ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" вересня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/780/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглянувши заяву першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури про забезпечення позову від 02.09.2024 у справі

за позовом Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Пидюри Сергія Михайловича

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути земельну ділянку, знести самочинне будівництво та про скасування державної реєстрації прав,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Пидюри Сергія Михайловича, у якому просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:010:0004 від 08.06.2019, що укладений між Житомирською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Пидюрою Сергієм Михайловичем;

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Пидюру Сергія Михайловича повернути у власність Житомирської міської об`єднаної територіальної громади в особі Житомирської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :03:010:0004;

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Пидюру Сергія Михайловича знести об`єкт самочинного будівництва - торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 з реєстраційним об`єктом нерухомого майна 01;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:010:0004 (номер відомостей про речове право 31919001);

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 з реєстраційним об`єктом нерухомого майна 01 (номер відомостей про речове право 27559846).

Ухвалою від 16.07.2024 суд відмовив у задоволенні заяви заступника керівника Житомирської окружної прокуратури про забезпечення позову від 11.07.2024 №51-84-5370вих-24, задовольнив заяву заступника керівника Житомирської окружної прокуратури про забезпечення позову від 11.07.2024 №51-84-6371вих-24, наклав арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:010:0004.

Ухвалою від 17.07.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 05.08.2024.

Ухвалою від 05.08.2024 суд відклав підготовче засідання на 12.09.2024.

03.09.2024 до суду надійшла заява першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури про забезпечення позову від 02.09.2024 №51-84-82 вих-24 шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти дії, пов`язані із забудовою земельної ділянки з кадастровим номером :03:010:0004.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує таке.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову (такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.09.2022 року у cправі № 904/1045/22).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України", засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" було зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову від 02.09.2024 №51-84-82 вих-24 шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти дії, пов`язані із забудовою спірної земельної ділянки прокурор вказує, що здійснення на спірній земельній ділянці будівельних робіт призведе до створення нового об`єкту - двоповерхового приміщення побутового обслуговування площею 266,7 кв.м, тому у разі задоволення позову прокурора при подальшому здійсненні забудови буде істотно ускладнено виконання рішення суду щодо повернення земельної ділянки, так як необхідно буде забезпечити знесення капітального двоповерхового приміщення побутового обслуговування площею 266,7 кв.м. Крім того, у разі завершення будівництва (реконструкції), виникне необхідність в зміні позовних вимог (оскільки об`єктом самочинного будівництва буде уже приміщення побутового обслуговування), пред`явленні нових позовів щодо знесення таких об`єктів будівництва та приведення земельної ділянки у стан, придатний для її використання.

Також прокурор вказує про виникнення нових обставин, що зумовили необхідність повторного звернення із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, пов`язані із забудовою земельної ділянки з кадастровим номером :03:010:0004. Зазначає, що відповідно до протоколу огляду від 28.08.2024, незважаючи на накладений арешт на земельну ділянку, на даний час продовжують здійснюватися активні будівельні роботи, які наразі перебувають на завершальному етапі. Копію зазначеного протоколу з фототаблицями до нього прокурор додав до заяви.

Прокурор вказує, що у разі задоволення позову, стягувач у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення буде зобов`язаний на підставі ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" внести відповідний аванс та авансувати додаткові витрати, оскільки відповідно до ч.1 ст.43 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб`єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов`язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов`язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

За вказаного прокурор наголошує, що у разі задоволення позову та відмови відповідача від виконання рішення суду чи, у разі його твердження про неможливість ним самостійно виконати таке рішення, стягувачу (Житомирській міській раді) необхідно буде здійснювати авансування усіх робіт щодо знесення відповідного об`єкту самочинного будівництва на землях комунальної власності.

Також прокурор наголосив на тому, що у відзиві на позов відповідач фактично стверджує, що пред`явлення даного позову порушує принцип добросовісності та заборони суперечливої поведінки з боку Житомирської міської ради, а поведінка відповідача є добросовісною.

Водночас у п.5.3 договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 08.06.2019 зазначено, що, якщо після укладення цього договору з`ясується, що яка-небудь із сторін не мала права укладати цей договір і він підлягає припиненню, то винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні всі витрати, які вона понесла на реалізацію цього договору, а також інші збитки, включаючи моральну шкоду.

Отже, відповідно до тверджень відповідача, можливо дійти висновку про те, що у разі задоволення позову прокурора, вина у понесенні ним збитків має бути покладена на продавця земельної ділянки - Житомирську міську раду, оскільки міська рада не мала повноважень на продаж спірної земельної ділянки поза процедурою земельних торгів.

Враховуючи вищенаведене, прокурор зауважує, що відповідач вбачає винним у виникненні даного спору саме міську раду, що створює ризики до виставлення ним вимоги до органу місцевого самоврядування або і пред`явлення позову про відшкодування витрат, які покупець поніс на реалізацію договору купівлі-продажу, а також інші збитки, включаючи моральну шкоду.

Як зазначає прокурор, оскільки дане будівництво триває, розмір відповідних можливих збитків лише зростає.

З огляду на викладене, прокурор вважає, що такий захід забезпечення позову як заборона відповідачу та іншим особам вчиняти дії, пов`язані із проведенням будівельних робіт на спірній земельній ділянці, попередить додаткові втрати, виникнення нових судових спорів, ускладення розгляду даної справи, виконання рішення суду та захисту порушених прав держави та територіальної громади, а також забезпечить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади і держави.

Прокурор у поданій заяві також зазначив про недоцільність застосування заходів зустрічного забезпечення, оскільки позовна заява спрямована на відновлення порушених інтересів держави та територіальної громади, а також не встановлено збитків, які може понести відповідач в разі забезпечення даного позову.

Суд враховує, що предметом спору у даній справі є, зокрема, вимоги про повернення у власність територіальної громади земельної ділянки, яка, на думку прокурора, незаконно вибула з комунальної власності, та про знесення об`єкта самочинного будівництва.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказує, що:

- з 2005 року в оренді ФОП Чорноморець І.А. перебувала земельна ділянка комунальної власності кадастровий номер :03:010:0004, яка була вільна від будь-якої забудови, задіяна під проходами та проїздами, на ній розташовувалися дерева, газони та квітник;

- 01.07.2016 за орендарем в державному реєстрі здійснено реєстрацію права власності на торгівельний павільйон, який розміщується на даній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площею 15,2 кв.м.;

- проте, документи на підставі яких здійснено реєстрацію права власності на павільйон, в силу положень ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чи іншого законодавства України, не є документами, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомості чи підтверджують законність створення об`єкта нерухомого майна;

- згідно дозвільних документів, виданих власником - Житомирською міською радою на земельній ділянці могли бути розташовані лише некапітальний об`єкт дрібнороздрібної торговельної мережі - палатка та засіб пересувної мережі - автотрейлер;

- крім того, у довідці №75 від 29.06.2016 та Технічному паспорті на нежитлову будівлю - торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 (документи, на підставі яких зареєстровано право власності) вказано недостовірні відомості, що на земельній ділянці станом на 21.06.2016 розміщується об`єкт нерухомого майна, який був побудований у 1991 році, оскільки вони не відповідають виготовленим раніше документам як Житомирської міської ради і її виконавчих органів, так і документам, виготовленим на замовлення орендаря земельної ділянки - ФОП Чорноморець І.А.;

- згідно з інформацією з Реєстру будівельної діяльності та Управління ДАБК Житомирської міської ради до 15.05.2024 дозвільні документи на забудову земельної ділянки не реєструвалися та не видавалися.

З огляду на викладене, прокурор стверджує, що відповідне будівництво здійснено за відсутності дозвільних документів на будівництво, дозволу власника земельної ділянки - Житомирської міської ради та без реєстрації документа про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та на землях, які не були відведені для цієї мети, тому даний об`єкт нерухомості, в розумінні ч.1,2 ст.376 ЦК України, є об`єктом самочинного будівництва, що унеможливлює право власності на нього.

Вказує, що в подальшому відповідач на підставі договору-купівлі-продажу №1358 від 20.08.2018 придбав у ОСОБА_2 зазначений торгівельний павільйон. Спірну земельну ділянку на підставі рішення Житомирської міської ради від 07.02.2019 №1377 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2019 також продано відповідачу. Правовою підставою продажу спірної земельної ділянки комунальної власності поза обов`язковою процедурою земельних торгів був абз. 2 ч.2 ст. 134 ЗК України - розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Проте, право власності на самочинно збудований об`єкт не набувається, що унеможливлює набуття права користування чи власності земельною ділянкою під цим об`єктом у неконкурентний спосіб на підставі абз. 2 ч.2 ст.131 ЗК України.

Відтак, враховуючи наведені прокурором додаткові обґрунтування необхідності вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову (про необхідність вжиття яких він також зазначав у заяві від 11.07.2024 №51-84-5370вих-24), а також те, що позовні вимоги у даній справі спрямовані на захист порушених прав територіальної громади м. Житомира щодо спірної земельної ділянки, зважаючи на зв`язок між заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, імовірність утруднення виконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, можливу подальшу забудову спірної земельної ділянки, що призведе до неможливості ефективного поновлення інтересів територіальної громади у разі постановлення рішення на користь позивача, наявні достатньо обґрунтовані підстави для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову у даній справі в повному обсязі.

У свою чергу, суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не обмежують права та законні інтереси ані відповідача, ані інших осіб, адже вони не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, мають тимчасовий характер та не позбавляють зазначених осіб права на підприємницьку діяльність, отримання доходів, а також не перешкоджають займатись господарською діяльністю як такою взагалі, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

При цьому, вжиті заходи забезпечення позову будуть спрямовані на забезпечення ефективного захисту прав позивача в обраний ним спосіб, який у випадку задоволення судом його вимог матиме змогу відновити порушені права територіальної громади, можливість чого, за відсутності вжиття відповідних заходів, може бути менш ефективною внаслідок подальших дій щодо забудови спірної земельної ділянки, а також може мати наслідком надмірний тягар саме для територіальної громади, у випадку встановлення обставин, які тягнутимуть застосування до Житомирської міської ради приписів п.5.3. Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 0.06.2019.

Так суд враховує те, що з огляду на умови п.5.3 договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 08.06.2019, існує ризик покладення відповідачем на Житомирську міську раду всіх витрати, які він поніс на реалізацію цього договору, а також інших збитків, включаючи моральну шкоду, тому продовження забудови спірної земельної ділянки матиме наслідком збільшення збитків відповідача, які в подальшому можуть бути покладені на Житомирську міську раду, що матиме негативний вплив на економічні інтереси територіальної громади м. Житомира, оскільки використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів великого кола осіб мешканців територіальної громади.

Наразі судом не розглядається питання щодо зустрічного забезпечення, оскільки частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Розгляд судом першої інстанції заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням вимог ст.141 ГПК України та не свідчить про допущення судом істотних процесуальних порушень, достатніх для скасування судового рішення, яким вжито відповідні заходи забезпечення позову, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Наведена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.07.2018 у справі №916/2851/17, від 26.11.2018 у справі №904/2925/18, від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 18.06.2019 у справі №904/661/19, від 24.06.2019 у справі №916/2933/18, від 10.10.2019 у справі №916/1572/19, від 16.12.2021 у справі №911/1658/21, від 23.12.2021 у справі №927/762/21.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями ст. 136, 137, 140, ст.234-235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури про забезпечення позову від 02.09.2024 №51-84-82 вих-24.

2. Заборонити Фізичній особі-підприємцю Пидюрі Сергію Михайловичу ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_1 ) та іншим особам вчиняти дії, пов`язані із забудовою земельної ділянки з кадастровим номером :03:010:0004.

Стягувач: Житомирська окружна прокуратура (10014, м. Житомир, вул. Леха Качинського, 2, ід. код 02909950) та Житомирська міська рада (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, ід. код 13576954).

Боржник: Фізична особа - підприємець Пидюра Сергій Михайлович ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_1 ).

3. Дана ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання - 05.09.2024 та може бути оскаржена.

4. Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років.

Ухвалу підписано 05.09.2024

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

- прокуратурі, позивачу та представнику відповідача через систему "Електронний суд";

2 - відповідачу - рек. з повід.