ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2024 р. Справа№ 910/19972/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024

у справі №910/19972/23 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Політех"

про стягнення 37 627,29 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (далі - ТОВ «Київенерго-борг», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Політех" (далі- відповідач) про стягнення 37 627,29 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1541190 від 01.04.2017, у зв`язку з чим, виникла заборгованість (невиконане зобов`язання) за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2017 по 01.05.2018, яка становить суму 37 627,39 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вказав, що з наявного в матеріалах справи оригіналу додаткової угоди від 01.10.2018 до договору, яка скріплена печатками та підписами представників як ПАТ «Київенерго», так і ТОВ «Управляюча компанія «Політех» вбачається, що сторонами договору досягнуто згоди припинити дію договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 від 01/04/2017, визначивши при цьому, відсутність будь-яких претензій (не виконаних зобов`язань) одна до одної в тому числі фінансових, у зв`язку з виконанням всіх зобов`язань, включаючи фінансових за договором на дату припинення договору.

Таким чином, суд вважає, що взаємовідносини сторін за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 від 01.04.2017 є припиненими з 01.10.2018, що свідчить про неможливість набуття позивачем станом на 25.08.2021 права вимоги сплати неіснуючої заборгованості за розірваним договором, сторонами якого узгоджено відсутність будь-яких фінансових зобов`язань одна до одної.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт відсутності заборгованості відповідача за договором перед ПАТ «Київенерго» встановлений сторонами у додатковій угоді від 01.10.2018 до договору та розірвання зазначеного договору з 01.10.2018, свідчить про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, суд першої інстанції здійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 37 627,39 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Політех" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Політех" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 762,73 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

В обґрунтування додаткого рішення суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів надання такої послуги, як ознайомлення з матеріалами справи і подання клопотання з метою її виконання. Також у клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження судом було відмовлено, тому виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд дійшов висновку, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката слід покласти на позивача у розмірі 11 762,73 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, суд не надав оцінки належним та допустимим доказам у справі, а саме, апелянт зазначає, що заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2017 по 01.05.2018 у розмірі 37 627,39 грн підтверджується: довідкою про стан розрахунків за спожиту від АТ «К.Енерго» теплову енергію за договором № 1541190 від 01.04.2017, яка підписана директором Л.М.Куніним та скріплена печаткою СВП «Київська енергопостачальна компанія «К.Енерго», згідно з якою за відповідачем станом на 01.01.2021 наявна заборгованість у розмірі 37 627,39 грн; витягом з додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, який був долучений до позовної заяви, в якому міститься вся інформація про боржника та підтверджує право вимоги на дебіторську заборгованість; дублікатами облікових карток ( табуляграм) про обсяги споживання теплової енергії за жовтень 2017-квітень 2018 року; актом звіряння розрахунків за теплову енергію за договором № 1541190від 01.04.2017 згідно якого, заборгованість відповідача перед ПАТ «Київенерго» станом на 01.07.2018 становила 128 378,94 грн, що, на думку апелянта, свідчить про підтвердження фактичного споживання відповідачем у спірний період теплової енергії та погодження з виставленими до оплати її розмірами і вартістю. У подальшому відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості у жовтні 2018 року, у жовтні 2019 року та у листопаді 2019 року, що, на думку скаржника, свідчить про визнання ним заборгованості за договором №1541190.

Скаржник зазначає, що є підстави вважати, що додаткова угода від 01.10.2018 до договору №1541190 від 01.04.2017 є підробленим документом, а тому не може бути належним і допустимим доказом у справі. Позивач зауважує, що у додатковій угоді зазначено, що «ОСОБА_1 діє на підставі довіреності від 21.07.2017 № 68/2017/07/21-3», однак це спростовується заявою свідка, яка була додана до відповіді на відзив. Вважає, що зазначена додаткова угода протиричіть діям, які вчиняв відповідач, а саме здійснював часткові оплати заборгованості за договором у період жовтня-листопада 2019 року.

Також апелянт вважає, що умови додаткової угоди від 01.10.2018 суперечать умовам договору №1541190 від 01.04.2017, оскільки згідно п.4.10 договору припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії.

Не погодившись із додатковим рішення суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024.

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення зводяться до того, що задоволений судом розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є необгрунтованим та не пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову у сумі 37 627,39 грн, а також розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та виконаною адковатом роботою.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 21.05.2024, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Також відповідач звертає увагу, що 01.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» укладено додаткову угоду до договору, якою передбачено, що договір припиняється з 01.10.2018, сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій (не виконаних зобов`язань) одна до одної в тому числі і фінансових та сторони підтверджують виконання всіх зобов`язань, включаючи фінансові на дату розірвання договору. Таким чином, відповідач зазначає, що первісний кредитор, укладенням додаткової угоди підтвердив виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а тому станом на дату придбання прав вимоги за протоколом електронних торгів №UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021 самої заборгованості вже не існувало і виникнути не могло через припинення дії договору.

Крім того, відповідач зауважує, що позивачем не надано належних доказів , які б підтверджували будь-які оплати відповідачем, у тому числі і ті, які здійсненні після підписання додаткової угоди від 01.10.2018.

Відповідач вважає також неналежними доказами дублікати облікових карток (табуляграм) щодо обсягу споживання відповідачем теплової енергії у спіний період, відповідач у свою чергу заперечує щодо обсягів теплової енергії, зазначених у наданих позивачем дублікатах облікових карток, та зазначає, що тягар доведення надання таких послуг покладається на позивача.

Також відповідач звертає увагу, що право вимоги за заборгованістю, яка заявлена позивачем до стягнення, придбана останнім всупереч положенню пункту 4.6 договору, оскільки матеріали справи не містять письмової згоди відповідача на передачу прав і обов`язків за договором.

Відповідач зауважує, що позивачем не надано доказів направлення вимоги №1385/1386 від 20.07.2023 щодо врегулювання спору на адресу відповідача, на яку посилався позивач.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г. суддів: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі №910/19972/23. Розгляд апеляційної скарги призначено за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 29.05.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 у справі №910/19972/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді- доповідача) - Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 у справі №910/19972/23. Розгляд апеляційної скарги призначено за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" оскаржується рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у справі №910/19972/23, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду даної справи, спираючись на принцип «розумності строків розгляду справи», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за доцільне об`єднати апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 у справі №910/19972/23 в одне апеляційне провадження.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 та 03.06.2024, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційних скарг по суті.

Розгляд клопотань

04.06.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 910/19972/23.

Також позивач надав заяву про поновлення строку для подання зазначеного вище клопотання, обґрунтовуючи його тим, що у зв`язку з пошкодженням внаслідок ракетних обстрілів об`єктів енергетики по всій країні запроваджено графіки відключень, внаслідок чого електропостачання підприємства відповідача припинялось неодноразово, що унеможливило нормальний режим роботи. Також 27-28 травня цього року мало місце некоректна робота електронного кабінету ЄСІТС.

14.06.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Політех" було подано до суду апеляційної інстанції заперечення на клопотання про призначення експертизи, де ним зазначено, що позивач пропустив строк для подання такого клопотання в суд апеляційної інстанції. При цьому позивач жодним чином не аргументує пропущення даного строку, що вказує на його недобросовісну поведінку. Також відповідач ввважає, що відсутні підстави для проведення експертизи, оскільки лише факт існування довіреності від 04.06.2018 № 18060403 на яку посилається у заяві свідка ОСОБА_1 не позбавляло ПАТ «Київенерго» уповноважувати ОСОБА_1 на укладення правочинів на підставі інших довіреностей, а саме звільнення ОСОБА_1 не підтверджено позивачем, жодним чином не вказує на те, що після звільнення такі довіреності були відкликані.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

За приписами частин 1, 2, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 267 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.

За змістом статті 262 Господарського процесуального кодексу України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу; якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі №910/19972/23 встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено учасників справи, що заяви, клопотання і документи, подані після закінчення процесуальних строків встановлених даною ухвалою, залишаються без розгляду у відповідності до ч. 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційна скарга сформована та подана позивачем у системі електронний суд 10.05.2024, у той час як відповідне клопотання про проведення експертизи було сформовано та подано до суду апеляційної інстанції 03.06.2024.

На час подачі апеляційної скарги позивач був обізнаний про надходження до суду оригіналу додаткової угоди від 01.10.2018 до договору на постачання теплової енергії, яка викликала у позивача припущення її підроблення. Проте позивач не звернувся до суду із відповідним клопотанням про проведення експертизи у встановлений строк.

Щодо питання про поновлення процесуального строку на подання клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" про призначення експертизи, колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави зазначені позивачем у заяві про поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи не є поважною причиною для поновлення процесуального строку на подання вказаного клопотання. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення відповідної експертизи.

Відповідно до частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на зазначене, подане позивачем клопотання про призначення подчеркознавчої експертизи підлягає залишенню судом без розгляду як таке, що подане із пропуском встановленого законом та судом строку.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910 /19972/23 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга на рішення позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» (далі - споживач, відповідач) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її на оплатити відповідно до умов, вкладених в цьому договорі.

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2 договору постачальник зобов`язався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) на потреби опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1 та щомісячно оформлювати для споживача: величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком «споживача) за розрахунковий період (місяць); рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; акт звіряння розрахунків; акт приймання-передавання товарної продукції.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.06.2017 (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Пунктом 4.5 договору узгоджено, що умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документа.

Згідно із п. 4.6 договору жодна із сторін не має права передавати свої права та обов`язки за даним договором іншій стороні, без письмової згоди іншої сторони.

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення терміну дії, взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Господарським судом, ліквідації однієї із сторін (п. 4.9 договору).

Пунктом 4.10 договору встановлено, що припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії.

Відповідно до звертання-доручення до договору № 1541190 від 01.04.2017 облік споживання теплової енергії на потреби опалення проводиться по приладах обліку.

Згідно з п. 9 додатку 2 до договору споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в Центрі обслуговування корпоративних клієнтів за адресою: просп. Голосіївський, 30Б, оформлений постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

01.10.2017 між сторонами укладено додаткову угоду, якою сторони виклали у новій редакції п. 8.1 договору наступного змісту: « Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє то « 01» червня 2018 року» та доповнено договір п. 8.5 наступного змісту: «Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін».

25 серпня 2021 року відбувся електронний аукціон з продажу майна в процедурі банкрутства Публічного акціонерного товариства "Київенерго", яке змінило найменування на Акціонерне товариство "К.Енерго", порушеної Господарським судом Донецької області у справі №905/1965/19, права вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги, переможцем якого визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» (в подальшому змінено найменування на ТОВ «Київенерго-Борг»), що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3.

Згідно з Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, Акціонерне товариство "К.Енерго" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» прийняло майно, що є предметом продажу на аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394,18 грн. Так, у витягу з додатку №1 до Акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 визначено, що право вимоги було продано до контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех», зокрема, за договором №1541190 на суму 37627,39 грн.

Позивач зазначає, що відповідач заборгованість за договором, право вимоги якої перейшло до позивача не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 37627,39 грн. за період з 01.10.2017 по 01.05.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку розрахуватись за спожиту теплову енергію.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зі змісту укладеного між АЕК "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 вбачається, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Разом з тим, судом встановлено, що 25.08.2021 відповідно до протоколу електронного аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3 відбувся електронний аукціон з продажу майна (право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги) в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго".

25.08.2021 згідно з протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3 Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-СТМ" (яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на підставі протоколу №1/2021 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-СТМ" від 14.09.2021), на аукціоні з придбання майна банкрута - АТ "К.Енерго" за лотом №71, придбано право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394,18 грн.

За Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 Акціонерним товариством "К.Енерго" передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-СТМ" прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні №UA-PS-2021-08-10-000016-3 з придбання майна банкрута - Акціонерного товариства "К.Енерго" за лотом №71, а саме право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394,18 грн.

У витягу з додатку №1 до Акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 визначено, що право вимоги було продано до контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех», зокрема, за договором №1541190 на суму 37627,39 грн.

Доказів визнання недійсними або скасування результатів даного аукціону матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це заміна особи у зобов`язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов`язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Позивач зазначав, що відповідач заборгованість за договором, право вимоги якої перейшло до позивача не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 37 627,39 грн. за період з 01.10.2017 по 01.05.2018.

Водночас, як вбачається з наявного в матеріалах справи оригіналу додаткової угоди від 01.10.2018 до договору, яка скріплена печатками та підписами представників як ПАТ «Київенерго», так і ТОВ «Управляюча компанія «Політех», сторони дійшли згоди припинити дію договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 від 01.04.2017 за згодою сторін з 01.10.2018.

Підписуючи дану додаткову угоду сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій (не виконаних зобов`язань) одна до одної в тому числі фінансових.

Підписання даної додаткової угоди є підтвердженням виконання всіх зобов`язань, включаючи фінансових за договором на дату розірвання договору (п. 3 та п. 4 додаткової угоди від 01.10.2018 до договору).

Стаття 202 ГК України визначає, що господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною (ч. 1 ст. 203 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

При цьому, частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, сторонами договору досягнуто згоди припинити дію договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 від 01/04/2017, визначивши при цьому, відсутність будь-яких претензій (не виконаних зобов`язань) одна до одної в тому числі фінансових, у зв`язку з виконанням всіх зобов`язань, включаючи фінансових за договором на дату припинення договору.

При цьому позивач, як у відповіді на відзив, так і у апеляційній скарзі зазначає, що у позивача є підстави вважати, що додаткова угода є підробленим документом, а тому не може бути належним і допустимим доказом у справі. Позивач зазначає, що у додатковій угоді зазначено, що «ОСОБА_1 діє на підставі довіреності від 21.07.2017 № 68/2017/07/21-3», однак це спростовується заявою свідка, що додається до відповіді на відзив.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20).

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оскільки факт укладення додаткової угоди підтверджується оригіналом такого первинного документа, наданого на вимогу суду, то обставини щодо підроблення такої угоди не можуть підтверджуватися лише заявою свідка.

Позивач, у свою чергу, із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи до суду першої інстанції не звертався як і не долучив до матеріалів справи висновку експерта складеного за власним замовленням з зазначеного питання.

При цьому, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Доказів визнання зазначеної додаткової угоди недійсною у судовому порядку, позивачем до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт підроблення додаткової угоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки взаємовідносини сторін за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 від 01.04.2017 є припиненими з 01.10.2018, що свідчить про неможливість набуття позивачем станом на 25.08.2021 права вимоги сплати неіснуючої заборгованості за розірваним договором, сторонами якого узгоджено відсутність будь-яких фінансових зобов`язань одна до одної.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що факт відсутності заборгованості відповідача за договором перед ПАТ «Київенерго» встановлений сторонами у додатковій угоді від 01.10.2018 до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1541190 від 01.04.2017 та розірвання зазначеного договору з 01.10.2018, свідчить про неможливість набуття позивачем права вимоги неіснуючої заборгованості за розірваним договором та відповідно свідчить про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 37 627,39 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності, колегія судді зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

З огляду на викладене, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні та у задоволенні позову слід відмовити.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Також позивач не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням в апеляційній скарзі просив його скасувати.

Так, відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту статті 129 Господарського процесуального кодексу України випливає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат за надання правничої допомоги у сумі 15 362,73,00 грн представник відповідача надав договір про надання правової допомоги від 24.10.2023, додаток №1 до договору, акт наданих послуг від 23.04.2024 на суму 11 600,00 грн.

Крім того у п. 2 вказаного акту наданих послуг сторони визначили, що додатково сторони підтверджують ухвалення рішення на користь клієнта, за що передбачено адвокату гонорар в розмірі 10% від ціни позову в разі позову майнового характеру - 3762,73 грн.

Разом з тим, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як вбачається з акту наданих послуг від 23.04.2024 на суму 15 362,73 грн. (11600,00 грн + гонорар в розмірі 10%) яким визначено перелік наданих адвокатом відповідачу послуг, останній містить наступні послуги:

-правовий аналіз справи з урахуванням практики та визначенням стратегії в період розгляду справи - 2000,00 грн;

- ознайомлення із матеріалами справи 28.01.2024 - 2000,00 грн;

- складання та подання відзиву на позовну заяву у справі 28.01.2024 - 2000,00 грн;

- складання та подання заяви про застосування строків позовної давності 28.01.2024 - 1600,00 грн;

- складання та подання клопотання про розгляд справ за правилами загального позовного провадження 12.02.2024 - 1600,00 грн;

- складання та подання клопотання про долучення доказів 19.02.2024 - 1600,00 грн.

Крім того, у матеріалах справи міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1534062 від 24.01.2024 відповідачеві адвокатом Бутко Дмитром Геннадійовичем (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №4401/10 від 23.12.2010.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Матеріали справи не містять заперечень позивача стосовно заявленого представником відповідача розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Обґрунтовуючи розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції відповідач посилався, зокрема на правовий аналіз справи з урахуванням практики та визначенням стратегії в період розгляду справи та вартість такої посуги вказав - 2000,00 грн; також на складання та подання відзиву на позовну заяву у справі 28.01.2024, вказавши вартість такої послуги - 2000,00 грн;

Колегія суддів зауважує, що зазначена вищі послуги охоплюються поданням відзиву на позовну заяву, вивченням і аналізом позовних матеріалів, аналізом судової практики, консультуванням клієнта щодо перспектив захисту в суді першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічний висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі 873/52/22.

Крім того, колегія суддів зазначає, що таку послугу як ознайомлення з матеріалами справи, доказів надання якої, як і подання клопотання з метою виконання якої, матеріали справи не містять. У той же час, у клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження судом було відмовлено.

Отже, колегією суддів під час оцінки обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу враховано кількість, обсяг та зміст підготованих адвокатом документів, а також участь представника відповідача в судових засіданнях, що, на думку колегії суддів, не відповідає критеріям співрозмірності та розумності.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі (справа є малозназною), обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, який є незначним, як і обсяг наданих послуг; доцільність та необхідність виконання даних робіт (надання послуг), а також враховуючи відсутність клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла до висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат відповідачу у розмірі 8 162,73 грн (складання відзиву на позовну заяву - 2 800,00 грн; складання та подання заяви про застосування строків позовної давності - 1 600,00 грн; гонорар у розмірі 10% від ціни позову - 3762,73 грн).

В іншій частині заявлені витрати на професійну правничу допомогу у цій справі не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не підлягають задовленню.

Таким чином, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 у справі №910/19972/23 слід змінити, виклавши резолютивну частину додаткового рішення в редакції даної постанови.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі №910/19972/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі №910/19972/23 слід залишити без змін.

Крім того, відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції прийняте додаткове рішення за неповного з`ясування обставин справи, колегія суддів вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 у справі №910/19972/23 слід змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу до 8 162,73 грн. У задоволенні іншої частини вимог заяви ТОВ «Управляюча компанія «Політех» про компенсацію здійсненних відповідачем витрат пов`язаних з розглядом справи № 910/19972/23, відмовити.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 207, 240, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі №910/19972/23 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі №910/19972/23 залишити без змін.

4. Апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 у справі №910/19972/23 задовольнити частково.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

« Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код: 32826328) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Політех" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 45, приміщення № 3; ідентифікаційний код: 39609766) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 162 (вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 73 коп.

У задоволенні іншої частини вимог заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Політех" про компенсацію здійсненних відповідачем витрат пов`язаних з розглядом справи № 910/19972/23, відмовити».

6. Доручити Господарському суду м.Києва видати наказ на виконання даної постанови Північного апеляційного господарського суду.

7. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

8. Матеріали справи №910/19972/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім