ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2024 р. Справа№ 910/334/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Вовка І.В.

Палія В.В.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 (повний текст складений 22.04.2024)

у справі №910/334/24 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни

до Фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни

про повернення 80 400 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець Шелюк Наталя Олексіївна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни про повернення 80 400,00 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур ним було придбано товар на суму 80400,00 грн., в процесі використання якого в межах гарантійного строку було виявлено істотні недоліки, що унеможливило його використання за призначенням. Враховуючи те, що вказані недоліки товару не виправлені відповідачем, використання товару за призначенням неможливе, а відповідач уникає будь-якої заміни товару та повертати сплачені за товар грошові кошти, позивач звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання відповідача перерахувати на користь позивача вартість оплаченого товару у сумі 80400,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 в позові Фізичної особи - підприємця Шелюк Наталі Олексіївни (далі ФОП Шелюк Н.О.) відмовлено повністю; стягнуто з ФОП Шелюк Н.О. на користь Фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни (далі ФОП Семко В.Б.) 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 000 грн витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано суду складеного акту про виявленні невідповідності якості, комплектності, комплекту супровідних документів, який визначений в Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання по якості №П-7.

5. Таким чином, позивачем не доведено відсутність супровідних документів, які надсилались разом з Акумуляторними батареями.

6. Недоліки акумуляторних батарей виникли внаслідок порушення позивачем правил їх експлуатації.

7. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

8. Доводи позивача щодо того, що паспорт на кислотно-свинцеву герметизовану акумуляторну батарею, технічний висновок №1-230622 від 22.06.2023 та результати діагностики № 1-230622 від 22.06.2023 є недопустимими, неналежними та недостовірними доказами судом не приймаються до уваги, оскільки іншого висновку матеріали справи не містять та позивачем не надано, проведення експертизи стосовно цих питань позивачем не заявлено.

9. Враховуючи те що відповідач, як продавець, належним чином виконав зобов`язання щодо поставки товару, а позивачем не доведено, що поставлений відповідачем товар був неякісним, а недоліки акумуляторних батарей виникли внаслідок порушення позивачем правил їх експлуатації, то позивач не має право відмовитись від зобов`язання і вимагати коштів, сплачених за поставлений товар, який перебуває у його володінні.

10. Судом не встановлено порушеного права позивача, з огляду на що строки позовної давності не застосовуються.

11. З огляду на викладене, місцевий суд виснував, що вимога позивача про повернення йому 80400,00 грн задоволенню не підлягає.

12. Матеріалами справи підтверджено понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн та витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, у сумі 2100,00 грн.

13. Заперечень позивача щодо сум заявлених до стягнення вказаних витрат матеріали справи не містять.

14. Таким чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн та витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у сумі 2000,00 грн місцевим судом покладені на позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

15. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2024, Фізична особа-підприємець Шелюк Наталя Олексіївна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/334/24, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

16. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, на таке:

17. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилається на певні умови експлуатації товару, які начебто були порушені не дослідивши при ньому той факт, що експлуатаційні документи на товар, що визначають умови його використання, не надавалися під час продажу.

18. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на документах із чіткими ознаками недостовірності.

19. Суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки факту надання представником відповідача наперед недостовірної інформації, що вплинуло на ухвалення необґрунтованого рішення.

20. Суд першої інстанції не дослідив повною мірою гарантійні зобов`язання Відповідача. у зв`язку з чим ухвалив необґрунтоване рішення в частині позбавлення Позивача права на повернення сплачених за товар грошових коштів.

21. Суд першої інстанції самостійно дає недостовірну інформацію, на якій у подальшому ґрунтує свої висновки.

22. Судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі питання кількості батарей, що надсилалися для проведення гарантійного ремонту або заміни.

23. Судом першої інстанції здійснено необґрунтований розподіл судових витрат.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

24. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: Яценко О.В. (головуючий суддя), Вовк І.В., Палій В.В.

25. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/334/24; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

26. Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, планові та екстрені відключення електроенергії по місту Києву, дана апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

27. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28. Відповідачем виставлено позивачу наступні рахунки-фактури на оплату акумуляторних батарей 12В 100Аг (далі - Товар):

- рахунок-фактура № АЕ-0000365 від 21.02.2023 р. на суму 40800 грн.;

- рахунок-фактура № АЕ-0000369 від 10.03.2023 р. на суму 20000 грн.;

- рахунок-фактура № АЕ-0000375 від 31.03.2023 р. на суму 19600 грн.

29. Попередня плата згідно з виставленими рахунками-фактури у сумі 80400,00 грн, була сплачена позивачем у повному обсязі в дні їх виставлення.

30. Вказана обставина визнається сторонами у справі, а відтак не потребує доказуванню згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України.

31. Відповідачем поставлено позивачеві 8 Акумуляторних батарей на загальну суму 80400,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № АЕ-0000365 від 22.02.2023 р. на суму 40800 грн, № АЕ-0000369 від 10.03.2023 р. на суму 20000 грн, № АЕ-0000375 від 31.03.2023 р. на суму 19600 грн.

32. З матеріалів справи вбачається, що сторони через застосунок «Viber» погодили поставку товару - Акумуляторних батарей CSB HRL 12330W, як альтернативних Акумуляторним батареям 12В 100Аг, які постачалися позивачеві за попередніми господарськими правовідносинами.

33. Підписавши видаткові накладні за якими здійснено поставку товару сторонами погоджено поставку Акумуляторних батарей CSB HRL 12330W відповідно до характеристик, що надсилалась позивачу перед покупкою.

34. За твердженням позивача, під час експлуатації акумуляторних батарей ним виявлено, що вони не заряджаються.

35. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не погоджено гарантійний строк експлуатації поставленого позивачем товару під час погодження умов договору, укладеного у спрощений спосіб.

36. 23.04.2023 в телефонному режимі та 24.04.2023 через застосунок «Viber» позивачем було повідомлено відповідачу про несправність батарей, а саме зазначено, що акумуляторні батареї перестали заряджатися.

37. Тобто поставлені відповідачем акумуляторні батареї перебували у користуванні позивача протягом 1 місяця (кожна партія).

38. Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено паспорт на кислотно-свинцеву герметизовану акумуляторну батарею - з технічними характеристиками.

39. Пунктом 7.2 зазначеного паспорту передбачено, що дата закінчення гарантійних зобов`язань вказана на гарантійному стікері, який знаходиться на батареї.

40. Як вже зазначалось сторони не оформлювали гарантійних зобов`язань на поставлений товар.

41. Позивачем не надано гарантійних талонів / фото гарантійних стікерів розміщених на товарі із датою закінчення гарантії.

42. Відтак доказів, на підтвердження дати виготовлення Акумуляторних батарей CSB HRL 12330W, від якої обчислюється гарантійний строк, матеріали справи не містять.

43. Видаткові накладні, за якими поставлявся, товар підписані без претензій зі сторони позивача щодо комплектності чи якості поставленого відповідачем товару, його технічних характеристик та у встановлені пунктом 6 Інструкції - П-7 строки вимоги щодо некомплектності товару (в тому числі щодо відсутності технічної документації на акумуляторні батареї) не заявлялися.

44. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Акумуляторні батареї CSB HRL 12330W позивачем замовлено та отримано тричі 22.02.2023, 10.03.2023 та 31.03.2023, що свідчить про те, що поставлений товар відповідав як технічним характеристикам, так і запитам позивача.

45. Акумуляторні батареї CSB HRL 12330W пройшли оцінку відповідності, що підтверджується копією сертифікату відповідності за № UA0.YT.110410-22 терміном дії з 04.11.2022 по 03.11.2023.

46. Позивач стверджує, що супровідних документів на поставку Акумуляторних батарей CSB HRL 12330W відповідачем надано не було.

47. Водночас, відповідач стверджує, що разом із поставленим товаром відповідачу направлявся повний комплект супровідних документів, серед яких: паспорт на кислотно-свинцеву герметичну акумуляторні батарею, сертифікат відповідності, видаткові накладні.

48. З матеріалів справи вбачається, що ФОП Семко В.Б. перед продажем акумуляторних батарей було надано ФОП Шелюк Н.О. характеристику на акумуляторної батареї CSB HRL 12330W, після чого позивач зробила замовлення на поставку зазначених батарей тричі.

49. З листування сторін у застосунку «Viber», знімки з екрану якого містяться в матеріалах справи, вбачається направлення позивачу перед покупкою характеристики акумуляторних батарей CSB HRL 12330W та згода на поставку саме Акумуляторних батарей CSB HRL 12330W.

50. позивачем не надано суду складеного акту про виявленні невідповідності якості, комплектності, комплекту супровідних документів, який визначений в Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання по якості №П-7.

51. Таким чином, позивачем не доведено відсутність супровідних документів, які надсилались разом з Акумуляторними батареями.

52. Як вбачається з матеріалів справи, стосовно втрати ємності акумуляторних батарей CSB HRL12330W, то для усунення недоліків позивачем направлено відповідачеві 6 акумуляторних батарей, які направлялись відповідачем на діагностику офіційним представникам виробника акумуляторних батарей ТОВ «Вибір Корпорейшн».

53. За результатом проведених діагностик складено технічний висновок №1-230622 від 22.06.2023 та результати діагностики № 1-230622 від 22.06.2023 з яких слідує, що втрата ємності акумуляторних батарей CSB HRL12330W сталася в результаті порушення технічних вимог щодо експлуатації батарей цієї серії, вказаних виробником, а саме:

- Серія батарей HRL не призначена для використання в циклічному режимі при глибокому розряді;

- Характеристики зарядного пристрою і часу заряду батарей могли не відповідати технічним умовам з експлуатації, вказаних виробником в технічних характеристиках акумуляторних батарей (для більш детального висновку необхідне ознайомлення з характеристиками зарядного пристрою і графіком роботи обладнання.);

- Дане звернення не відноситься до гарантійного випадку так як втрата ємності батареї відбулася не з вини виробника (брак на виробництві), а з вини покупця в результаті порушення технічних вимог щодо експлуатації батарей цієї серії;.

54. Отже, недоліки акумуляторних батарей виникли внаслідок порушення позивачем правил їх експлуатації.

55. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

56. Доводи позивача щодо того, що паспорт на кислотно-свинцеву герметизовану акумуляторну батарею, технічний висновок №1-230622 від 22.06.2023 та результати діагностики № 1-230622 від 22.06.2023 є недопустимими, неналежними та недостовірними доказами судом не приймаються до уваги, оскільки іншого висновку матеріали справи не містять та позивачем не надано, проведення експертизи стосовно цих питань позивачем не заявлено.

57. Враховуючи те що відповідач, як продавець, належним чином виконав зобов`язання щодо поставки товару, а позивачем не доведено, що поставлений відповідачем товар був неякісним, а недоліки акумуляторних батарей виникли внаслідок порушення позивачем правил їх експлуатації, то позивач не має право відмовитись від зобов`язання і вимагати коштів, сплачених за поставлений товар, який перебуває у його володінні.

58. Судом не встановлено порушеного права позивача, з огляду на що строки позовної давності не застосовуються.

59. З огляду на викладене, вимога позивача про повернення йому 80400,00 грн задоволенню не підлягає.

60. Відповідачем подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому він просить стягнути з ФОП Шелюк Наталі Олексіївни на користь ФОП Семко Вікторії Борисівни 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2000 грн витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи/ підготовки до її розгляду.

61. У відзиві на позовну заяву відповідачем вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається з витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 12000 грн.

62. 19.01.2024 р. між АО «Удовиченко та партнери» та ФОП Семко Вікторією Борисівною укладено договір про надання правничої допомоги № 7/24, предметом якого є надання правничої допомоги клієнту у правничої допомоги у справі № 910/334/24 яка перебуває на розгляді у Господарському суді міста Києва.

63. Пунктом 2.2 договору встановлено, що розмір гонорару за правничу допомогу передбачену даним договором (за виключенням представництва інтересів клієнта в суді) становить фіксовану суму - 10000 грн.

64. ФОП Семко В.Б. сплачено на користь АО «Удовиченко і партнери» гонорар у сумі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 12.02.2024.

65. Крім того, відповідачем понесено витрати на послуги письмового перекладу з російської / англійської мови на українську мову, що узгоджується долученими доданого клопотання доказами: рахунком №08-24 від 06.02.2024, актом № 08-24 виконаних робіт на загальну суму 2100,00 грн. та квитанцією від 06.02.2024, а саме: ПП «Бюро перекладів «Адванс» на замовлення ФОП Семко В.Б. здійснено переклад долучених до позову характеристики на акумуляторну батарею CSB HRL 12330W та знімків з екрана (скріншотів) листування у застосунку «Viber».

66. Матеріалами справи підтверджено понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн та витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, у сумі 2100,00 грн.

67. Заперечень позивача щодо сум заявлених до стягнення вказаних витрат матеріали справи не містять.

68. Таким чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн та витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у сумі 2000,00 грн покладаються на позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

69. Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно визначив і застосував норми матеріального та процесуального права при вирішені спору у цій справі.

70. Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

71. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

72. У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

73. При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

74. Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

75. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

76. Статті 626, 628, 629 ЦК України визначають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

77. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

78. Відповідно до ст. 638 ЦК України , яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

79. Згідно зі ст 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

80. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

81. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

82. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

83. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

84. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

85. Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

86. Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

87. Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

88. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

89. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

90. Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

91. Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

92. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилається на певні умови експлуатації товару, які начебто були порушені не дослідивши при ньому той факт, що експлуатаційні документи на товар, що визначають умови його використання, не надавалися під час продажу.

93. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на документах із чіткими ознаками недостовірності.

94. Суд першої інстанції не напав жодної правової оцінки факту надання представником відповідача наперед недостовірної інформації, що вплинуло на ухвалення необґрунтованого рішення.

95. Суд першої інстанції не дослідив мовною мірою гарантійні зобов`язання Відповідача. у зв`язку з чим ухвалив необґрунтоване рішення в частині позбавлення Позивача права на повернення сплачених за товар грошових коштів.

96. Сул першої інстанції самостійно дає недостовірну інформацію, на якій у подальшому ґрунтує свої висновки.

97. Судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі питання кількості батарей, що надсилалися для проведення гарантійного ремонту або заміни.

98. Судом першої інстанції здійснено необґрунтований розподіл судових витрат.

99. Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями відповідача, у зв`язку з таким:

100. З матеріалів справи вбачається, що ФОП Семко В.Б. надала повний комплект супровідних документів до поставленого товару (паспорт на кислотно-свинцеву герметизовану акумуляторну батарею, сертифікат якості, видаткову накладну та рахунок-фактуру).

101. Зі змісту видаткових накладних №АЕ-0000365 від 22.02.2023, №АЕ - 0000369 від 10.03.2023 та № АЕ - 0000375 від 31.03.2023, вбачається, що своїм підписом ФОП Шелюк Н.О. підтвердила, що умови поставки виконані в повному обсязі, претензії до постачальника щодо кількості, комплектності та супровідних документів відсутні.

102. При цьому, ні в претензії від 07.08.2023, ні в позовній заяві, позивач жодного разу не вказала про те, що їй не було надано паспорту (інструкції з експлуатації), сертифікату якості на акумуляторні батареї.

103. Так, у наявному в матеріалах справи листуванні сторін через застосунок «Viber», позивач жодного разу не висловлювала заперечення щодо комплектності долучених до акумуляторних батарей документів, зокрема, стосовно відсутності паспорту (інструкції з експлуатації), сертифікату якості тощо.

104. При цьому, згадка щодо надіслання позивачу документів до акумуляторних батарей міститься в листуванні сторін через застосунок «Viber» (дата: 31.03.2023 о17:00 год).

105. Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (Затверджено постановою Держарбітражу при PM СРСР від 25.04.1966р. №П-7, надалі "Інструкція"), ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та Особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю та комплектністю, а також тари під продукцією чи товарами.

106. Згідно з п. 6 Інструкції П-7 Приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться на складі одержувача в такі строки:

107. а) за умови поставки в інше місто - не пізніше 20 днів, а швидкопсувної продукції - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником або при вивезенні продукції одержувачем;

108. б) за умови поставки у межах міста - не пізніше 10 днів, а швидкопсувної продукції - 24 годин після надходження продукції на склад одержувача.

109. Перевірка якості і комплектності продукції, що надійшла в тарі, проводиться при розкритті тари, але не пізніше зазначених вище термінів, якщо інші терміни не передбачені в договорі у зв`язку з особливостями продукції, що поставляється (товару).

110. Пунктом 14 Інструкції встановлено, що приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т. п.).

111. Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

112. Відповідно до п.16 Інструкції, при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або пакування вимогам стандартів, технічних вимог, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, вказаним в маркуванні та супроводжуючих документах, які засвідчують якість продукції, отримувач зупиняє подальше приймання продукції та складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів.

113. У відповідності до п. 25 Інструкції П-7 особи, які здійснюють приймання продукції за якістю і комплектністю, зобов`язані суворо дотримуватися правил приймання продукції і засвідчувати своїм підписом тільки ті Факти, які були встановлені за їх участю. Запис в акті даних, невстановлених безпосередньо учасниками приймання, забороняється.

114. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано суду складеного акту про виявленні невідповідності якості, комплектності, комплекту супровідних документів, який визначений в Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання по якості №П-7, а тому позивачем не доведено відсутність супровідних документів, які надсилались разом з Акумуляторними батареями.

115. Відповідно до ст. 688 ЦК України, покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

116. У разі невиконання покупцем цього обов`язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

117. Видаткові накладні, за якими поставлявся, товар підписані без претензій зі сторони позивача щодо комплектності чи якості поставленого відповідачем товару, його технічних характеристик та у встановлені пунктом 6 Інструкції - П-7 строки вимоги щодо некомплектності товару (в тому числі щодо відсутності технічної документації на акумуляторні батареї) не заявлялися.

118. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Акумуляторні батареї CSB HRL 12330W позивачем було замовлено та отримано тричі 22.02.2023, 10.03.2023 та 31.03.2023, що свідчить про те, що поставлений товар відповідав як технічним характеристикам, так і запитам позивача.

119. Відповідно до ч. 1 ст. 268 ГК України передбачено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

120. Акумуляторні батареї CSB HRL 12330W пройшли оцінку відповідності, що підтверджується копією сертифікату відповідності за № UA0.YT.110410-22 терміном дії 3 04.11.2022 по 03.11.2023.

121. Стосовно тверджень скаржника, що технічний висновок та результат діагностики не відповідають вимогам чинного законодавства, то колегія суддів зазначає наступне:

122. Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

123. Технічний висновок №1-230622 від 22.06.2023, результати діагностики № 1-230622 від 22.06.2023 в повній мірі відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності, що узгоджується з наступним.

124. Як вбачається з технічного висновку діагностики стану акумуляторних батарей CSB HRL12330W №1-230622 від 22.06.2023 по зверненню ФОП Семко В.Б. на технічну діагностику 29.04.2023 поступили акумуляторні батареї в кількості 2 штуки. Як вбачається з матеріалів справи, вказані акумуляторні батареї були відправлені позивачем відповідачу - 28 квітня 2023 року, що узгоджується з повідомленнями у застосунку «Viber» о 9:54 год. та експрес-накладною №4790.

125. Як вбачається з результату діагностики стану акумуляторних батарей марки CSB, HRL12330W № 1-230622 від 22.06.2023, по зверненню ФОП Семко В.Б. 01.06.2023 поступили на діагностику акумуляторні батареї в кількості 4 штуки. Матеріали справи свідчать, що вказані акумуляторні батареї були відправлені позивачем відповідачу - 30 травня 2023 року, що узгоджується з повідомленнями у застосунку «Viber» о 14:24 год. та експрес-накладною №5321.

126. Отже, датування зазначених документів днем діагностики не свідчить про недостовірність таких доказів. При цьому, представник виробника жодним нормативно-правовим актом не обмежений у часі проведення та складення висновків діагностики.

127. Так, згідно паспорту на кислотно-свинцеву герметичну акумуляторні батарею, а саме п. 3.6. чітко встановлено, що в процесі експлуатації, необхідно постійно контролювати кінцеву напругу заряду батареї:

128. При експлуатації батареї в буферному режимі кінцева напруга заряду батареї повинна знаходитись у межах 13,5-13,8 В. При цьому, зазначенні напруги батарея буде заряджатися до 85-90% але не почнеться процес кипіння електроліту. Це дозволить збільшити строк експлуатації батареї. При експлуатації батареї в буферному режимі, необхідно проводити повний цикл розряду-заряду не рідше одного разу на три місяці. Це дозволить значно продовжити строк експлуатації батареї без втрати нею ємності.

129. При експлуатації батареї в циклічному режимі кінцева напруга заряду батареї повинна знаходитись в межах 14.4-15 В. Після закінчення заряду батарея повинна бути від`єднана від зарядного пристрою. Якщо після закінчення заряду, батарея не буде від`єднана від зарядного пристрою - почнеться процес кипіння, в результаті чого батарея почне втрачати свою ємність і може вийти з ладу. Зменшення кінцевої напруги заряду призведе до значного зменшення кількості циклів заряду розряду батареї.

130. За проведених діагностик, офіційним представником виробника акумуляторних батарей ТОВ «Вибір Корпорейшн», зроблено висновок, що втрата ємності акумуляторних батарей CSB HRL12330W сталася в результаті порушення технічних вимог щодо експлуатації батарей цієї серії, вказаних виробником. А саме:

131. Серія батарей HRL не призначена для використання в циклічному режимі при глибокому розряді.

132. Характеристики зарядного пристрою і часу заряду батарей могли не відповідати технічним умовам з експлуатації, вказаних виробником в технічних характеристиках акумуляторних батарей.

133. Дане звернення не відноситься до гарантійного випадку так як втрата ємності батареї відбулася не з вини виробника (брак на виробництві), а з вини покупця в результаті порушення технічних вимог щодо експлуатації батарей цієї серії.

134. Будь-які гарантійні зобов`язання втрачають силу згідно пунктів 8.1 та 8.7 Паспорту на кислотно-свинцеву герметичну акумуляторну батарею.

135. Отже, за наведених підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що недоліки акумуляторних батарей виникли внаслідок порушення позивачем правил їх експлуатації.

136. Відповідно до ч. 6 ст. 269 ГК України, постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товару, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

137. Отже, вищевказаними доказами підтверджено, що дефекти в акумуляторних батареях виникли внаслідок їх неправильної експлуатації покупцем, таким чином позовні вимоги ФОП Шелюк Н.О. є безпідставними та необґрунтованими.

138. Крім того, матеріали справи свідчать, що позивач направляв на діагностику відповідачу 6 (шість) акумуляторних батарей, після відновлення яких, відповідач не надала жодних доказів, на підтвердження обставин щодо їх несправності. 2 акумуляторні батареї на діагностику позивачем не направлялись, проте позивач з незрозумілих причин заявив вимоги про стягнення вартості 8 батарей.

139. Зі змісту характеристики на акумуляторні батареї CSB HRL12330W вбачається, що вага останньої становить приблизно 29,60 кг.

140. 28 квітня 2023 року, згідно повідомлень у застосунку «Viber» о 9:54 год. позивачем вказано, що батареї «вчора були відправлені», до повідомлення прикріплено, документ на переказ готівки в гривні, фіскальний чек та фото експрес-накладної №4790 від 27.04.2023 (наявна в матеріалах справи), з якої вбачається, що фактична вага відправлення - 60 кг. Отже згідно вказаної накладної підтверджується відправлення 2 (двох) акумуляторних батарей.

141. 30 травня 2023 року згідно повідомлень у застосунку «Viber» о 14:24 год. позивачем вказано, що «ще 2 комплекти батарей відправлено». Варто вказати, що два комплекти батарей це 4 акумуляторні батареї. Водночас, відповідачем відправлено позивачу фото чеку та експрес-накладної №5321 від 30.05.2023 (наявна в матеріалах справи), з якої вбачається, що фактична вага відправлення - 120 кг. Отже, згідно зазначеної накладної підтверджується відправлення 4 (чотирьох) акумуляторних батарей.

142. Таким чином, позивач відправив відповідачу 6 (шість) акумуляторних батарей.

143. Разом з тим, на підтвердження обставин щодо відправки 8 акумуляторних батарей позивач не надав жодної накладної.

144. Як вбачається із листування сторін у за стосунку «Viber» 21 червня 2023 року позивачу з діагностики відправлені батареї (перша партія). 05 липня 2023 року відправлені батареї (друга партія). Тобто на даний час всі акумуляторні батареї знаходяться в розпорядженні позивача.

145. Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов правильного та переконливого висновку що вимога позивача про повернення йому 80400,00 грн задоволенню не підлягає.

146. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

147. Згідно зі статтею 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

148. За положеннями частин першої та другої статті 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

149. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

150. Згідно зі статтею 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

151. Відповідно до частини 6 статті 269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

152. З викладеного вбачається, що гарантійний строк експлуатації - це період в часі протягом якого постачальник гарантує використання товару за призначенням за умови дотримання споживачем правил експлуатації. Тобто, саме протягом вказаного строку постачальник виконує гарантійні зобов`язання, несе відповідальність за дотримання вимог щодо якості поставленого товару, які обумовлено сторонами або установлено положеннями чинного законодавства.

153. Відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І, відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

154. Водночас, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

155. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18, від 30.09.2020 у справі № 927/787/19, від 29.07.2021 у справі № 904/5217/19.

156. Водночас, колегія суддів зазначає, що сторонами не визначено гарантійного строку на товар.

157. Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

158. У постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №921/622/16-г/6, від 30.04.2020 у справі №904/8794/17 викладено правові висновки, згідно з якими у разі якщо недоліки товару виявлено покупцем після його отримання, тягар доказування того, що такі недоліки виникли до його передачі покладається саме на покупця.

159. Як вже було встановлено вище, позивач належними та допустимими доказами не довів, що товар, поставлений відповідачем, був неналежної якості.

160. Таким чином, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, у даному випадку презюмується, що постачальник передав товар належної якості.

161. Крім того, посилання апелянта на приписи ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів відхиляє, оскільки відповідний закон не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли між двома юридичними особами, оскільки в якості споживача такий Закон визначає лише фізичну особу, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону).

162. Щодо заперечень скаржника стосовно витрат на професійну правничу допомогу адвоката, під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

163. 19.01.2024 між АО «Удовиченко та партнери» та ФОП Семко Вікторією Борисівною укладено договір про надання правничої допомоги № 7/24, предметом якого є надання правничої допомоги клієнту у правничої допомоги у справі № 910/334/24 яка перебуває на розгляді у Господарському суді міста Києва.

164. Пунктом 2.2 договору встановлено, що розмір гонорару за правничу допомогу передбачену даним договором (за виключенням представництва інтересів клієнта в суді) становить фіксовану суму - 10000 грн.

165. ФОП Семко В.Б. сплачено на користь АО «Удовиченко і партнери» гонорар у сумі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 12.02.2024.

166. Крім того, відповідачем понесено витрати на послуги письмового перекладу з російської / англійської мови на українську мову, що узгоджується долученими доданого клопотання доказами: рахунком №08-24 від 06.02.2024, актом № 08-24 виконаних робіт на загальну суму 2100,00 грн. та квитанцією від 06.02.2024, а саме: ПП «Бюро перекладів «Адванс» на замовлення ФОП Семко В.Б. здійснено переклад долучених до позову характеристики на акумуляторну батарею CSB HRL 12330W та знімків з екрана (скріншотів) листування у застосунку «Viber».

167. Матеріалами справи підтверджено понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн та витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, у сумі 2100,00 грн.

168. Таким чином, місцевим судом правомірно покладено витрати відповідача на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн та витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у сумі 2000,00 грн - на позивача.

169. Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку щодо того, що відповідач, як продавець, належним чином виконав зобов`язання щодо поставки товару, а позивачем не доведено, що поставлений відповідачем товар був неякісним, а недоліки акумуляторних батарей виникли внаслідок порушення позивачем правил їх експлуатації, то позивач не має право відмовитись від зобов`язання і вимагати коштів, сплачених за поставлений товар, який перебуває у його володінні та у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

170. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

171. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

172. У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

173. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

174. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

175. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

176. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

177. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

178. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

179. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

180. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

181. 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів" .

182. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

183. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

184. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

185. Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

186. Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

187. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

188. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

189. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

190. На підставі наявних у справі доказів у сукупності місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що порушення відповідачем умов укладеного у спрощений спосіб правочину не відбулося, у зв`язку з чим позивач не отримав право на стягнення заявлених сум.

191. З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю позивачем в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України.

192. За таких обставин, колегією суддів апеляційної інстанції визнається правильним висновок місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

193. З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення відхиляються апеляційним господарським судом як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження.

194. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

195. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

196. У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Судові витрати

197. В своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить під час ухвалення рішення у даній справі вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни (РНОКПП НОМЕР_2 ) 8 000 (вісім тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

198. Розглянувши заяву представника фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни адвоката Вотави І.Л. про розподіл судових витрат у справі №910/334/24, колегія суддів прийшла до висновку про її часткове задоволення, у зв`язку з наступним:

199. Представником відповідача було до матеріалів справи було долучено:

- копію договору про надання правничої допомоги №91/24 від 15.05.2024;

- копію Ордеру на надання правничої правової допомоги серії ВК № 1129962;

- копію квитанції про оплату послуг на суму 8000,00 грн. від 20.05.2024.

200. Вказані докази підтверджують надання адвокатом послуг на загальну суму 8000,00 грн.

201. Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

202. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

203. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

204. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.04.2020 по справі №727/4597/19.

205. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

206. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

207. Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

208. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

209. Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

210. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

211. Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

212. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

213. Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої ст. 129 ГПК України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

214. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

215. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

216. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

217. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

218. Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

219. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПКУкраїни).

220. Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

221. При цьому, в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

222. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

223. Зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, не є обов`язковими для суду. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

224. Дослідивши надані відповідачем на підтвердження витрат докази, колегія суддів встановила наступне.

225. Як вбачається зі змісту договору про надання правничої допомоги №91/24 від 15.05.2024(далі договір правової допомоги) відповідно до даного Договору Об`єднання приймає на себе доручення Клієнта про надання останньому правничої допомоги у справі № 910/334/24 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни на рішення господарького суду міста Києва від 14.03.2024, а Клієнт зобов`язується сплатити Об`єднаю гонорар за надану правову допомогу, а також у випадку необхідності - фактичні витрати, пов`язані з виконанням Договору. Правнича допомога передбачена п. 1.1 Договору полягає в наданні юридичних консультацій, правовому аналізі документів, аналізі судової правових позицій Верховного Суду, підготовці проекту відзиву на апеляційну скаргу. Об`єднання призначає адвоката, кандидатура якого відповідає вимогам до компетентності, об`єктивно обумовленим характером доручення, що стосується виконання Договору(п.п. 1.1.-.1.3.).

226. Згідно п. 1.4. договору правової допомоги адвокат під час ведення справи має право:

227. підписувати та подавати документи (відзив, заяви, клопотання та інше) до суду;

228. знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи;

229. брати участь у судових засіданнях;

230. подавати докази;

231. брати участь у дослідженні доказів;

232. задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

233. заявляти клопотання та відводи;

234. давати усні та письмові пояснення судові;

235. подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

236. знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти,

237. прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти;

238. оскаржувати рішення і ухвали суду;

239. користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

240. Відповідно до розділу 2 договору правової допомоги За надання правничої допомоги, передбаченої п. 1.2. Договору, Клієнт сплачує Об`єднанню гонорар. Розмір гонорару за правничу допомогу передбачену даним Договором (за виключенням представництва інтересів Клієнта в суді) становить фіксовану суму - 8000 (вісім тисяч) гривень. Гонорар, сплачується Клієнтом на розрахунковий рахунок Об`єднання впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання даного Договору.

241. Як уже зазначалося, у відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

242. У даному випадку гонорар адвоката погоджено сторонами у договорі правової допомоги у фіксованому розмірі - 8 000 грн, що не суперечить положенням наведеної норми закону.

243. Отже, згідно з поданими позивачем документами, під час розгляду справи апеляційним господарським судом позивачу були надані послуги правничої допомоги на загальну суму 8000,00 грн.

244. Водночас, як уже зазначалося, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

245. Подані стороною документи на підтвердження факту понесення нею витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

246. Відповідні докази згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

247. У пункті 52 постанови від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 Верховний Суд вказав, що визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

248. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

249. Врахувавши принцип співмірності, колегія суддів зазначає, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Суд констатує, що витрати на підготовку заяв по суті справи (відзивів, відповідей на відзиви, заперечень), як правило, підлягають відшкодуванню, оскільки вони відповідають критерію необхідності (їх надання вимагається згідно з процесуальним законом). У той же час, витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування у кожному без винятку випадку, проте можуть бути відшкодовані, якщо ця робота вплинула на розгляд справи.

250. Дослідивши подані позивачем під час апеляційного перегляду справи документи, суд вважає, що вказані витрати на суму 8000,00 грн є неспівмірними із предметом позову та складністю справи на стадії апеляційного провадження, витраченим адвокатом часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, з огляду на обсяг справи, який не потребував багато часу.

251. Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни та стягнення з Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни вартість витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

252. Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни про стягнення понесених судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/334/24 підлягає частковому задоволенню.

253. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

254. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

255. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/334/24 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

256. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни відсутні.

257. Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/334/24 залишити без змін.

3. Заяву представника фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни про стягнення понесених судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/334/24 в суді апеляційної інстанції задовольнити частково.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шелюк Наталі Олексіївни на користь фізичної особи-підприємця Семко Вікторії Борисівни 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи №910/334/24.

5. Видачу наказу із зазначенням реквізитів сторін доручити Господарському суду міста Києва.

6. В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

7. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

9. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 03.09.2024.

У зв`язку з відпусткою головуючого судді (судді-доповідача) Яценко О.В. з 05.08.2024 по 30.08.2024 та судді Палія В.В. з 19.08.2024 по 01.09.2024 повний текст постанови складено та підписано 03.09.2024.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді І.В. Вовк

В.В. Палій