ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2024 р. Справа №921/461/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Бонк Т.Б.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Олех М. В.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2024 (суддя Андрусик Н.О.)

про задоволення заяви №2/28-956 від 22.07.2024 (вх.№522 від 22.07.2024) Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя, м.Тернопіль, про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви

у справі №921/461/24

за участю представників в режимі відеоконфренції:

від позивача Митник У.М.

від відповідача Літвінов Є.В.

22.07.2024 на розгляд Господарського суду Тернопільської області від Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя (далі Університет) надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гозопостачальна компанія «Нафтогаз України» про примусове виконання договірних зобов`язань, передбачених договором про постачання електричної енергії споживачу №225 від 22.12.2023. У вказаній заяві Університет просив суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом: -заборони ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вчиняти дії щодо припинення постачання електричної енергії на об`єкти Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя, визначені у додатку «А» до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.12.2023 №225 до вирішення справи по суті; -заборони ВАТ «Тернопільобленерго» припиняти електроживлення об`єктів Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя, визначених у додатку «А» до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.12.2023 №225 до вирішення справи по суті.

Господарський суд Тернопільської області в ухвалі від 24.07.2024 задоволив заяву Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя; з метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили постановив:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вчиняти дії стосовно припинення постачання електричної енергії на об`єкти Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя, визначені у додатку «А» до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.12.2023 №225 до вирішення справи по суті, а саме: АГРБ (вул.Федьковича, 2, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z177); навчальний корпус №10 (вул.Білогірська, 50, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z403); навчальний корпус №10 (вул.Білогірська, 50, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z445); навчальний корпус №6 (вул.Гоголя, 6, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z995); навчальний корпус №8 (вул.Гоголя, 8, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z539); навчальний корпус №2 (вул.Руська, 56, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z004); навчальний корпус №1 (вул.Руська, 56, ТП-15, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z576); котельня (вул.Руська, 56, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z591); навчальний корпус №2 (вул.Руська, 56, САПР, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z050); навчальний корпус №5 (вул.Старий Поділ, 2, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z132); навчальний корпус №3 (вул.Федьковича, 9, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z102); навчальний корпус №7 (вул.Микулинецька, 46, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z346); навчальний корпус №9 (вул.Текстильна, 28, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z583).

- заборонити Акціонерному товариству «Тернопільобленерго» припиняти електроживлення об`єктів Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя, визначених у додатку «А» до заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.12.2023 №225 до вирішення справи по суті, а саме: АГРБ (вул.Федьковича, 2, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z177); навчальний корпус №10 (вул.Білогірська, 50, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z403); навчальний корпус №10 (вул.Білогірська, 50, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z445); навчальний корпус №6 (вул.Гоголя, 6, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z995); навчальний корпус №8 (вул.Гоголя, 8, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z539); навчальний корпус №2 (вул.Руська, 56, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z004); навчальний корпус №1 (вул.Руська, 56, ТП-15, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z576); котельня (вул.Руська, 56, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z591); навчальний корпус №2 (вул.Руська, 56, САПР, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z050); навчальний корпус №5 (вул.Старий Поділ, 2, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z132); навчальний корпус №3 (вул.Федьковича, 9, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z102); навчальний корпус №7 (вул.Микулинецька, 46, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z346); навчальний корпус №9 (вул.Текстильна, 28, м.Тернопіль, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z583).

Не погодившись з постановленою ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» оскаржило її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі товариство вважає хибними доводи Університету про те, що припинення дії договору та продажу ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на підставі нього електричної енергії споживачу нібито призведе до відсутності у позивача електричної енергії та сприятиме виникненню пов`язаних з ними значних збитків, зумовлених припиненням нормальної діяльності Університету. На противагу вказаним твердженням заявника апелянт заазначає, що розірвання договору ТОВ «ГК «Нафтогаз України» в односторонньому порядку 31.07.2024 не матиме наслідком відключення Університету від електропостачання, натомість це лише стане підставою для укладення останнім договору постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» - Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго». За таких обставин, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу місцевого господарського суду про забезпечення позову.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, Університет подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема зазначив, що в даному випадку заходи забезпечення позову застосовані з метою можливості виконання рішення суду, в разі задоволення позову і мають безпосередній зв`язок із позовними вимогами, які полягають у примусовому зобов`язанні відповідача виконувати умови договору. За відсутності вжиття заходів забезпечення позову, відповідач припинить постачання електричної енергії позивачу, а позивач змушений буде якнайшвидше укласти договір з новим постачальником, з огляду на що неможливим буде реальне виконання рішення суду в разі задоволення позову про зобов`язання відповідача виконувати умови договору. Крім цього, відповідач не зазначив, чому вжиті заходи забезпечення позову є недоцільними, неспівмірними, яким чином вони перешкоджають його господарській діяльності. Отже, в даному випадку, з огляду на вказане, відповідач не несе жодних негативних наслідків внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, оскільки позивач і надалі зобов`язаний вчасно і в повному обсязі сплачувати за поставлену електричну енергію. Натомість, позивач несе значні негативні наслідки через невжиття заходів забезпечення, що полягають у втраті постачальника електричної енергії, необхідністю скористатися послугами з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» за значно вищою ціною, що матиме для Університету негативні наслідки у вигляді значних збитків, як неприбутковому бюджетному закладу, а відтак державному бюджету України в умовах воєнного стану. Таким чином, позивач просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 05.08.2024, справу за № 921/461/24 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Орищин Г.В., суддів галушко Н.А. та Желіка М.Б.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Галушко Н.А., за розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду, справу за № 921/461/24 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 04.09.2024 в склад колегії для розгляду справи № 921/461/24 замість судді Галушко Н.А введено суддю Бонк Т.Б.

Процесуальний хід розгляду даної справи відображений у відповідних ухвалах західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представників сторін, розгляд справи відбувся в режимі відеоконфренції.

В дане судове засідання на зв`язок із судом вийшли представники обох сторін. Представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, а також заявив клопотання про залишення відзиву на апеляційну скаргу, поданого позивачем, без розгляду, оскільки такий не надісланий відповідачу.

Заслухавши вказане клопотання, судова колегія встановила, що відзив на апеляційну скаргу було подано позивачем за допомогою системи «Електронний суд», тобто з дотриманням вимог ст. 42 ГПК України, а інша сторона цього спору мала можливість безперешкодно ознайомитися з текстом відзиву, відтак суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача.

Представник позивача, що вийшла на зв`язок із судом, висловила заперечення на апеляційну скаргу, з підстав, що наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали відсутні, з огляду на таке:

22.12.2023 між Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя (споживач) та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №225, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався продавати споживачу електричну енергію для забезпечення потреб об`єктів споживача, а споживач - оплачувати постачальнику вартість використаної електричної енергії. Заявник зазначає, що ним умови укладеного договору не порушуються, зокрема вчасно та відповідно до умов договору здійснюється оплата вартості спожитої електричної енергії; Університет будь-яких повідомлень про порушення умов договору від ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не отримував.

ТОВ «ГК «Нафтогаз України» листом за №119/3.1.2-35238-2024 від 12.07.2024 повідомило заявника про припинення постачання електричної енергії, у зв`язку з припиненням дії договору з 01.08.2024 без зазначення жодних причин таких дій.

Університет розцінює такі дії постачальника щодо дострокового припинення договірних зобов`язань як односторонню відмову від виконання зобов`язань, котрі загрожують виникненню значних збитків, зумовлених паралізацією нормальної діяльності Університету як бюджетної організації, яку внесено до переліку об`єктів критичної інфраструктури, на яку покладено обов`язки із надання освітніх послуг, зокрема, в період вступної кампанії, коли здійснюється реєстрація електронних кабінетів вступників із застосуванням комп`ютерних технологій, що прямо пов`язано із наявністю електропостачання; такі дії енергопостачальної організації призведуть до неможливості проведення виконання зобов`язань Університету перед учасниками освітнього процесу, абітурієнтами, що порушить їх гарантоване ст.19 Конституції України право на освіту.

Університет не погоджується з достроковим припиненням договору за №225 від 22.12.2023, про що листом №2/28-935 від 12.07.2024 повідомив ТОВ «ГК «Нафтогаз України», проте вказаний лист останній залишив без відповіді та без підтвердження наміру продовжувати виконувати договірні відносини. Відтак, Університет вбачає загрозу необґрунтованого припинення постачання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» електричної енергії з 01.08.2024.

Університет вважає припинення електропостачання з 01.08.2024 незаконним, безпідставним та таким, що не відповідає як умовам укладеного договору щодо постачання електричної енергії, так і чинному законодавству України, а тому з метою захисту своїх прав в майбутньому буде подано відповідний позов. А в обґрунтування обраного способу забезпечення майбутнього позову, зазначив, що в разі припинення електроживлення об`єктів Університету та ухвалення судом рішення за позовом про безпідставність такого припинення та примушення до виконання договірних зобов`язань, процедура відновлення постачання електричної енергії займе тривалий проміжок часу у зв`язку з тим, що за своєю суттю постачання електричної енергії передбачає складну технологічну процедуру. Таким чином, невжиття зазначених заходів забезпечення позову значно ускладнить виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь заявника, оскільки впродовж періоду розгляду справи судом з боку ТОВ «ГК «Нафтогаз України» відносно ВАТ «Тернопільоблеперго» можуть бути вчинені дії щодо припинення надання послуг з електропостачання по договору. Разом з тим, наголошує на тому, що захід забезпечення позову має тимчасовий та вимушений характер і спрямований виключно на недопущення негативних наслідків для Університету до вирішення спору. На думку заявника, вжиття заходів забезпечення позову не обмежить прав та законних інтересів ТОВ ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та ВАТ "Тернопільобленерго" та не призведе до втручання у їх звичайну господарську діяльність чи до погіршення стану їх майна та не позбавляє їх конституційних прав на діяльність, отримання доходів, а також не перешкоджатиме займатися господарською діяльністю, а лише запровадить дії, наявність яких дозволить створити належні умови для справедливого та ефективного захисту порушених прав і запобігання перешкоджанню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи, у відповідності до ст.136 ГПК України, має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії; заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За умовами частин 4,10 ст.139 ГПК України в заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Слід зазначити, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.13, 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому законодавець обумовив, що види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами та можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову, не порушуючи при цьому прав інших учасників господарського товариства.

На переконання суду, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини, зокрема, може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання.

В свою чергу, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Якщо заявник має намір звернутися до суду з позовною вимогою (позовними вимогами) немайнового характеру, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. При цьому, у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №916/3245/19, від 16.10.2019 у справі №904/2285/19.

Як вбачається з наданих суду доказів, 22.12.2023 між Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя, як споживачем, та ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як постачальником, було укладено договір за №225 про постачання електричної енергії.

Згідно з пунктом 3.1 договору, постачальник зобов`язався постачати споживачу електричну енергію з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року.

Відповідно до пункту 7.2 договору постачальник зобов`язався забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору.

Зміст заяви про забезпечення позову вказує на існування ризику дострокового припинення ТОВ «ГК «Нафтогаз України» постачання електричної енергії Університету, що є по суті відмовою від виконання зобов`язань за договором в односторонньому порядку та порушує права та охоронювані законом інтереси Університету за відсутності підстав неналежного виконання останнім договірних зобов`язань.

Позов в процесуальному сенсі - це звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Надаючи оцінку доводам Університету щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, вкзаних у його заяві, судова колегія зазначає, що:

- між сторонами відсутня згода на дострокове припинення договору №225 від 22.12.2023, термін дії якого закінчується 31.12.2024 (п.13.1 договору);

- ТОВ «ГК «Нафтогаз України» висловило однозначний намір припинити постачання Споживачу (заявнику) електричної енергії з 01.08.2024 за договором договору №225 від 22.12.2023, тобто до закінчення строку його дії;

- підставою припинення договірних правовідносин вказано норми пункту 9.7 договору, відповідно до якого за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором, інша сторона може: відмовитися від встановлення на майбутнє будь-яких господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання або відмовитися від цього договору у повному обсязі чи частково (розірвання договору). Однак, долучені до заяви платіжні документи свідчать про належне виконання заявником своїх договірних зобов`язань в частині здійснення своєчасної оплати за спожиту електроенергію;

- у споживача відсутні правочини з іншими постачальниками електричної енергії, а для їх укладення Тернопільському національному технічному університету імені Івана Пулюя необхідно здійснити процедури, передбачені ЗУ "Про ринок електричної енергії", що вимагає певного періоду часу;

- припинення постачання заявнику електричної енергії ставить під загрозу не лише подальшу діяльність Університету, але й сприятиме виникненню пов`язаних з ними значних збитків, зумовлених припиненням нормальної діяльності Університету, зокрема, зупинення проведення вступної компанії, реєстрації електронний кабінетів абітурієнтів з метою надання освітніх послуг.

Варто зауважити, що ведення вступної компанії без використання електроенергії здійснювати неможливо. Відтак, заплановане на 01.08.2024 відключення електроенергії, що буде предметом судового оскарження у майбутньому позові Університету, свідчить про неможливість виконання покладених на навчальний заклад освітніх функцій та завдань.

На переконання суду такий захід забезпечення позову, як заборона відповідачеві вчиняти дії щодо припинення чи обмеження постачання електричної енергії призведе до ефективної реалізації позивачем власного права на захист.

Даний вид забезпечення позову є співмірним із майбутніми позовними вимогами, забезпечує збалансованість інтересів обох сторін, є достатнім для запобігання порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, яких поданий позов буде стосуватись, оскільки спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення. Відтак, наведене свідчить, що заяву подано із дотриманням вимог ст.139 ГПК України.

Варто наголосити, що обрані судом заходи забезпечення позову ніяким чином не обмежують права ТОВ «ГК «Нафтогаз України» щодо його господарської діяльності до вирішення спору по суті.

Позивач має намір звернутись до суду із позовними вимогами до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про примусове виконання договірних зобов`язань, передбачених договором про постачання електричної енергії споживачу за №225 від 22.12.2023.

З матеріалів, долучених до заяви, не вбачається доказів, які ймовірні збитки можуть бути завдані відповідачу через вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі і в разі відмови судом у позові по суті.

Заходи забезпечення позову є тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору, тому у випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, відповідач не позбавлений можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову; так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.

Таким чином, здійснивши оцінку доказів та обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість доводів заявника щодо заборони ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вчиняти дії стосовно припинення постачання електричної енергії Тернопільському національному технічному університету імені Івана Пулюя, а ВАТ «Тернопільобленерго» - припиняти електроживлення до вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відмовити.

Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 24.07.2024 у справі № 921/461/24 залишити без змін,.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

повний текст постанови складено 09.09.2024

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Т.Б. Бонк

суддя М.Б. Желік