ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 Справа № 914/1380/24

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1
за участі третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів
про:стягнення боргу, пені інфляційних втрат, 3% річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Дицька С.З.
Представники учасників справи:
від позивача:Бень В.Е. представниця;
від відповідача:не з`явився;
від третьої особи:не з`явився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (надалі Позивач, ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про стягнення боргу, пені інфляційних втрат, 3% річних.

Ухвалою від 29.05.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Ухвалою від 02.07.2024 призначено розгляд справи №914/1380/24 у судовому засіданні 05.09.2024 з викликом сторін, залучено до участі у справі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (надалі Третя особа, КЕВ м. Львова) у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Представниця позивача взяла участь у судовому засіданні 05.09.2024 в режимі відеоконференції, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та третя особа не забезпечили явки повноважних представників у судове засідання 05.09.2024, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Так, ухвала від 02.07.2024 доставлена у електронний кабінет відповідача 02.07.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а також отримана третьою особою 11.07.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №867 з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта».

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що позивач здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України та визначене постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

У зв`язку із відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем у червні 2023 року автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії», тобто позивача, і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів поставлених позивачем.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача та віднесення газу, спожитого ним, до портфеля постачальника «останньої надії» підтверджується листом Оператора ГТС №ТОВВИХ-24-758 від 17.01.2024, інформацією щодо остаточно алокації відборів споживача, інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ, відомостями інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання він виконав належним чином та поставив відповідачу природний газ на загальну суму 22`917,58 грн. за період з 03.04.2023 по 27.04.2023. Разом з цим, відповідач не здійснив жодних оплат вартості поставленого природного газу, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість.

Оскільки відповідач не сплатив основної заборгованості, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення 28`667,51 грн., з яких 22`917,58 грн. основний борг, 4`901,22 грн. пеня, 387,38 грн. інфляційні втрати, 461,33 грн. 3% річних.

Аргументи відповідача.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що військова частина не здійснює оплати комунальних послуг і не укладає договорів про надання таких послуг. Обов`язки із фіксації, контролю та сплати вартості наданих комунальних послуг покладено на КЕВ м. Львова, а тому саме до нього слід пред`являти позовні вимоги.

Аргументи третьої особи.

Третя особа своїм правом на надання пояснень щодо позову, передбаченим статтею 168 ГПК України, не скористалась та не виклала у встановлений строк свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення позовних вимог.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Позивач ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території України у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №917-р від 22.07.2020 ТОВ «ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої» надії» строком на три роки як переможця конкурсу.

Відповідач ВЧ НОМЕР_1 , є бюджетною установою, непобутовим споживачем, який зареєстрований у реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» із присвоєнням йому ЕІС-коду 56XS0000QHANN001. Вказане підтверджується наявною у справі Інформаційною довідкою щодо споживачів, які були зареєстровані у відповідному реєстрі (Т.1; а.с.53).

В інформаційній платформі оператора споживач з ЕІС-кодом 56XS0000QHANN001 був закріплений за постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В) у період з 02.03.2023 по 30.04.2023. Даний факт підтверджується Інформацією щодо закріплення споживача в Реєстрі споживачів постачальників (Т.1; а.с. 54), яка надана позивачу разом листом ТОВ «Оператор ГТС України» №ТОВВИХ-24-758 від 17.01.2024 (Т.1; а.с. 47-50), а також прослідковується з повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які були у попередній газовій добі зареєстровані у Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», датою подання якого є 02.03.2023 (Т.1; а.с. 55).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із підключенням відповідача до постачальника «останньої надії», позивач 16.05.2023 направив ВЧ НОМЕР_1 підписаний зі своєї сторони та скріплений печаткою примірник Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (Т.1; а.с. 25-33).

У матеріалах справи відсутній договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», який був би підписаний представником відповідача та скріплений його печаткою.

Однак, відповідно до абзаців 3, 4 пункту 1 Розділу VI «Правила для постачальника «останньої надії»» Правил постачання природного газу, затв. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Зважаючи на те, що днем початку постачання природного газу відповідачу, який визначений на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, є 02.03.2023, суд доходить висновку, що Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» слід вважати укладеним у цей день (надалі Договір).

Відповідно до пункту 2.1 Договору позивач (постачальник) зобов`язується постачати природний газ відповідачу (споживачу) в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направляв на адресу відповідача Акт №7017 приймання-передачі природного газу за квітень 2023 року (період постачання 03.04.2023-27.04.2023) на загальну суму 22 917,58 грн. з ПДВ за 0,75226 тис.м.куб. Вказана сума складається із 19`004,58 грн. вартості природного газу без ПДВ та 93,40 грн. вартості послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС (тариф) без ПДВ. Разом без ПДВ 19`097,98 грн. (Т.1; а.с. 34, 37-41).

Разом з цим, зі сторони відповідача такий акт підписано не було.

Відповідно до пункту 4.2 Договору об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

У матеріалах справи наявна Інформація щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000QHANN001 (Т.1; а.с. 54), зі змісту якої вбачається, що у квітні 2023 року відповідач спожив 0,75226 тис.м.куб природного газу, що відповідає обсягу поставленого газу вказаному у акті №7017.

Судом встановлено, що постачання природного газу здійснювалося за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, а його вартість дорівнювала таким значенням: 03.04.2023 32,091552 грн., 04.04.2023 34,750468 грн., 05.04.2023 32,307444 грн., 06.04.2023 32,480532 грн., 07.04.2023 - 10.04.2023 30,275321 грн., 11.04.2023 30,436415 грн., 12.04.2023 31,515335 грн., 13.04.2023 31,469470 грн., 14.04.2023 30,221012 грн., 15.04.2023 та 16.04.2023 29,099388 грн., 17.04.2023 29,840816 грн., 18.04.2023 30,047630 грн., 19.04.2023 30,418602 грн., 20.04.2023 29,155820 грн., 21.04.2023 29,012562 грн., 22.04.2023 та 23.04.2023 28,255740 грн., 24.04.2023 28,474898 грн., 25.04.2023 27,462761 грн., 26.04.2023 28,715251 грн., 27.04.2023 27,887830 грн.

Вказане підтверджується роздруківкою «Архів цін ПОН для непобутових споживачів» з веб-сайту позивача (Т.1; а.с. 56-60).

Положеннями пунктів 4.3-4.4. Договору визначено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виставив відповідачу рахунок на оплату (природний газ) №14887 за розрахунковий період 1-30 квітня 2023 року на суму 22`917,58 грн., який був направлений відповідачу 16.05.2023 (Т.1; а.с. 35-41). Відповідно до вказаного рахунка плата за природній газ нарахована лише за частину квітня 2023 року, а саме за період з 03.04.2023 по 27.04.2023, а також включає у себе вартість послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС (тариф) у сумі 93,40 грн. без ПДВ.

Судом встановлено, що відповідач не оплатив вартості поставленого йому природного газу за спірний період, а також послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС, у зв`язку із чим у нього утворився борг у розмірі 22`917,58 грн. Вказане простежується зі змісту листа АТ «Ощадбанк» №16/2-09/13450/2024 від 05.02.2024 щодо надходження (ненадходження) на поточний рахунок позивача грошових коштів у період з 01.11.2021 по 04.02.2024 (Т.1; а.с. 21-24). Крім цього, відповідач не заперечує того факту, що не перерахував на користь позивача 22`917,58 грн. у якості оплати за поставлений природний газ.

Зважаючи на це, позивач направ відповідачеві Вимогу про сплату заборгованості №119/4.1.3-45581-2023 від 08.11.2023 (Т.1; а.с. 61-66), яка залишилась без належного реагування.

Згідно із пунктом 4.5. Договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі вказаного пункту, а також частини 2 статті 625 ЦК України позивач нарахував на суму основного боргу 4`901,22 грн. пені, 387,38 грн. інфляційних втрат, 461,33 грн. 3% річних.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Крім цього, згідно із частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1 розділу VI «Правила для постачальника «останньої надії»» Правил постачання природного газу, затв. постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30.09.2015, передбачено, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

У матеріалах справи відсутній підписаний двосторонній договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», що з огляду на викладене вище положення не суперечить чинному законодавству. У той же ж час, починаючи з 02.03.2023, між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) виникли договірні правовідносини щодо постачання природного газу постачальником «останньої надії», оскільки саме у цей день відповідно до відомостей з інформаційної платформи оператора газотранспортної системи розпочалося постачання природного газу відповідачу.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання пункту 1 розділу VI «Правила для постачальника «останньої надії»» Правил повинен був здійснювати постачання природного газу на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015, який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів.

За своєю правовою природою відповідний Договір є публічним договором приєднання та належить до категорії договорів про постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Згідно із частиною 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина 2 статті 714 ЦК України).

Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та поставив відповідачу природний газ у спірний період, а саме з 03.04.2023 по 27.04.2023, у кількості 0,75226 тис.м.куб. на суму 22 917,58 грн. з ПДВ, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно із частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями пункту 4.3. Договору визначено, що постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Позивачем направлявся на адресу відповідача рахунок на оплату за період з 03.04.2023 по 27.04.2023, який було отримано останнім, що підтверджується списком згрупованих відправлень і фіскальним чеком та не заперечується відповідачем.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що вартість поставленого природного газу за період з 03.04.2023 по 27.04.2023 відповідачем оплачена не була, що свідчить про порушення ним умов договірного зобов`язання.

У зв`язку із цим, у ВЧ НОМЕР_1 утворилась заборгованість за вказаний вище період у розмірі 22 917,58 грн. Наявність цієї заборгованості підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем.

Що стосується аргументів відповідача про те, що обов`язок з оплати спірної заборгованості покладено законом на КЕВ м. Львова, то суд відхиляє їх, з огляду на таке.

Так, дійсно, пунктом 8.7 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затв. наказом Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013 (далі Положення №448), передбачено, що КЕВ (КЕЧ) відповідає за своєчасне проведення розрахунків за спожиті військовою частиною комунальні послуги та енергоносії в межах встановлених лімітів.

Разом з тим, аналіз пунктів 8.5 та 8.7 Положення №448 свідчить про те, що КЕВ (КЕЧ) відповідають:

1) в межах лімітів, які складені відповідно до кошторису МО України на оплату комунальних послуг та енергоносіїв на відповідний рік, та

2) зазначені в договорах про надання військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв, які укладаються із відповідними підприємствами та організаціями «звичайними» постачальниками цих послуг, та попередньо візуються головним бухгалтером і юрисконсультом КЕВ (КЕЧ).

Нормами Положення №448 не передбачено, що КЕВ (КЕЧ) відповідають за своєчасне проведення розрахунків за договорами із постачальниками «останньої надії». Матеріали справи не містять також доказів того, що відповідно до кошторису МО України за 2023 рік КЕВ м. Львова було встановлено ліміти відповідальності за такими договорами.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що у пункті 8.7 згаданого Положення військова частина виокремлена як самостійний суб`єкт, який вправі оформляти договори про надання комунальних послуг та енергоносіїв з відповідними підприємствами та організаціями.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Третя особа не є стороною Договору і не визначена у ньому як платник. Натомість, обов`язок по оплаті за спожитий природний газ покладено умовами Договору саме на споживача, тобто на ВЧ НОМЕР_1 . Відтак, саме відповідач зобов`язаний виконати покладене на грошове зобов`язання із оплати вартості природного газу.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт поставки природного газу відповідачу за спірний період на загальну суму 22 917,58 грн., зважаючи на відсутність доказів її оплати останнім, позовна вимога про стягнення цієї суми є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Звернувшись до суду із позовом, позивач, окрім основної суми заборгованості, також просить стягнути із відповідача 4`901,22 грн. пені, 387,38 грн. інфляційних втрат, 461,33 грн. 3% річних.

Належним чином проаналізувавши вказані позовні вимоги, а також докази подані на їх підтвердження, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У пункті 4.5. Договору визначено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як передбачено частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту наданих позивачем розрахунків (Т.1; а.с.17-18) вбачається, що нарахування інфляційних втрат і 3% річних здійснюється на суму у розмірі 22`917,58 грн. за період з 01.06.2023 по 31.01.2024, а пені у період з 01.06.2023 по 30.11.2023.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум, суд дійшов висновку, що такі обраховані правильно, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме пеня у розмірі 4`901,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 387,38 грн., 3% річних у розмірі 461,33 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, у разі задоволення позову на відповідача.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № від 02.05.2024.

Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 42, 46, 73, 74, 76-80, 123, 124, 126, 129, 222, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ) 22`917,58 грн. основної заборгованості, 4`901,22 грн. пені, 387,38 грн. інфляційних втрат, 461,33 грн. 3% річних та 2 422,40 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2024.

Суддя Крупник Р.В.