ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2024 р. м. Житомир Справа № 922/973/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Звєрєвої С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Куць О.Т. представник, дов. №076/01-1246 від 22.12.2023 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (м.Київ)

до Фізичної особи-підприємця Блудової Ольги Анатоліївни

про стягнення 34 450 грн 29 коп

Процесуальні дії по справі.

Господарський суд Житомирської області розглянув справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (м. Київ) до відповідача Фізичної особи-підприємця Блудової Ольги Анатоліївни про стягнення 34 450, 29 грн відповідно до ухвали суду від 13.06.2024 про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання призначив на 18.07.2024 о 10:00.

Суд ухвалою від 28.06.2024 задовольнив клопотання представника позивача Ольги Куць про участь в судовому засіданні 18.07.2024 о 10:00 в режимі відеоконференції в Шостому апеляційному адміністративному суді.

Суд ухвалою від 18.07.2024 призначив судове засідання на 26.07.2024 р 12:00.

Суд ухвалою від 24.07.2024 задовольнив клопотання представника позивача Ольги Куць про участь у судовому засіданні 26.07.2024 о 12:00 в режимі відеоконференції в Шостому апеляційному адміністративному суді.

26.07.2024 представник відповідача ФОП Блудової О.А. адвокат Мирось С.В. подав суду через підсистему "Електронний суд" та на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгляду справи та участь в засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Суд ухвалою від 26.07.2024 відклав розгляд справи на 02.09.2024 о 12:00, одночасно ухвалив провести засідання в режимі відеоконференції як представника позивача Ольги Куць в Шостому апеляційному адміністративному суді, так і за участю представника відповідача ФОП Блудової О.А. адвоката Сергія Мирося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України (тут і далі за текстом - Кодексу) суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про дату, час і місце судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про дату, час і місце судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 242 Кодексу днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Водночас абзацом 2 згаданої статті передбачено, що якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Судом встановлено, що згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду КП "ДСС" документ в електронному вигляді, зокрема, ухвали суду від 18.07.2024 було доставлено відповідачу 18.07.2024 та, з урахуванням правила абз. 2 п. 2 ч. 6 ст. 242 Кодексу, вважається врученою 19.07.2024; ухвалу від 24.07.2024 було доставлено відповідачу 24.07.2024 о 14:54; ухвалу від 26.07.2024 було доставлено відповідачу 29.07.2024 о 17:47, з урахуванням правила абз. 2 п. 2 ст. 242 Кодексу, вважається врученою 30.07.2024.

За приписами п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Розгляд справи є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення учасників справи та інших осіб про дату, час і місце судового засідання. Право бути належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №918/1478/14, від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Суд констатує, що представник відповідача адвокат Сергій Мирось мав можливість взяти участь в судовому засіданні 02.09.2024 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до ухвали суду від 26.07.2024 для надання усних пояснень на спростування чи повне/часткове визнання доводів позову.

Законодавець у ч. 5 ст. 197 Кодексу обумовив, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» сторони спору зобов`язані в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (ч. 4 ст. 11 Кодексу).

Як нагадує Суд у справі «Осіпов проти України», стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні 02.09.2024 суд прийняв вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" звернулося з позовом до суду до відповідача Фізичної особи-підприємця Блудової Ольги Анатоліївни про стягнення 34 450, 29грн, з яких 16 656, 74грн основного боргу, 2 906, 90грн пені, 2 498, 52грн 15% штрафу, 2 527, 14грн 3% річних, 9 860, 99 грн інфляційних втрат (тут і далі за текстом - Позивач, Відповідач).

В обґрунтування підстав поданого позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем свого грошового зобов`язання за право тимчасового користування місцями для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за період з 12.08.2018 до 13.06.2019 на суму 16 656, 74 грн.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Справу розглянуто за наявними в ній матеріалами за правилами ст. 165 та 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

1. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №503 від 25.04.2014 "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами", серед інших, Відповідачу (п. 31 Додатку) надано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (а.с. 11-12).

2. Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1178 від 21.10.2014 "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами", серед інших, Відповідачу (п. 396 Додатку) надано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (а.с. 9-10).

3. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 12.11.2014 №1330 "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами", серед інших, Відповідачу (п. 151 Додатку) надано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами за адресою Шевченківський р-н, вул. Ярославів Вал, 19/33-а (а.с. 13-14).

4. На підставі рішень Виконавчого органу Київради (КМДА) Відповідачу були надані дозволи на розміщення рекламного засобу №39988-14 (а.с. 15-17), №39679-14 (а.с. 18-20); №39680-14 (а.с. 21-23); №39681-14 (а.с. 24-26); №39987-14 (а.с. 27-29).

5. 17.09.2013 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (як Підприємство, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Блудовою Ольгою Анатоліївною (як Розповсюджувач, Відповідач) був укладений Договір №1170/13 на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва (тут і далі за текстом - Договір №1170/13), відповідно до якого за цим Договором на підставі відповідного наказу дозвільного органу про встановлення пріоритету на місце (-я) для розміщення рекламного (-их) засобу (- ів), дозволу (-ів) на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданого (-их) на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Розповсюджувачеві надається право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів) (далі - РЗ), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким (-и) здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва (далі - Право тимчасового користування), за умов повного дотримання Розповсюджувачем цього Договору та Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №37/6253, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок), а Розповсюджувач зобов`язується користуватися наданим йому Правом тимчасового користування, своєчасно та згідно з умовами цього Договору перерахувати плату за Право тимчасового користування виключно на поточний рахунок Підприємства, належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обов`язки за цим Договором та не зловживати наданими Розповсюджувачу правами.

Права та обов`язки сторін визначені у розділі 4 Договору №1170/13, зокрема, Підприємство зобов`язане формувати рахунки на оплату за право тимчасового користування, інших платежів та компенсації витрат Підприємства на організацію та проведення демонтажу РЗ (підп. 4.2.1. п.4.2. Договору №1170/13).

Розповсюджувач зобов`язаний, серед іншого, не пізніше 25 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення пріоритету (підп. 5.2.3. п. 5.2. Договору №1170/13); у повному обсязі сплачувати штрафи, пеню у разі прострочення Розповсюджувачем строків (термінів) сплати та порушення Розповсюджувачем інших умов цього Договору (підп. 5.2.4. п. 5.2. Договору №1170/13).

Сторони домовилися, що ціною цього Договору є плата за право тимчасового користування, розрахована згідно вимог Порядку, цього Договору, згідно встановлених за Розповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних програмах (підп. 6.1. Договору №1170/13).

Розмір плати за право тимчасового користування встановлюється виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та нараховується Підприємством відповідно до вимог Порядку та умов цього Договору (п. 6.2. Договору №1170/13).

Розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасового користування є календарний місяць (п. 6.7. Договору №1170/13).

Плата за право тимчасового користування нараховується Підприємством щомісячно та перераховується Розповсюджувачем зовнішньої реклами не пізніше двадцять п`ятого числа поточного місяця, виключно на поточний рахунок Підприємства, в розмірах, зазначених Підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє Розповсюджувача зовнішньої реклами від здійснення плати за право тимчасового користування (п. 6.8. Договору №1170/13).

Підприємство має право застосувати до Розповсюджувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення платежів - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми; у разі нерозміщення Розповсюджувачем соціальної реклами - штраф у розмірі 500 гривень за кожний день затримки розміщення соціальної реклами (п. 7.2. Договору №1170/13).

Підприємство має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування, що складає більше 1 (одного) місяця - штраф у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків простроченої суми (п. 7.3. Договору №1173/13).

6. 22.05.2014 сторони уклали адресну програму на право тимчасового користування №6 до Договору №1173/13 на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва від 17 вересня 2013, згідно якої Розповсюджувачу зовнішньої реклами надано право на тимчасове користування місцем (-ями) за адресою (-ами): 1) Рекламна вивіска на будинку (будівлі), споруді, розміри 4.696х0.678 заг. пл. 3.1839 кв.м., кількість 1 №39987-14; місце розміщення (адреса): Шевченківський р-н, вул. Ярославів Вал, 19/33-А (а.с. 32).

7. 17.11.2014 сторони уклали адресну програму на право тимчасового користування №7 до Договору №1173/13 на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва від 17 вересня 2013, згідно якої Розповсюджувачу зовнішньої реклами надано право на тимчасове користування місцем (-ями) за адресою (-ами): 1)Кронштейн на фасаді будинку (будівлі), споруді, розміри 0.650х0.520 заг.пл. 0.6760 кв.м., кількість площин 2 №39988-14; місце розміщення РЗ (адреса) Шевченківський р-н, вул. Ярославів Вал, 19/33-А (а.с. 33).

8. 01.12.2014 сторони уклали адресну програму на право тимчасового користування №8 до Договору №1173/13 на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва від 17 вересня 2013, згідно якої Розповсюджувачу зовнішньої реклами надано право на тимчасове користування місцем (-ями) за адресою (-ами): 1) Рекламна вивіска на будинку (будівлі), споруді, розміри 0.900х1.900 заг.пл. 1.7100 кв.м., кількість 1 №39679-14, адреса: Шевченківський р-н, вул. Ярославів Вал, 19/33-А; 2) Рекламна вивіска на будинку (будівлі), споруді, розміри 0.900х1.900 заг. пл. 1.7100кв.м., кількість 1 №39680-14, адреса: Шевченківський р-н, вул. Ярославів Вал, 19/33-А; 3) Рекламна вивіска на будинку (будівлі) споруді, розміром 0.900х1.900 заг. пл. 1.7100 кв.м., кількість 1 №39681-14 (а.с. 34).

9. Позивачем виставлено Відповідачу рахунки на оплату послуг за тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу на загальну суму 16 656, 74 грн, зокрема: 1) №178193 від 12.10.2018 на суму 2 091, 06 грн; 2) рахунок №180352 від 15.11.2018 на суму 2 091, 06 грн; 3) №182383 від 14.12.2018 на суму 2 091, 06 грн; 4) №184504 від 14.01.2019 на суму 2 091, 06 грн; 5) розрахунок коригування №№185947 від 04.02.2019 до рахунку-фактури №184504 від 14.01.2019 на суму - 3,08 грн; 6) №187020 від 14.02.2019 на суму 1 995, 34 грн; 7) №188957 від 12.03.2019 на суму 1 995, 34 грн; 8) №191227 від 12.04.2019 на суму 1 842, 50 грн; 9) №193534 від 14.05.2019 на суму 1 231, 20 грн; 10) №195939 від 13.06.2019 на суму 1 231, 20 грн (а.с. 36-45).

10. 30.01.2019 за №196-455/КР та 02.12.2020 за №196-2932/КР Позивач надсилав Відповідачу претензії-вимоги про сплату заборгованості, однак які залишені без задоволення.

11. Позивач звернувся з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості на суму 16 656, 74грн в примусовому порядку.

12. Додатково Позивач заявив до стягнення 2 906,90грн пені, 2 498, 52грн 15% штрафу, 2 527, 14грн 3% річних та 9 860, 99грн інфляційних втрат.

13. Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористалась.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому, зокрема, одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу).

2. Судом встановлено, що укладений між сторонами спору Договір №1170/13 за своєю правовою природою є договором послуг, який регулюється главою 63 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

2.1. Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначено Законом України "Про рекламу" від 3 липня 1996 року за № 270/96-ВР.

Відповідно до статті 16 вказаного Закону визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

2.3. Правовідносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами регулюються Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 (тут і далі за тектом - Правила №2067).

У п.3 вказаних Правил №2067 визначено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Пунктом 32 Правил №2067 визначено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

2.4. Судом встановлено, що Відповідачу видано дозволи на розміщення об`єкта зовнішньої реклами, а саме: 1) №39988-14, 2) №39679-14; 3) №39680-14; 4) №39681-14; 5) №39987-14.

2.5. Суд констатує, що сторони у підп. 5.2.3. п. 5.2., 6.8. Договорі №1170/13 домовилися про те, що плата за право тимчасового користування нараховується підприємством щомісячно та перераховується не пізніше двадцять п`ятого числа поточного місяця виключно на поточний рахунок підприємства в розмірах визначених, підприємством в рахунках.

2.6. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 зазначено, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Отже, у разі обґрунтування заявленого позову посиланням на договірні відносини, розглядаючи спір, господарський суд перш за все має встановити правову природу договору з урахуванням якої визначити зміст спірних правовідносин, їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків і моменту виникнення зобов`язання.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц).

2.7. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

2.8. Учасник господарських відносин, що порушив майнові права іншого суб`єкта, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи пред`явлення ним претензії чи звернення до суду (ст. 222 ГК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

2.9. Судом встановлено, що Позивач виставив Відповідачу до оплати рахунки на загальну суму 16 656, 74 грн.

Докази сплати рахунків Відповідачем, а саме: 1) №178193 від 12.10.2018 на суму 2 091, 06 грн; 2) рахунок №180352 від 15.11.2018 на суму 2 091, 06 грн; 3) №182383 від 14.12.2018 на суму 2 091, 06 грн; 4) №184504 від 14.01.2019 на суму 2 091, 06 грн; 5) розрахунок коригування №№185947 від 04.02.2019 до рахунку-фактури №184504 від 14.01.2019 на суму - 3,08 грн; 6) №187020 від 14.02.2019 на суму 1 995, 34 грн; 7) №188957 від 12.03.2019 на суму 1 995, 34 грн; 8) №191227 від 12.04.2019 на суму 1 842, 50 грн; 9) №193534 від 14.05.2019 на суму 1 231, 20 грн; 10) №195939 від 13.06.2019 на суму 1 231, 20 грн, матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, позовна вимога про стягнення основного боргу за тимчасове користуванням місцями для розміщення рекламних засобів на суму 16 656,74 грн підлягає задоволенню.

3. Щодо позовної вимоги про стягнення пені на суму 2 906, 90 грн.

Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

3.1. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

3.2. Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (правові позиції ВС/КГС у постановах від 28.01.2020 №910/17753/18, від 20.08.2020р. у справі №902/959/19; від 10.09.2020 у справі №916/1777/19).

3.3. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України (правові позиції ВС/КГС у постановах від 20 серпня 2020 року у справі №902/959/19, від 09 березня 2021 року у справі №924/441/20).

3.4. Як встановлено Судом, сторони у п. 7.2. Договору №1170/13 погодили сплату пені за несвоєчасне внесення плати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, тобто не відступлено від загального правила ч. 6 ст. 232 ГК України.

3.5. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 наведено висновок, за змістом якого, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, у тому числі зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Суд здійснивши перевірку арифметичного розрахунку пені, наведеного Позивачем на суму 2 906, 90 грн, здійснив власний розрахунок, зокрема.

1) за рахунком №178193 від 12.10.2018 на суму 2 091, 06 грн, строк сплати припадав на 25.10.2018, період прострочення: 26.10.2018 до 25.04.2019, сума боргу 2 091, 06 грн, 182 дні прострочення, пеня: 375, 36 грн;

2) за рахунком №180352 від 15.11.2018 на суму 2 091, 06 грн, строк сплати припадав на 25.11.2018 (неділя), тому з урахуванням норм ч. 5 ст. 254 ЦК України, останній день сплати 26.11.2018, період прострочення: 27.11.2018 до 25.05.2019, сума боргу 2 091, 06 грн, кількість днів прострочення 180 днів, пеня: 369, 52 грн;

3) за рахунком №182383 від 14.12.2018 на суму 2 091, 06 грн, строк сплати припадав на 25.12.2018, період прострочення: 26.12.2018 до 25.06.2019, сума боргу 2 091, 06 грн, кількість днів прострочення 182 дні, пеня: 371, 86 грн;

4) за рахунком №184504 від 14.01.2019 на суму 2 091, 06 грн, строк сплати припадав на 25.01.2019, період прострочення:26.01.2019 до 03.02.2019, сума боргу 2 091, 06 грн, кількість днів прострочення 9 днів, пеня: 18,56 грн;

5) за рахунком коригування №185947 від 04.02.2019 до рахунку №184504 від 14.01.2019 на суму -3,08 грн, період прострочення: 04.02.2019 до 25.07.2019, сума боргу 2 087,98 грн, кількість днів прострочення 172 дні, пеня: 348, 61 грн.

Однак позивачем за період з 26.01.2019 до 25.07.2019 заявлено пеню в сумі 367, 14 грн, тому Суд погоджується із сумою пені, визначеною Позивачем у вказаний період.

6) за рахунком №187020 від 14.02.2019 на суму 1 995, 34 грн, строк сплати припадав на 25.02.2019, період прострочення: 26.02.2019 до 25.08.2019, сума боргу 1 995, 34 грн, кількість днів прострочення 181 день, пеня: 347, 46 грн;

7) за рахунком №188957 від 12.03.2019 на суму 1 995, 34 грн, строк сплати припадав на 25.03.2019, період прострочення: 26.03.2019 до 25.09.2019, сума боргу 1 995, 34 грн, кількість днів прострочення 184 дні, пеня: 348, 88 грн;

8) за рахунком №191227 від 12.04.2019 на суму 1 842, 50 грн, строк сплати припадав на 25.04.2019, період прострочення: 26.04.2019 до 25.10.2019, сума боргу 1 842, 50 грн, кількість днів прострочення 183 дні, пеня: 315, 70 грн;

9) за рахунком № 193534 від 14.05.2019 на суму 1 231, 20 грн, строк сплати припадав на 25.05.2019 (субота), тому з урахуванням норм ч. 5 ст. 254 ЦК України, останній день сплати 27.05.2019, період прострочення: 28.05.2019 до 25.11.2019, сума боргу 1 231, 20 грн, кількість днів прострочення 182 дні, пеня: 205, 59 грн;

10) за рахунком №195939 від 13.06.2019 на суму 1 231, 20 грн, строк сплати припадав на 25.06.2019, період прострочення: 26.06.2019 до 25.12.2019, сума боргу 1 231, 20 грн, кількість днів прострочення 183 дні, пеня: 200, 97 грн.

Загалом, обґрунтованою до стягнення пеня в сумі 2 902, 48 грн. У стягненні 4,42 грн пені слід відмовити.

4. Щодо позовної вимоги про стягнення 15% штрафу на суму 2 498, 52 грн.

Судом встановлено, що сторони у п. 7.3. Договору №1170/13 встановили, що підприємство має право додатково нараховувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування, що складає більше 1 (одного) місяця - штраф у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків простроченої суми.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України (п.7.38 постанови ВПВС від 01.06.2021р. у справі №910/12876/19).

Судом перевірено арифметичний розрахунок 15% штрафу на суму 2 498, 52 грн, здійснений Позивачем, за наслідками якого визнано його обґрунтованим.

5. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 2 527, 14 грн та суми інфляційних втрат на суму 9 860, 99 грн.

5.1. Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (подібний висновок викладений, зокрема, у пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Визначені ч.2 ст.625 ЦК право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 20 лютого 2023 року у cправі № 910/15411/21).

У постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 викладено правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078).

5.2. Суд констатує, що згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 08.11.2019 №127/15672/16-ц).

З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення 2 527, 14 грн 3% річних, 9 860, 99 грн суми інфляційних втрат в повному обсязі.

6. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач довів обґрунтованість позовних вимог в частині, визнаній Судом, тоді як Відповідач їх не спростував.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Господарський суд на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України покладає на Відповідача судовий збір у повному обсязі, з вини якого виник спір.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Блудової Ольги Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (Боричів ухвіз, 8, м. Київ, 04070, ):

- 16 656, 74 грн основного боргу;

- 2 498, 52 грн 15% штрафу;

- 2 902, 48 грн пені;

- 2 527, 14 грн 3% річних;

- 9 860, 99 грн інфляційних втрат;

- 3 028, 00 грн судового збоу.

Видати наказ.

3. У стягненні 4, 42 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 06.09.24

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2- позивачу (через Ел. суд)

3- відповідачу (через Ел. суд)