ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м. Дніпро Справа № 908/216/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів

на ухвалу Господарського суду Запорізької області (суддя Мірошниченко М.В.) від 14.05.2024р. про повернення зустрічної позовної заяви у справі № 908/216/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ (01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 13-Б, ідентифікаційний код 41963985)

до відповідача Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542)

про стягнення 120177641,25 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.05.2024р. у справі № 908/216/24 повернуто зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів до Товариства з обмеженою відповідальністю ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ про зобов`язання надати належним чином оформлені рахунки на оплату електричної енергії без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.05.2024р. у справі № 908/216/24 та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднання вимог за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд, повертаючи зустрічний позов, грубо порушив приписи статей 119, 180 ГПК України, статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не врахував висновки Європейського суду та Верховного Суду з питань застосування наведених норм права, що призвело до незаконного та невиправданого обмеження прав Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, а тому ухвала суду від 14.05.2024 підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднання вимог за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Зокрема апелянт вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не взято до уваги доводи відповідача за первісним позовом, про те, що він працює в умовах скороченого виробництва, викликаних ударами по енергетичній інфраструктурі України. Це безпосередньо впливає на ритмічність роботи феросплавного заводу як підприємства електрометалургійної галузі, яке залежить від безперебійного постачання електричної енергії.

Судом першої інстанції також не взято до уваги те, що суттєво збільшилося навантаження на працівників юридичного відділу у зв`язку з роботою в умовах неповного робочого тижня при збільшенні кількості спорів та претензій у відносинах з контрагентами. Саме за брак спеціалістів юридичного відділу Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (частина з яких знаходилася на режимі простою, частина виїхала за кордон, частина мобілізована до лав ЗСУ) зустрічна позовна заява подана відповідачем з порушенням встановленого строку.

Проте, суд першої інстанції навіть не розглядав заявлене апелянтом в зустрічному позові клопотання про поновлення строку, що є грубим порушенням права на захист порушеного права судом шляхом подання зустрічного позову.

Апелянт також посилається на те, що суд першої інстанції в ухвалі від 14.05.2024 року жодним чином не обґрунтував своє рішення в частині заявленого АТ Запорізький завод феросплавів клопотання про поновлення строку на звернення із зустрічним позовом, не надав правової оцінки викладеним в зустрічному позові аргументам про поважність пропуску такого строку, чим позбавив Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів гарантованого Конституцією України права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Товариством з обмеженою відповідальністю ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким він проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийняту з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів безпідставною, посилаючись на те, що право на подання зустрічного позову може бути реалізовано Відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Факт несвоєчасності подання Відповідачем зустрічного позову, при цьому, реалізація своїх повноважень щодо вчасного подання відзиву 07.03.2024 з доказами його обґрунтування та подачу 25.03.2024 відповідачем заперечень на відповідь позивача на відзив, підтверджують, що відповідач мав об`єктивну можливість подати зустрічну позовну заяву раніше, зокрема у строк для подання відзиву, а тому причини пропуску строку на таке звернення мали для Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавівсуб`єктивний характер та залежали виключно від Відповідача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Чередка А.Є., суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.07.2024, відкрито провадження за апеляційною скаргою та постановлено розглянути її без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Коваль Л.А. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024р., для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Іванова О.Г.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ з позовом до Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про стягнення основного боргу в сумі 120177641,25 грн. за договором №21/07/12-3 про постачання електричної енергії споживачу від 12.07.2021 за період лютий-березень 2022 року.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 15, 16, 257, 509, 526, 527, 530, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 55, 173, 193, 223 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.02.2024р. відкрито провадження у справі № 908/216/24, призначено підготовче засідання на 19.03.2024р., визначено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов, у порядку ст. 165 ГПК України, із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача (якщо такі докази не надані позивачем) та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

09.05.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів до Товариства з обмеженою відповідальністю ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ про зобов`язання надати належним чином оформлені рахунки на оплату електричної енергії замість рахунків №476 від 18.02.2022 на суму 94079647,70 грн., №4 від 23.01.2024 на суму 41855175,04 грн. та рахунок на оплату №5 від 23.01.2024 на суму 14720879,84 грн. за умовами двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії №21/07/12-3 від 12.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.05.2024р. у справі № 908/216/24 повернуто зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів до Товариства з обмеженою відповідальністю ЮНАЙТЕД ЕНЕРДЖІ про зобов`язання надати належним чином оформлені рахунки на оплату електричної енергії без розгляду.

Повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, натомість зустрічний позов подано з пропуском встановленого строку для подання відзиву, а поважних причин його пропуску відповідачем не наведено, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція).

Виходячи з норм статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГГПК України.

Отже, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним. Подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо її подання.

Частиною першою статті 46 ГПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Нормою пункту 3 частини другої статті 46 ГПК України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Отже, право пред`явити зустрічний позов може бути реалізоване у строк, встановлений ГПК України, а саме для подання відзиву, який є строком, встановленим законом, оскільки в нормах пункту 3 частини другої статті 46 та частини першої статті 180 ГПК України не йдеться про встановлення ними строку для подання відзиву судом, а імперативно законом встановлено період часу для подання зустрічного позову, який має відповідати строку для подання відзиву.

За нормою частини шостої статті 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, прямо з норми частини восьмої статті 165 ГПК України вбачається, що для подачі відзиву строк встановлює суд у межах граничного строку - 15 днів з дня вручення ухвали.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК).

Частиною першою статті 116 ГПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Подібну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.12.2019 у справі № 910/5172/19.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі №908/216/24 доставлено до електронного кабінету відповідача 20.02.24 о 18 год. 21 хв., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи викладене, ухвала про відкриття провадження у справі №908/216/24 вважається врученою відповідачу 21.02.2024.

Відтак, з огляду на наведені норми, зокрема норми частини першої статті 180 ГПК України, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву, а відповідно й пред`явити зустрічний позов, у строк до 07.03.2024 (включно).

Натомість із зустрічним позовом АТ "Запорізький завод феросплавів" (відповідач) звернулось до суду першої інстанції 09.05.2024, тобто з порушенням встановленого строку в 63 дні.

Відповідно до статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша).

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина третя).

За змістом наведеної статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови звернення учасника із заявою про поновлення такого строку, в якій він має навести причини пропуску строку, а суд оцінити наведені заявником причини на предмет їх поважності.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк виступає одним із ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з-поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, із початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення встановленого законом строку безпосередньо пов`язане з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У тому випадку, коли у встановлений законом строк учаснику справи виконати певні процесуальні дії не є можливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації, у такого учасника виникає унормована законом можливість ініціювати поновлення процесуального строку, у спосіб звернення до суду із заявою, в якій має бути наведено причини пропуску строку; суд же лише має здійснити оцінку причин пропуску строку, наведених заявником, на предмет їх поважності. Інший підхід порушував би принципи диспозитивності та змагальності.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 918/604/23.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вчасно 07.03.2024 сформував у системі «Електронний суд» відзив на позов з доказами у його обґрунтування, який зареєстрований 08.03.2024, а 25.03.2024 відповідач подав заперечення на відповідь позивача на відзив, тим самим, зазначені обставини підтверджують, що відповідач мав об`єктивну можливість подати зустрічну позовну заяву раніше, зокрема у строк для подання відзиву, та спростовують доводи останнього про існування поважних причин неможливості вчасного подання зустрічного позову у справі.

За наведених обставин посилання відповідача на введення в Україні військового стану та те що він працює в умовах скороченого виробництва, викликаних ударами по енергетичній інфраструктурі України, є необгрунтованими, адже, у даному випадку, несвоєчасне подання зустрічного позову зумовлене лише волевиявленням самого відповідача, тобто суб`єктивними обставинами.

Таким чином, Відповідачем не наведено поважних причин пропуску строку на подання зустрічного позову. Право на подання зустрічного позову може бути реалізовано Відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи відсутність підстав для поновлення строку на подання зустрічного позову, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про повернення заявнику зустрічної позовної заяви на підставі частини шостої статті 180 ГПК України.

Також суд першої інстанції слушно зауважив, що повернення зустрічного позову не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 174 та ч. 5 ст. 180 ГПК України, та повернув зустрічну позовну заяву замість того, щоб залишити її без руху та надати час на усунення недоліків, зокрема, на подачу клопотання про поновлення строків на подачу зустрічного позову, колегією суддів апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані, оскільки в даному випадку мало порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 180 ГПК України, що в силу приписів ч. 6 ст. 180 ГПК України має наслідком повернення зустрічної позовної заяви заявнику.

При цьому, слід зазначити, що правова позиція, що подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку для подання відзиву є підставою для її повернення, є послідовною та викладена в низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08.08.2023 у справі № 903/951/22 та від 06.12.2023 у справі № 918/604/23.

Колегія суддів, також вважає за необхідне зазначити, що процесуальний строк для пред`явлення зустрічного позову, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи та спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, проте Відповідач не проявив необхідної старанності та, звертаючись з зустрічним позовом поза визначеним законом строком, не надав до суду переконливих доказів на підтвердження наявності у нього перешкод для реалізації права на звернення з таким позовом сумлінно та своєчасно, тобто з урахуванням періоду часу, який об`єктивно необхідний для підготовки зустрічної позовної заяви.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність і передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд з прав людини наголосив, що вжитий у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" має на увазі дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" стосується не лише писаного права, а саме норм писаних законів, а й неписаного, тобто усталених у суспільстві правил та засад моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дати змогу громадянинові у разі потреби досить точно передбачити за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Отже, правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 920/342/17, від 04.04.2019 у справі № 918/361/18, від 29.07.2019 у справі № 925/872/18, від 18.09.2019 у справі № 910/16837/18, від 07.11.2019 у справі № 910/2892/19 і колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав відступати від неї.

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Пронін проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Доводи скаржника не спростовують обгрунтованих висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У цій справі, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, у зв`язку з чим апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду має бути залишена без змін.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.05.2024р. у справі № 908/216/24 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.05.2024р. у справі № 908/216/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов