ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року Справа № 903/295/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Павлюк І.Ю.

без участі представників сторін

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Ківерцівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 21.05.2024 суддею Кравчук А.М. у м. Луцьк у справі № 903/295/24

за позовом Фізичної особи - підприємця Ткачук Лариси Василівни

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Ківерцівське лісове господарство"

про стягнення 143400 грн.

ВСТАНОВИВ:

ФОП Ткачук Л.В. звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з ДСГП "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" про стягнення 143400 грн. заборгованості за виконані згідно договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 32/22 від 21.02.2022.

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала несплатою наданих згідно з договором № 32/22 від 21.02.2022 послуг з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 143400 грн. основного боргу та 3028 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На переконання скаржника, суд першої інстанції не здійснив юридичної оцінки усіх фактичних обставин справи та доводів сторін та обмежився лише формальними висновками про те, що відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів чи законодавчого обґрунтування на підтвердження відсутності заборгованості або ненастання строків оплати за договором № 32/22 від 21.02.2022.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДСГП "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі № 903/295/24; постановлено розглянути апеляційну скаргу без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Від позивачки на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просила суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 10 ст. 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2022 між ДП "Цуманське лісове господарство" (замовник) та ФОП Ткачук Л.В. (виконавець) укладено договір № 32/22 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець виконує замовникові роботи, а саме: послуги з виконання науково-технічних робіт: роботи із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок орієнтовною площею 956 га для ведення лісового господарства ДП "Цуманське лісове господарство" (Холоневичівське лісництво) на території Цуманської ОТГ (колишньої Липненської сільської ради) Ківерцівського району Волинської області (за межами населених пунктів), а замовник - приймає і оплачує такі роботи. Виконавець виконує роботи, а замовник сплачує за виконані роботи за цінами, що визначені у протоколі погодження договірної ціни (додаток № 1). Згідно п. 2.2 договору, ціна виконаних робіт згідно договору становить 143400 грн. без ПДВ. Розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів виконаних робіт, що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів (п. 3.1). Строк виконання робіт: початок з моменту підписання договору, закінчення - серпень 2022 року (п. 4.1). Відповідно до п. 4.2 договору, роботи по договору виконуються у відповідності з технічним завданням замовника та діючими інструкціями на виконання даного комплексу робіт. Приймання-передача робіт за договором оформляється актом виконаних робіт, який підписується сторонами (п. 5.1). Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 20.08.2022 , а в частині розрахунків - до їх повного завершення (п. 10.1).

19.08.2022 сторонами підписано додаткову угоду № 01 до договору, якою встановлено новий строк виконання робіт - до 19.02.2023. Додатковими угодами № 02 від 27.10.2022, № 03 від 09.01.2023 сторонами визначено правонаступника замовника - ДСГП "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство". Додатковою угодою № 04 від 17.02.2023 сторони встановили новий строк виконання робіт - до 18.08.2023.

Судами встановлено, що замовником та виконавцем 30.07.2022 підписано без зауважень акт приймання-передачі робіт до договору від 21.02.2022, зокрема виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг площею 955, 9993 га на суму 143400 грн. без ПДВ.

15.01.2024 позивачкою надіслано на адресу відповідача лист із вимогою оплати заборгованості за виконані роботи в сумі 143400 грн., однак, відповідну оплату за надані послуги у вказаній сумі відповідачем не здійснено, що стало підставою для звернення ФОП Ткачук Л.В. із зазначеним позовом до господарського суду.

В силу ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Водночас, згідно ст. 204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України, передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

Згідно ст. ст. 203, 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно 631 ЦК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Судом констатується, що наявними в матеріалах справи доказами повністю підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 143400 грн., відповідачем остання не спростована, відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав її підставною та такою, підлягає стягненню з відповідача.

Заперечення відповідача щодо припинення зобов`язань сторін договору від 21.02.2022 у зв`язку з закінченням строку його виконання, щодо того, що додаткові угоди є самостійними правочинами, не пов`язаними з договором від 21.02.2022, судом не приймаються до уваги в силу того, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, такою підставою є виконання, проведене належним чином. Зважаючи на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, доводи скаржника про те, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору є неможливим виконання відповідачем робіт за цим договором та їх прийняття позивачем, суд розцінює як необґрунтовані.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які звернення замовника до виконавця з відмовою від договору чи його розірвання у зв`язку з закінченням строку його дії.

Більше того суд констатує, що за день до закінчення строку дії договору (20.08.2022) сторонами підписано додаткові угоди № 01 від 19.08.2022, № 04 від 17.02.2023, які, відповідно, спрямовані на подальшу співпрацю та врегулювання правовідносин між сторонами, а також належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Окрім того, відповідачем 30.07.2023 підписано акт приймання-передачі робіт, яким підтверджено, що відповідна документація за договором від 21.02.2022 оформлена належним чином і прийнята замовником без зауважень. Факт підписання сторонами додаткових угод свідчить про намір сторін продовжувати виконання господарського зобов`язання, що нівелює юридичне значення факту закінчення строку договору за раніше досягнутими домовленостями.

Відтак, закінчення строку дії двостороннього правочину не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Припинення строку договору не свідчить про припинення зобов`язань за договором, а тому не означає звільнення боржника від виконання встановленого ним зобов`язання.

Разом з тим, пунктом 1.2 договору від 21.02.2022 сторонами визначена орієнтовна площа земельних ділянок, яка надавалась замовником за матеріалами лісовпорядкування, а в акті наданих послуг визначена площа та вартість фактично наданих послуг, які прийнятті відповідачем без зауважень.

Посилання відповідача на порушення положень підпункту "г" ч. 2 ст. 28 Закону України "Про землеустрій" в частині перевищення максимального строку виготовлення землевпорядної документації, який становить 6 місяців з дати укладення договору, апеляційний господарський суд не приймає до уваги з огляду на ст. 6, ст. 626 ЦК України, відповідно до яких сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Одночасно суд констатує, що такі обставини не входять в предмет доказування та не спростовують підстав позову про стягнення коштів за надані послуги.

Щодо тверджень скаржника про те, що жодного рахунку-фактури починаючи з 21.02.2022 і по сьогодні позивачем відповідачу за виконані роботи виставлено не було, апеляційний суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Не надання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від виконання обов`язку.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 № 915/641/19.

В договорах на виконання робіт (послуг) із землеустрою, додаткових угодах до них, а також в усіх актах приймання-передачі робіт до договору зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, і номер розрахункового рахунку, для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг, тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактури не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг.

Твердження про те, що відсутність рахунку-фактури може бути підтвердженням відсутності факту виконання робіт спростовується підписаним відповідачем актом приймання-передачі робіт за договором.

Аргументи скаржника про непослідовність позиції позивача в частині зазначення про порушення відповідачем умов п. 3.1 договору, за умовами якого усі оплати здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури, що підписується обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів, суд також вважає необґрунтованими, оскільки у тому ж таки п. 3.1 договору вказано, що розрахунки здійснюються і на підставі актів виконаних робіт, що підписуються обома сторонами.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі № 903/295/24 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на останнього в порядку ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Ківерцівське лісове господарство" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі № 903/295/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 903/295/24 повернути Господарському суду Волинської області.

Повне рішення складено 05.09.2024

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Павлюк І.Ю.