ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024м. ДніпроСправа № 904/2837/23

За позовом Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, м. Жовті Води, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Савельєва Андрія Андрійовича, с. Мар`янівка, П`ятихатський район, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача - Східний офіс Держаудитслужби, м. Дніпро

про стягнення збитків

Суддя Красота О.І.

Без участі представників учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 і просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Савельєва Андрія Андрійовича матеріальну шкоду (збитки) у розмірі 358 622,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що актом ревізії фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради та законності використання земель міста, управління майном, що належить територіальній громаді міста за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 № 040420-20/1 від 02.07.2021 встановлено завищення вартості робіт, виконаних Відповідачем за Договором підряду № 86 від 26.09.2018, Договором підряду № 117 від 10.07.2019, Договором № 97 від 19.11.2018, укладеними між Позивачем і Відповідачем, на суму 358 622,59 грн.

Ухвалою суду від 06.06.2023 відмовлено Позивачу у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви; позовну заяву залишено без руху; встановлено Позивачу семиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: уточнити правовий статус відповідача - ОСОБА_1 ; надати докази сплати судового збору у розмірі 5 379,34 грн.

16.06.2023 від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано уточнену позовну заяву щодо правового статусу відповідача - Савельєва Андрія Андрійовича.

Ухвалою суду від 21.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача - Східний офіс Держаудитслужби (49101, м. Дніпро, вул. В. Антоновича, 22, корпус 2).

21.07.2023 від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнавав у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; застосувати до вимог позовну давність; стягнути з Позивача на користь Відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Третя особа письмових пояснень щодо позову не надала, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Справу відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглянуто судом протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.09.2018 між Виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради (далі Позивач, Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Савельєвим Андрієм Андрійовичем (далі Відповідач, Підрядник) укладено Договір підряду № 86 (далі Договір № 86).

Згідно з п. 1.1 Договору № 86 в порядку, строки та на умовах, визначених Договором, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на власний ризик за завданням Замовника з використанням своїх матеріалів і устаткування виконати роботи відповідно до ДК 021:2015 « 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація» на об`єкт «Капітальний ремонт будівлі виконавчого комітету Жовтоводської міської ради часткова заміна вікон за адресою: бульвар Свободи, 33, м. Жовті Води», а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

За умовами п. 1.3 Договору № 86 перелік, обсяги та вартість робіт визначаються кошторисною документацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною Договору, розробленою у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п. 3.1 Договору № 86 вартість робіт за Договором визначена протоколом узгодження договірної ціни та договірною ціною відповідно до Додатків № 1 та № 3 і складає 225 251,49 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 86 договірна ціна може зменшуватись при погодженні із Замовником у разі зменшення обсягів робіт.

За умовами п. 3.3 Договору № 86 якщо фактична вартість закінчених робіт перевищує ціну, яка визначена п. 3.1 Договору, всі пов`язані з цими витрати несе Підрядник.

Відповідно до п. 12.2 Договору № 86 розрахунки за виконані роботи за Договором здійснюються Замовником на підставі довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), оформлених Заявником, і шляхом безготівкового перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок Підрядника в національній валюті України на підставі ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України за фактично надані об`єми робіт з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з моменту отримання Замовником підстави, а саме: підпису та печатки відповідальної сертифікованої особи, яка здійснює технагляд.

Пунктом 18.1 Договору № 86 передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018.

За умовами п. 18.2 Договору № 86 у будь-якому випадку термін дії Договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з умовами Договору.

На виконання зобов`язань за Договором № 86 Відповідачем виконані, а Позивачем прийняті роботи, про що складені та підписані акти приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 19.12.2018 на суму 107 081,95 грн. і № 1 від 15.11.2018 на суму 118 169,54 грн.

Вказані роботи були оплачені Позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 5 від 04.10.2018, № 6 від 15.11.2018, № 10 від 20.12.2018.

19.11.2018 між Позивачем (далі Замовник) та Відповідачем (далі Виконавець) укладено Договір № 97 (далі Договір № 97).

Згідно з п. 1 Договору № 97 Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги із заміни склопакета у будівлі Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради за адресою: м. Жовті Води, бульвар Свободи, 33 (ДК 021:2015 « 45421000-4 Столярні роботи») належної якості, а Замовник зобов`язується прийняти послуги відповідно до актів приймання наданих послуг та здійснити їх оплату на умовах Договору.

За умовами п. 2.2 Договору № 97 загальна сума Договору становить 1 024,01 грн. без ПДВ.

У подальшому було виявлено, що вартість визначилась на підставі локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 на заміну склопакета у будівлі Позивача за адресою: м. Жовті Води, бульвар Свободи, 33.

На підставі Договірної ціни на будівництво був складений акт приймання наданих послуг № 1 від 20.11.2018 на суму 1 024,01 грн.

Вказані роботи були оплачені Позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 712 від 22.11.2018.

10.07.2019 між Позивачем (далі Замовник) та Відповідачем (далі Підрядник) укладено Договір підряду № 117 (далі Договір № 117).

Згідно з п. 1.1 Договору № 117 в порядку, строки та на умовах, визначених Договором, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на власний ризик за завданням Замовника з використанням своїх матеріалів та устаткування виконати роботи відповідно до ДК 021:2015 « 45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи» на об`єкті «Капітальний ремонт будівлі виконавчого комітету Жовтоводської міської ради часткова заміна вікон за адресою: бульвар Свободи, 33, м. Жовті Води. Коригування», а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

За умовами п. 1.2 Договору № 117 перелік, обсяги та вартість робіт визначається кошторисною документацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною Договору, розробленою у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п. 3.1 Договору № 117 вартість робіт за Договором визначена протоколом узгодження договірної ціни та договірною ціною відповідно до Додатків № 1 та № 3 і складає 291 507,49 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 117 договірна ціна може зменшуватись при погодженні із Замовником у разі зменшення обсягів робіт.

За умовами п. 3.3 Договору № 117 якщо фактична вартість закінчених робіт перевищує ціну, яка визначена п. 3.1 Договору, всі пов`язані з цими витрати несе Підрядник.

Відповідно до п. 12.2 Договору № 117 розрахунки за виконані роботи за Договором здійснюються Замовником на підставі довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), оформлених Заявником, і шляхом безготівкового перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок Підрядника в національній валюті України на підставі ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України за фактично надані об`єми робіт з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з моменту отримання Замовником підстави, а саме: підпису та печатки відповідальної сертифікованої особи, яка здійснює технагляд.

Пунктом 18.1 Договору № 117 передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019.

За умовами п. 18.2 Договору № 117 у будь-якому випадку термін дії Договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з умовами Договору.

На виконання зобов`язань за Договором № 117 Відповідачем виконані, а Позивачем прийняті роботи, про що складені та підписані акти приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 03.12.2019 на суму 133 248,69 грн. і № 1 від 08.10.2019 на суму 158 258,80 грн.

Вказані роботи були оплачені Позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 4 від 11.10.2019, № 5 від 05.12.2019.

При цьому, Позивач зазначає, що актом ревізії фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради та законності використання земель міста, управління майном, що належить територіальній громаді міста за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 № 040420-20/1 від 02.07.2021, складеним Східним офісом Держаудитслужби, встановлено завищення вартості виконаних робіт за Договорами підряду № 86 від 26.09.2018, № 117 від 10.07.2019, № 97 від 19.11.2018, на загальну суму 358 622,59 грн.

Позивач оскаржив висновки за результатами ревізії у судовому порядку.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 у справі № 160/15996/21 у задоволенні позовної заяви Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, викладені в пунктах 2, 3, 4, 9 листа Східного офісу Держаудитслужби від 09.08.2021 № 040408-13/5980-2021 відмовлено повністю.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 у справі № 160/15996/21 залишено без змін.

Отже, висновки ревізії є чинними.

Східним офісом Держаудитслужби направлено Позивачу вимогу про усунення виявлених порушень № 040420-13/6578-2022 від 15.11.2022, в якій зобов`язано останнього надати інформацію про усунення порушень, встановлених в ході проведення ревізії, забезпечивши відшкодування матеріальної шкоди (збитків), заподіяної Позивачу Відповідачем на загальну суму 358 622,59 грн., через сплату завищеної вартості виконаних робіт за Договорами № 86, № 117, № 97.

20.02.2023 Відповідач отримав від Позивача лист за № 4/4-82-01-14 від 20.02.2023 з проханням відшкодувати завдані збитки за Договорами № 86, № 117, № 97 на загальну суму 358 622,59 грн.

15.03.2023 Позивач отримав від Відповідача лист за № 11 від 13.03.2023, в якому останній не погодився із вказаними порушеннями та вважає, що відсутні підстави для відшкодування шкоди.

Позивач зазначає, що внаслідок допущених порушень йому завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 358 622,59 грн., яку Відповідач не відшкодував, що і є причиною виникнення спору.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За приписами ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що на виконання умов Договорів № 86 від 26.09.2018, № 117 від 10.07.2019, № 97 від 19.11.2018, виконані Відповідачем роботи були прийняті Позивачем у порядку, встановленому цими Договорами та приписами ст. 882 Цивільного кодексу України, а саме шляхом підписання відповідних актів обома сторонами.

При цьому, вказані роботи були оплачені Позивачем у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що у позові Позивач, як на підставу позовних вимог, посилався на вищевказаний акт ревізії № 040420-20/1 від 02.07.2021 Східного офісу Держаудитслужби та на приписи ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, при цьому, розмір завищеної вартості робіт Позивач вважає заподіяними йому збитками.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За приписами ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (п. 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15 та 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п. 14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Відповідно до Положення "Про Державну аудиторську службу України" Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, в тому числі, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси та інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур закупівель, дані на електронних носіях, проводити перевірку фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється; ініціювати проведення перевірок робочими групами центральних органів виконавчої влади; пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Згідно з пп. 16 п. 6 цього Положення законні вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства є обов`язковими для виконання керівниками та іншим особами підприємств, установ та організацій, що контролюються.

При цьому, акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред`явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов`язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19, в якій зазначено, що "акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16, акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.".

Сам лише акт перевірки не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Обставини, вказані в такому акті, в господарському судочинстві повинні підтверджуватись належними доказами у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради та законності використання земель міста, управління майном, що належить територіальній громаді міста за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 № 040420-20/1 від 02.07.2021 повинен бути оцінений згідно з правилами ст.ст. 73-79 ГПК України, а розмір збитків підлягає доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулась з позовом до суду, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами Договорів та не можуть їх змінювати, тому посилання Позивача на зазначений вище акт ревізії як на підставу для задоволення позовних вимог є безпідставними, оскільки цей акт сам по собі не є належним та допустимим доказом невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договорами.

При цьому, Позивач, підписавши акти виконаних робіт, тим самим підтвердив обставини належного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договорами.

За таких підстав, суд зазначає, що Позивачем в установленому статями 74, 76 Господарського процесуального кодексу України порядку не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки Відповідача у вигляді завищення вартості робіт за Договорами, а відтак не може вважатись доведеним причинний зв`язок між заподіяною шкодою та поведінкою Відповідача, оскільки не доведено саме вини Відповідача у їх понесенні Позивачем, які і не доведено, що Позивачем вчинялись дії на їх уникнення.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що Позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, оскільки Позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених Відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями і понесеними Позивачем збитками саме у розмірі 358 622,59 грн., вини Відповідача у заподіянні збитків.

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо заяви Відповідача про застосування строку позовної давності до вимог Позивача суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд зазначає, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відтак, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на викладене, обставини щодо пропуску строку позовної давності не досліджуються судом, оскільки позов не підлягає задоволенню з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на Позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат Відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, - то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Відповідач надав суду:

- Договір про надання правової допомоги № 19/23 від 06.07.2023, укладений між Відповідачем (Клієнт) та Адвокатом Кудлаєм Максимом Олексійовичем (далі - Адвокат);

- Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги № 19/23 від 06.07.2023 "Тарифи вартості послуг правової допомоги";

- акт № 1 від 21.07.2023 виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 19/23 від 06.07.2023 на суму 25 000,00 грн.;

- прибутковий касовий ордер № 11 від 21.07.2023 на суму 25 000,00 грн.;

- ордер серія АЕ № 1214664 від 21.07.2023;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2026 від 15.06.2009.

Так, згідно з п. 1.1 Договору про надання правової допомоги № 19/23 від 06.07.2023 (далі Договір № 19/23) Адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 19/23 правова допомога надається у зв`язку із виниклим судовим спором між Клієнтом та Виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради (ЄУН судової справи № 904/2837/23).

Згідно з п. 5.1 Договору № 19/23 розмір гонорару за надання правової допомоги визначається з урахуванням кваліфікації Адвоката, складності справи, її значення для Клієнта, та кількості часу, який необхідно витратити Адвокату для надання кваліфікованої правової допомоги.

За умовами п. 5.2 Договору № 19/23 Адвокат після надання правової допомоги, часу, витраченого на її надання, та розрахунком вартості згідно тарифів, зазначених у Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору № 19/23 Клієнт зобов`язується не пізніше 5 робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт повернути Адвокату один екземпляр акту виконаних робіт, підписаний та скріплений печаткою (за наявності) Клієнта і оплатити зазначені в акті роботи.

21.07.2023 Клієнт та Адвокат підписали акт № 1 від 21.07.2023 виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 19/23 від 06.07.2023 на суму 25 000,00 грн.

Відповідач сплатив Адвокату 25 000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 11 від 21.07.2023.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватись на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.); суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22).

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Господарський суд, розподіляючи витрати Відповідача на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат Відповідачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та значенням справи для сторони;

враховуючи обставини справи, обсяг доказів та те, що ця справа не є складною для адвокатів, які за своїм правовим статусом мають достатню правову кваліфікацію, суд вважає обґрунтованою та розумною суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В решті вимог Відповідача стосовно витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, бульвар Свободи, 33, ідентифікаційний код в ) на користь Фізичної особи-підприємця Савельєва Андрія Андрійовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В решті вимог Відповідача про стягнення з Позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

10.09.2024