УХВАЛА

м. Київ

09.09.2024Справа № 910/18154/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут"

про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/18154/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України

про стягнення 347 804 187,99 грн.

Представники учасників судового процесу: згідно протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 позов задоволено частково, cтягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» заборгованість у розмірі 47 438 839 грн. 16 коп., 3% річних у розмірі 23 368 647 грн. 96 коп., інфляційні втрати у розмірі 76 332 734 грн. 78 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 230 грн. 66 коп., провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 190 783 449,13 грн. закрито, в іншій частині позову відмовлено.

16.08.2024 представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якої, позивач зазначає про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України та стягнення з відповідача на користь позивача 250 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судом не вирішено питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2024 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати у справі №910/18154/23 на 09.09.2024.

У судове засідання 09.09.2024 представники позивача та третьої особи не з`явились, представник відповідача з`явився.

Розглянувши у судовому засіданні 09.09.2024 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Таким чином, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору, є позовна заява, у якій позивачем зазначено, що: «Позивач очікує понести витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, орієнтовно у розмірі 200 000,00 грн.».

Натомість докази, а саме Акт прийому-передачі наданих послуг у сфері адвокатської діяльності від 14.08.2024 та Договір про надання послуг у сфері адвокатської діяльності № 20/11 від 20.11.2023, якими позивач обґрунтовує витрати на професійну правничу допомогу позивач додає вже до поданої 16.08.2024 заяви про ухвалення додаткового рішення.

При цьому, у поданій заяві позивач вже просить стягнути 250 000,00 грн.

Водночас, позивачем в процесі розгляду справи не заявлялось про те, що докази в підтвердження понесення судових витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України після ухвалення рішення суду по суті позовних вимог, що вбачається як з матеріалів справи, так і з протоколів судових засідань.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Так, частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд враховує, що вирішення питання про судові витрати, у разі подання заяв в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, має відбуватись виходячи із положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якою унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, натомість подана 16.08.2024 заява позивача про ухвалення додаткового рішення, зводиться саме до необхідності ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з не розподілом таких витрат судом.

Відтак, оскільки позивачем подано докази в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано позивачем поза межами процесуального строку у зв`язку з незаявленням відповідної заяви в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, у суду відсутні підстави для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

2. Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та відповідно до Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено: 09.09.2024

Суддя О.А. Грєхова