - постачальник) (перейменоване з 01.01.2019 в Акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО», з 09.08.2019 - в Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО») та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (далі - споживач) був укладений договір (тимчасовий) на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521304 (далі - договір або договір № 521304 від 06.11.2017), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Згідно з пп. 2.2.1 п. 2.2 договору постачальник зобов`язався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до пп. 2.2.2 п. 2.2 договору постачальник зобов`язався щомісячно оформляти для споживача: - величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в Гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць); - рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; - акт звіряння розрахунків; - акт приймання-передавання товарної продукції.

Згідно з пп. 2.3.1 п. 2.3 договору споживач зобов`язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Згідно з п. 4.1 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.06.2018.

У додатку 2 до договору («Тарифи та порядок розрахунків»), який в силу п. 5.5 договору є невід`ємною частиною договору, сторони визначили порядок розрахунків за теплову енергію, зокрема узгодили такі умови:

- споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в ЦОК за адресою: просп. Голосіївський, 30Б, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання - передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання (пункт 9 Додатку 2 до Договору);

- споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у філії - Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (код банку 322669), щомісячно: - забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунком, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника ….; - до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо … (пункт 10 додатку 2 до договору).

25.08.2021 відбувся електронний аукціон з продажу майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71, предметом якого було право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічно очищеної води) на суму 241 900 394 грн, за результатами якого переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021.

Згідно з актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, Акціонерним товариством «К.ЕНЕРГО» передано, а покупцем (Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ») прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні № UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту № 71, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічно очищеної води) на суму 241 900 394 грн, в тому числі заборгованість Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (відповідач) за договором № 521304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн, що підтверджується витягом з додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 (пункт 20).

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (позивач) на підставі протоколу № 1/2021 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» від 14.09.2021.

Як установлено судом у справі № 910/465/23, 25.08.2021 згідно з протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (позивач), на аукціоні з придбання майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71 придбало право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 00 грн.

Згідно з актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 року Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО» передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні з придбання майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394 грн, в тому числі заборгованість Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» за договором № 521304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн.

Враховуючи, що за результатами аукціону Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг», набуло право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 18 грн, в тому числі і на заборгованість Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» за договором № 521304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн, а отже права та обов`язки у спірних матеріальних правовідносинах перейшли від Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» (колишня назва Публічне акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО») до його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг»).

Отже, суд у справі № 910/465/23 прийшов до висновку, що результати аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 є чинними, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, відтак позивач став новим кредитором за договором № 521304 від 06.11.2017 та набув права вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за цим договором у розмірі 1 844 828, 50 грн.

Предметом даного спору є вимоги позивача до відповідача про стягнення суми відповідальності за порушення грошового зобов`язання в розмірі 669 185, 95 грн інфляційних втрат та 106 898, 97 грн 3% річних.

Суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України.

Як вже було встановлено судом, вказане рішення суду від 12.06.2023 по справі № 910/465/23 виконано відповідачем лише 01.08.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 611 від 01.08.2023.

А тому, в зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 1 844 828, 50 грн, позивачем здійснено нарахування 669 185, 95 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2021 року по липень 2023 року та 106 898, 97 грн 3% річних за загальний період з 26.08.2021 (наступний день після придбання позивачем права вимоги на заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги) по 31.07.2023 (останній день перед датою першої оплати відповідачем заборгованості на виконання рішення суду від 12.06.2023 по справі № 910/465/23).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Щодо доводів відповідача, що позивач не є кредитором за вимогою про стягнення боргу внаслідок уступки права вимоги іншій особі, то суд відхиляє їх як необґрунтовані, оскільки, як вбачається зі змісту ухвали Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 по справі № 910/465/23, договір цесії між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг», як первісним кредитором/кредитором та Приватним підприємством «ВРЕГУЛЬОВАНИЙ БОРГ», як новим кредитором, укладений 05.02.2024, тоді як позивачем у даній справі нараховано 3 % річних та інфляційні втрати за період з 26.08.2021 по 31.07.2023.

Одночасно, що стосується посилань відповідача на те, що в період дії воєнного стану забороняється нараховувати, зокрема, інфляційні втрати та проценти річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, суд зазначає таке.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

За змістом ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (Указ затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

Згідно пункту 3 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (а.с. 29), метою його діяльності є задоволення потреб фізичних та юридичних осіб щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлових і нежитлових приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території. Предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Згідно акту прийому-передачі до договору № 41 від 05.04.2017 щодо обслуговування КП «ЖИТЛО-СЕРВІС» житлово-офісного комплексу з підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вулиця Професора Підвисоцького, 4-В, житлово-офісний комплекс з підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вулиця Професора Підвисоцького, 4-В, передано на обслуговування відповідача, як управителю (а.с. 32).

Розпорядженням Печерської районної місті Києві державної адміністрації № 442 від 14.08.2017, закінченому будівництвом об`єкту «Будівництво житлового будинку (доступне житло) для працівників медичних закладів комунальної власності м. Києва по вул. Професора Підвисоцького, 4-В у Печерському районі м. Києва» присвоєно поштову адресу: вул.Кахи Бендукідзе, 2 у Печерському районі м. Києва.

Відповідно до пп. 2.3.5. п. 2.3. тимчасового договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521304 від 06.11.2017, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника або на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту енергію.

Отже, суд приходить до висновку, заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521304 від 06.11.2017 утворилась внаслідок несплати населенням спожиту теплову енергію у будинку № 2 по вул. Бендукідзе у м. Києві, а тому відповідач у справі виступає у спірних відносинах з позивачем саме як колективний побутовий споживач та договір укладений для забезпечення та сприяння мешканцями будинку в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості та у встановлений строк.

У свою чергу, хоча положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 прямо не забороняє нарахування комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду, яке є юридичною особою, 3 % річних та інфляційних втрат, однак зважаючи на ті обставини, що в даному випадку відповідач діє лише як управитель будинку, суд дійшов висновку, що на споживання теплової енергії власниками приміщень у будинку розповсюджується дія постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, яка забороняє нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 922/1717/23.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 підлягає застосуванню до спірних правовідносин у частині заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних, які нараховані за період, що входить до періоду дії воєнного стану.

У свою чергу, вказана постанова не передбачає підстав для заборони нарахування та стягнення пені, 3% річних та інфляційних, нарахованих до ведення в Україні воєнного стану.

З урахуванням викладеного вище, суд, здійснивши розрахунок 3% річних за період з 26.08.2021 по 23.02.2022 встановив, що розмір 3 % річних за вказаний період складає 27 596, 61 грн, що є менше за суму заявлену позивачем, а тому вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі встановленому судом.

Також здійснивши розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2021 року по березень 2022 року, суд встановив, що інфляційних втрат за вказаний період складає 209 669, 08 грн, що є менше за суму заявлену позивачем, а тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі встановленому судом.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 27 596, 61 грн 3 % річних та 209 669, 08 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (02081, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна, будинок 25-Б, ідентифікаційний код 31025659) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 13, ідентифікаційний код 32826328) 27 596 (двадцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн 61 коп. 3 % річних, 209 669 (двісті дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн 08 коп. інфляційних втрат та 3 558 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 99 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань