ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.09.2024 Справа №914/1491/24

м. Львів

За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів»

про забезпечення позову (вх.№3324/24 від 05.09.2024)

у справі №914/1491/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів», м. Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Моршин Стрийського району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Київ

про стягнення заборгованості

Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

Секретар с/з Алла ДЕМЧУК

Представники сторін:

від позивача: Павлічко О.О. адвокат, Купецька М.М. вільний слухач

від відповідача: Пащинська А.О. адвокат

від третьої особи: не з`явився

Суть спору: В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/1491/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» до Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії в розмірі 3 394 552,70 грн, з яких 3 246 721,23 грн заборгованості за надані послуги, 133 301,92 грн пені, 14 529,55 грн 3 % річних від простроченої суми боргу (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Рух справи відображено у відповідних ухвалах та протоколах судового засідання, зокрема ухвалою суду від 26.08.2024 підготовче засідання призначено на 06.09.2024.

05.09.2024 через систему «Електронний Суд» надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» про забезпечення позову у справі (вх.№3324/24).

Заява обґрунтована тим, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що сума заборгованості Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) МОУ у розмірі 4 307 396,08 грн (згідно даних листа №1814 від 25.07.2024) за теплову енергію, вироблену ТОВ «ЕНЕРГОЗБЕРЕЖЕННЯ ЛЬВІВ», яка має бути відшкодована відповідачу за договором №73 ДП 11/Г-23 та підлягає перерахуванню позивачу, як постачальнику теплової енергії, при надходженні цих коштів на рахунки відповідача, в подальшому можуть бути виведені ним з метою ухилення від виконання грошових зобов`язань перед позивачем.

Отже на думку позивача невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог позивача.

Також позивач просить врахувати ту обставину, що в період з 26.01.2024 добровільні сплати відповідачем за отриману від позивача теплову енергію за Договором №35/2021 про надання послуг з постачання теплової енергії від 15.12.2021 відсутні, усі стягнення відбуваються лише в порядку примусового стягнення.

Дані обставини на переконання позивача свідчать про систематичне порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за Договором про надання послуг з постачання теплової енергії від 15.12.2021 №35/2021 та про відсутність наміру добровільно та добросовісно погашати заборгованість навіть при надходженні коштів на його рахунки.

Відтак позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу в справі №914/1491/24, Дочірньому підприємству «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (82482, Україна, Львівська область, Стрийський р-н, м. Моршин, вул. Паркова площа, 3; ), які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, але не виключно на рахунках, відкритих в:

Державна казначейська служба України UA0000991

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_1

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_2

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_3

АТ "ПУМБ" НОМЕР_4

ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" НОМЕР_5

ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" НОМЕР_5

ФІЛІЯ-ЛЬВІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ УПРАВЛІННЯ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" НОМЕР_6

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_7

ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" НОМЕР_8

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_9

ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" НОМЕР_10

а також на майно, яке належить відповідачу в межах суми 3 435 287,33 грн (з них 3 394 552,70 грн ціна позову та 40 734,63 грн сплаченого судового збору).

В підготовчому засіданні 06.09.2024 позивач надав пояснення щодо заяви про забезпечення позову, просив задовольнити в повному обсязі. Представниця відповідача, ознайомившись з означеною заявою, в підготовчому засіданні заперечувала щодо її задоволення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи, заслухавши думку представників сторін, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується заходами, передбаченими ст. 137 ГПК України чи іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Згідно частини першої статті 137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом статті 136 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.97) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Водночас ч. 4 ст. 137 ГПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Предметом позову у справі № 914/1491/24 є стягнення заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії в розмірі 3 394 552,70 грн, з яких 3 246 721,23 грн заборгованості за надані послуги, 133 301,92 грн пені, 14 529,55 грн 3 % річних від простроченої суми боргу.

Верховний Суд у Постанові від 09.06.2023 у справі № 37з-23 зазначав, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Разом з тим варто зауважити, що за змістом ст. 137 захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Суд відзначає, що позивач, звертаючись з даним позовом до суду, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання послуг з постачання теплової енергії в розмірі 3 394 552,70 грн. Вказана сума є ціною позову та входить в предмет доказування у даній справі.

Натомість 40 734,63 грн є сумою судового збору, яка у силу статті 123 ГПК України входить до складу судових витрат, та відповідно не належить до ціни позову.

Відтак необґрунтованим є накладення арешту на грошові кошти відповідача поза межами предмета спору, а саме в частині стягнення суми судового збору, а тому в цій частині вимоги позивача не узгоджуються з вимогами статей 136, 137 ГПК України.

Також суд зауважує, що позивач просить накласти арешт на майно, яке належить відповідачу. У спірних правовідносинах вимога заявника щодо арешту стосується всього майна відповідача. При цьому суд не вбачає наявності будь якого зв`язку між цим заходом забезпечення позову і предметом заявленої позовної вимоги про стягнення грошових коштів.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на розмір зазначеної у заяві заборгованості.

Сам факт наявності заборгованості перед заявником не є єдиною та достатньою підставою для вжиття судом заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно.

У суду не має правових підстав накласти арешт на усе майно відповідача, оскільки така процесуальна дія призведе до явної невідповідності заявленим позовним вимогам та безпідставно порушить права відповідача, гарантовані Конституцією України та Цивільним кодексом України в частині вільного користування належного їм майна.

Заявником не враховано, що арешт на майно може бути накладено лише на індивідуальне визначене майно. У такому разі в ухвалі про забезпечення позову повинні бути вказані ознаки, які ідентифікують відповідне майно і відрізняють його від іншого (однорідного або подібного) майна. При необхідності вказується місцезнаходження цього майна. Тому для того, щоб суд розглянув можливість накласти арешт на майно боржника, суду необхідно вказати його рід, вид, інші ідентифікуючі ознаки, його місцезнаходження.

Проте, у прохальній частині заяви про забезпечення позову необхідна інформація відсутня.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову, виконуючи роль гарантії виконання судового рішення з конкретним предметом спору, водночас не повинні припиняти чи іншим чином негативно впливати на діяльність сторони зобов`язання чи інших осіб. Проте у заявлений позивачем спосіб і в межах суми спору, що є предметом стягнення у справі № 914/1491/24, законні права відповідача не порушуються. Арешт на грошові кошти, який накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на них в разі задоволення позову. Відповідний спосіб забезпечення позову не порушує балансу інтересів сторін, а є законним тимчасовим заходом до результатів вирішення спору, спрямованим на забезпечення гарантії виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, у даному випадку, застосування судом обраного заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів заявника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 144 ГПК України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 138, 140, 141, 144, 145, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» про забезпечення позову вх.№3324/24 від 05.09.2024 у справі №914/1491/24 - задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу в справі №914/1491/24 Дочірньому підприємству «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (82482, Україна, Львівська область, Стрийський р-н, м. Моршин, вул. Паркова площа, 3; ), які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, але не виключно на рахунках, відкритих в:

Державна казначейська служба України UA0000991

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_1

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_2

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_3

АТ «ПУМБ» НОМЕР_4

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» НОМЕР_5

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» НОМЕР_5

ФІЛІЯ-ЛЬВІВСЬКЕ ОБЛАСНЕ УПРАВЛІННЯ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» НОМЕР_6

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_7

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» НОМЕР_8

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_9

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» НОМЕР_10

в межах суми 3 394 552,70 грн.

Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (79018, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Героїв Упа, будинок, 72; ідентифікаційний код 39674924).

Боржником за даною ухвалою є Дочірнє підприємство «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (82482, Україна, Львівська область, Стрийський р-н, м. Моршин, вул. Паркова площа, 3; ідентифікаційний код 02649905).

3. В задоволенні решті вимог відмовити.

4. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» ця ухвала є виконавчим документом та підлягає для пред`явлення до виконання протягом трьох років з дня її винесення.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку і в строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.09.2024.

Суддя Щигельська О.І.