УХВАЛА

29 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/11294/23 (910/16838/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

позивача: Свідло Є.В.,

відповідача: Сидорченко В.В., Собко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 (колегія суддів у складі: головуючий - Отрюх Б.В., Остапенко О.М., Пантелієнко В.О.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2024 (суддя Івченко А.М.)

у справі № 910/11294/23(910/16838/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення заборгованості у розмірі 11578825,52 грн

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення заборгованості у розмірі 10914499,29 грн

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення заборгованості у розмірі 40955993,57 грн

в межах справи №910/11294/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог і хід розгляду справи

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 відкрито провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін" (далі - Боржник).

2. У межах зазначеної справи 30.10.2023 Боржник звернувся до господарського суду з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - Відповідач) про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5913526,06 грн і 3% річних у розмірі 5665299,46 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів у загальному розмірі 79870000,00, стягнутих судовими рішеннями у справі №910/14422/15 (далі - Позов-1). За Позовом-1 відкрито провадження у справі №910/11294/23(910/16838/23) у межах справи про банкрутство Боржника.

3. 15.12.2023 Боржник звернувся до господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 8221963,10 грн і 3% річних у розмірі 2692536,19 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів у загальному розмірі 20048464,11 грн, стягнутих судовими рішеннями у справі №910/14422/15 (далі - Позов-2). За Позовом-2 відкрито провадження у справі №910/11294/23(910/19179/23) у межах справи про банкрутство Боржника.

4. Також 15.12.2023 Боржник звернувся до господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 31755307,30 грн і 3% річних у розмірі 9200686,27 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів у загальному розмірі 95802739,73 грн, стягнутих судовим рішенням у справі №910/18618/17 (далі - Позов-3). За Позовом-3 відкрито провадження у справі №910/11294/23(910/19160/23) у межах справи про банкрутство Боржника.

5. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2024 об`єднано в одне провадження справи №910/11294/23 (910/16838/23), №910/11294/23 (910/19160/23), №910/11294/23 (910/19179/23), присвоєно номер справи №910/11294/23 (910/16838/23).

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Щодо Позову-1 і Позову-2

6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021, у справі №910/14422/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. (далі - Банк), правонаступником якого у частині стягнення заборгованості є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Вей Капітал", до Відповідача позов задоволено частково: стягнуто з Відповідача на користь ТОВ "Інтер Вей Капітал" 79870000,00 грн основного боргу за тілом кредиту, 20048464,11 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 14731091,51 грн 3% річних, 92169980,00 грн інфляційних втрат, 31980,14 грн судового збору.

7. 23.09.2021 Відповідач перерахував на користь ТОВ "Інтер Вей Капітал" грошові кошти у загальному розмірі 206851515,76 грн з призначенням платежу: сплата основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат, судового збору згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 у справі №910/14422/15, що підтверджується платіжною інструкцією №438323 від 23.09.2021.

8. Постановою Верховного Суду від 07.02.2022 у справі №910/14422/15 постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 79870000,00 грн основного боргу за тілом кредиту та 20048464,11 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту залишено без змін, викладено резолютивну частину судового рішення в редакції, яка передбачає залишення без розгляду заяви ТОВ "Інтер Вей Капатіл" про збільшення розміру позовних вимог у частині 92169980,00 грн інфляційних втрат і 15000658,50 грн 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту.

9. Оскільки виконання зобов`язань зі сплати тіла кредиту в сумі 79870000,00 грн мало бути виконано до 31.12.2014, а пені в розмірі 20048464,11 грн - у період з 01.01.2015 до 30.06.2015, однак їх погашення відбулось лише 23.09.2021, Боржник у Позові-1 і Позові-2 заявив до стягнення інфляційних втрат і 3% річних за період допущеного Відповідачем прострочення зі сплати наведених коштів, відповідно: в частині тіла кредиту - з 01.01.2015 до 22.09.2021, а в частині пені - з 01.07.2015 до 22.09.2021.

10. При цьому Боржник вказує на те, що частина інфляційних втрат і 3% річних, які підлягають сплаті за прострочення повернення тіла кредиту за період з 01.01.2015 до 22.09.2021, вже була стягнута в судовому порядку.

11. Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 у справі №910/4596/22, зокрема, стягнуто з Відповідача на користь ТОВ "Інтер Вей Капітал" 3% річних у розмірі 10450934,79 грн та інфляційні втрати у розмірі 102736781,00 грн, нараховані за період з 01.01.2015 до 22.09.2021 від суми тіла кредиту (зазначене судове рішення у вказаній частині залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 та постановою Верховного Суду від 25.04.2023).

12. Боржник зазначає, що внаслідок помилки, попри визначення в межах заявлених у такій справі вимог періоду обрахунку інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочення (з 01.01.2015 до 22.09.2021), фактичні суми до стягнення були заявлені у менших розмірах, ніж підлягають нарахуванню за вказаний період, у зв`язку з чим замість 3% річних у розмірі 16116234,25 грн стягнуто лише 10450934,79 грн, а замість інфляційних втрат у розмірі 108650307,06 грн стягнуто лише 102736781,00 грн.

13. Тому за Позовом-1 і Позовом-2 Боржник доводить наявність правових підстав для стягнення, відповідно:

- інфляційних втрат у розмірі 5913526,06 грн та 3% річних у розмірі 5665299,46 грн, нарахованих за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 79870000,00 грн. (тіла кредиту) у період з 01.01.2015 до 22.09.2021, які становлять різницю між вже стягнутими в межах справи №910/4596/22 сумами та фактичними нарахуваннями, що підлягають оплаті за вказаний період прострочення;

- інфляційних втрат у розмірі 8221963,10 грн та 3% річних у розмірі 2692536,19 грн, нарахованих за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 20048464,11 грн (суми пені) у період з 02.04.2017 по 22.09.2021.

14. Боржник набув право вимоги сплати зазначених сум на підставі укладеного 08.09.2023 з ТОВ "Інтер Вей Капітал" договору №08/09/23 про відступлення прав вимоги.

Щодо Позову-3

15. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі №910/18618/17, зокрема, стягнуто з Відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" 3% річних за прострочення повернення суми кредиту, нарахованих за період з 08.06.2015 до 03.08.2017, у розмірі 9702739,73 грн та інфляційні втрати, нараховані за період прострочення з повернення суми кредиту з 01.01.2015 до 31.07.2017, у розмірі 86100000,00 грн. Постановою Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №910/18618/17 зазначена постанова суду апеляційної інстанції у наведеній частині була залишено без змін.

16. Відповідач здійснив погашення зобов`язань зі сплаті 3% річних у розмірі 9702739,73 грн та інфляційних втрат у розмірі 86100000,00 грн протягом періоду з 16.10.2019 до 14.09.2023: частково за рахунок примусового стягнення коштів (16.10.2019 - 4231811,42 грн; 17.10.2019 - 46597067,52 грн; 18.10.2019 - 716098,36 грн; 22.10.2019 - 84845,96 грн; 23.10.2019 - 3280962,62 грн; 24.10.2019 - 2110634,89 грн; 14.05.2020 - 15256452,18 грн; 28.06.2023 - 1103073,24 грн); частково добровільно (21.06.2023 - 20785638,43 грн; 28.06.2023 - 110509,96 грн; 14.09.2023 - 991405,15 грн); частково шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (04.08.2023 - 534240,00 грн), що підтверджується відповідними платіжним інструкціями, банківськими виписками та ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2023 у справі №910/18618/17.

17. За Позовом-3 Боржник доводить наявність правових підстав для стягнення:

- інфляційних втрат у розмірі 31755307,30 грн, нарахованих за прострочення сплати грошових коштів у загальному розмірі 95802739,73 грн у період з серпня 2017 року до серпня 2023 року;

- 3% річних у розмірі 9200686,27 грн, нарахованих за прострочення сплати грошових коштів у загальному розмірі 95802739,73 грн у період з 04.08.2017 до 13.09.2023.

18. Боржник набув право вимоги сплати зазначених сум на підставі укладеного 27.09.2023 з ТОВ "ФК "Фінгруп Фактор" договору №27/09/2023 про відступлення прав вимоги.

Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

19. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2024, Позов-1 і Позов-2 задоволено повністю, а Позов-3 задоволено в частині стягнення з Відповідача на користь Боржника інфляційних втрат у розмірі 28271470,15 грн і 3% річних у розмірі 8539253,66 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

20. Судові рішення мотивовано тим, що Відповідач належним чином (у визначені строки) не виконав взяті на себе грошові зобов`язання, правомірність та необхідність виконання яких підтверджена судовими рішеннями у справах №910/14422/15, №910/18618/17, №910/4596/22, і відповідне порушення мало триваючий характер.

21. Перевіривши викладені Боржником у позовах розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановлених обставин перебігу спірних правовідносин, суди визнали правомірним нараховання позивачем сум: інфляційних втрат у розмірі 5913526,06 грн та 3% річних у розмірі 5665 299,46 грн за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 79870 000,00 грн (тіла кредиту) у період з 01.01.2015 до 22.09.2021, які становлять різницю між вже стягнутими в межах справи №910/4596/22 сумами та фактичними нарахуваннями, що підлягають оплаті за вказаний період прострочення; інфляційних втрат у розмірі 8221963,10 грн та 3% річних у розмірі 2692536,19 грн, нарахованих за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 20048464,11 грн (суми пені) у період з 02.04.2017 по 22.09.2021.

22. Також господарські суди визнали правильно обрахованими суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати грошових коштів у загальному розмірі 95802739,73 грн протягом періоду 27.10.2017 - 13.09.2023 у розмірах 28271470,15 грн та 8539253,66 грн. Водночас у частині інфляційних втрат у розмірі 3483837,15 грн та 3% річних у розмірі 661432,61 грн господарські суди відмовили, оскільки у період з 04.08.2017 по 26.10.2017 Відповідач не був таким, що прострочив виконання обов`язку зі сплати відповідних коштів.

23. При цьому з огляду на відсутність доказів існування обмежень на відступлення учасниками спірних правовідносин своїх прав як кредиторів, за висновком господарських судів, Боржник як новий кредитор внаслідок укладення з ТОВ "Інтер Вей Капітал" договору №08/09/23 про відступлення прав вимоги від 08.09.2023 та з ТОВ "ФК "Фінгруп Фактор" договору №27/09/2023 про відступлення прав вимоги від 27.09.2023 відповідно до статей 512, 513 Цивільного кодексу України отримав право вимагати від Відповідача сплати грошових коштів у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за період порушення Боржником виконання взятих на себе грошових зобов`язань зі сплати підтверджених судовими рішеннями у справах №910/14422/15 і № 910/18618/17 коштів.

24. Крім того, апеляційний господарський суд виснував про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності, адже визначені законодавцем строки на пред`явлення відповідних вимог Боржник не порушив.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

25. Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити - без змін.

26. Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 20.08.2019 у справі №916/3255/17 щодо застосування статті 231 Господарського процесуального кодексу України; від 21.03.2024 у справі №922/1715/22, від 14.01.2020 у справі №924/532/19, від 12.03.2018 у справі №914/712/16, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України; від 12.08.2021 у справі №910/17567/19, від 09.11.2021 у справі №913/20/21 щодо застосування статей 181, 182, 194 Господарського процесуального кодексу України.

27. Відповідач звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 у справі №910/4596/22 вже вирішено спір про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 01.01.2015 до 22.09.2021, нарахованих на заборгованість з повернення кредиту в сумі 79870000,00 грн, при цьому визнано арифметично правильним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, здійснений Боржником розрахунок сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

28. З огляду на таке Відповідач стверджує, що господарські суди в цій справі порушили приписи статей 175, 231 Господарського процесуального кодексу України, розглянувши в цій справі новий спір з тим же предметом, з тих же підстав і між тими ж сторонами, що й у справі №910/4596/22.

29. Також Відповідач зазначає про неправомірне стягнення з нього на користь Боржника сум 3% річних та інфляційних втрат, які нараховано не на основний борг, а на 3% річних та інфляційні втрати, стягнуті судовим рішенням у справі №910/18618/17.

30. Відповідач зазначає про порушення господарськими судами статей 256, 267 Цивільного кодексу України, оскільки заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних за прострочення сплати кредиту в розмірі 79870000,00 грн нараховані Боржником за період з 01.01.2015 до 22.09.2021.

31. Крім того, Відповідач наголошує, що на момент укладення договору про відступлення прав вимоги №27/09/23 від 27.09.2023 у нього була відсутня заборгованість за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013, тому ТОВ "ФК "Фінгруп Фактом" не володіло правом вимоги до Відповідача, яке могло би передати Боржнику.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

32. Боржник подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача підлягає закриттю з огляду на недоведеність скаржником існування визначених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав касаційного оскарження відповідних судових рішень.

33. Боржник вважає, що посилання Відповідача на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм статті 231 Господарського процесуального кодексу України та неврахування при цьому висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.08.2019 у справі №916/3255/17, не підтверджується дійсними обставинами перебігу спірних правовідносин.

34. Боржник зазначає про неподібність спірних у цій справі правовідносин та правовідносин, щодо яких ухвалено постанову Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №922/1715/22, а також стверджує про відступлення Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від висновків, викладених у постановах від 14.01.2020 у справі №924/532/19, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 12.03.2018 у справі №914/712/16.

35. На думку Боржника, доводи касатора про застосування в оскаржуваних судових рішеннях норм статей 181, 182, 194 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №910/17567/19, від 09.11.2021 у справі №913/20/21, які не містять чіткого визначення протилежних висновків, є виключно голослівними та необґрунтованими.

36. Також Боржник подав клопотання про закриття касаційного провадження. Відповідач у судовому засіданні касаційної інстанції проти задоволення зазначеного клопотання заперечив.

Касаційне провадження

37. Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.07.2024.

38. Відповідно до наказу голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2024 №261-кв суддя Пєсков В.Г. перебував у відпустці з 15.07.2024 по 19.07.2024. У зв`язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 15.07.2024 №32.2-01/1405 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Однак у період з 15.07.2024 до 19.07.2024 автоматичний розподіл не відбувся, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи, що підтверджується відповідними протоколами щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2024, 16.07.2024, 17.07.2024, 18.07.2024, 19.07.2019.

39. У зв`язку з наведеним розгляд справи за касаційною скаргою Відповідача у судовому засіданні, призначеному на 18.07.2024, не відбувся.

40. Згідно з протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 22.07.2024 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів: Картере В.І. - головуючий, доповідач, Пєсков В.Г., Огороднік К.М. Проте відповідно до наказу голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2024 №269-кв суддя Картере В.І. перебував у відпустці з 22.07.2024 по 05.08.2024.

41. З огляду на викладені обставини ухвалою Верховного Суду від 06.08.2024 розгляд касаційної скарги призначено на 29.08.2024 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Позиція Верховного Суду

42. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

43. Предметом касаційного перегляду в цій справі є судові рішення, ухвалені за наслідком розгляду позовів про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошових зобов`язань, стягнутих судовими рішеннями в інших справах.

44. Верховний Суд не приймає до уваги аргументи скаржника, які зводяться виключно до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зокрема пунктом 1 наведеної норми, на який посилається Відповідач при зверненні з касаційною скаргою.

45. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України однією з підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

46. Отже, для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

47. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Тобто на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.

48. Врахувавши викладене та проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень і постанов, на які посилається Відповідач у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає безпідставними його доводи про наявність передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстави касаційного оскарження з огляду на таке.

49. Зокрема, посилання Відповідача на постанови Верховного Суду від 20.08.2019 у справі №916/3255/17, від 21.03.2024 у справі №922/1715/22, від 12.08.2021 у справі №910/17567/19, від 09.11.2021 у справі №913/20/21 є нерелевантними, адже вони ухвалені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у цій справі.

50. Постановою від 20.08.2019 у справі №916/3255/17 Верховний Суд скасував рішення та постанову господарських судів попередніх інстанцій, ухвалених за наслідками розгляду позову про визнання недійсним договору про управління нерухомим майном та застосування наслідків його недійсності шляхом повернення відповідного майна, та закрив провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки фактично позов у зазначеній справі було подано зі спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й в іншій справі (у частині визнання недійсним відповідного договору), в якій прийнято рішення, що набрало законної сили.

51. Постановою від 12.08.2021 у справі №910/17567/19 Верховний Суд залишив без змін рішення та постанову господарських судів попередніх інстанцій, якими задоволено позов про стягнення збитків, завданих безпідставним стягненням з позивача відповідної суми як оплати послуг балансування природного газу.

52. Постановою від 09.11.2021 у справі №913/20/21 Верховний Суд скасував рішення та постанову господарських судів попередніх інстанцій, якими відмовлено у задоволенні позову про стягнення штрафу та збитків внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором поставки, передавши справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку про передчасність висновків господарських судів про належне повідомлення відповідачем позивача про наявність форс-мажорних обставин, а також про необґрунтоване відхилення судами клопотання позивача про долучення доказів на підтвердження понесення ним збитків, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

53. На відміну від цієї справи, що розглядається, у справах №916/3255/17, №910/17567/19 і №913/20/21 не розглядалися спори щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема, не вирішувалось питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення тієї частини нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, яка не була заявлена до стягнення позивачем під час звернення з позовом у іншій справі, та / або нарахування відповідних платежів на зобов`язання, підтверджені судовим рішенням у іншій справі.

54. Постановою від 21.03.2024 у справі №922/1715/22 Верховний Суд скасував постанову апеляційного господарського суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу, що становить 20% вартості товару, передавши справу в скасованій частині на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції, а в решті залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій, якими, зокрема, відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем сплати штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором щодо своєчасної поставки товару. На відміну від правовідносин у справі, що розглядається, у справі №922/1715/22 інфляційні втрати і 3% річних було нараховано позивачем на штрафні санкції за невиконання негрошового зобов`язання, розмір яких було визначено не судовим рішенням, а безпосередньо на підставі умов договору вперше.

55. Посилання Відповідача у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №924/532/19, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 підлягають відхиленню у зв`язку з тим, що від викладених у них висновків щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

56. Водночас необхідно зауважити, що Верховний Суд у встановленому законом порядку відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Верховний Суд відступив, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (подібна за змістом правова позиція сформульована, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23).

57. З огляду на таке Верховний Суд також не приймає до уваги посилання Відповідача на висновок, викладеній у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №914/712/16, який по суті є аналогічним висновкам, викладеним у постановах від 14.01.2020 у справі №924/532/19 і від 21.05.2019 у справі №916/2889/13.

58. Отже, доводи Відповідача про те, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у перелічених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження, адже вони стосуються правовідносин, які не є подібними, що є підставою для закриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2024 у справі №910/11294/23(910/16838/23).

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Пєсков