РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.09.2024Справа № 911/1455/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 911/1455/24

За позовом Державного підприємства "Інфотех";

до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;

про стягнення 88 411,11 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна Державного підприємства "Інфотех" до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про стягнення заборгованості за договором №164-23 від 01.12.2023 про постачання електричної енергії у розмірі 87 815,45 грн, з яких: 87 190,82 грн основного боргу, 450,25 грн 3% річних та 174,38 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2024 постановлено направити позовну заяву Державного підприємства "Інфотех" до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про стягнення заборгованості за договором №164-23 від 01.12.2023 про постачання електричної енергії у розмірі 87 815,45 грн за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду міста Києва.

03.07.2024 матеріали справи № 911/1455/24 надійшли на адресу Господарського суду міста Києва та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2024 справу передано на розгляд судді Мандриченку О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2024 позовну заяву Державного підприємства "Інфотех" залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

09.07.2024 до суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 08.07.2024 надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач просить стягнути з відповідача 88 411,11 грн, з яких: 87 190,82 грн основного боргу, 521,72 грн 3% річних та 698,57 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 відкрито провадження у справі № 911/1455/24, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

25.07.2024 від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до господарського суду надійшла заява про визнання позову.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2023 між Державним підприємством "Інфотех" (далі - позивач, постачальник) та Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України (далі-відповідач, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 164-23 (далі -договір), відповідно до п. 1.1 якого визначено, що цей договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції, Споживачу постачальником та укладається сторонами, з урахування положень Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року (надалі - ПРРЕЕ) та відповідно до вимог Особливостей здійснення публічних закупівель правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, та Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник продає електричну енергію (код товару згідно Національного класифікатора ДК 021:20-5 «Електрична енергія») споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, що є додатком 1 до договору, відповідач приєднується до умов договору на умовах комерційної пропозиції постачальника та керується умовами комерційних даних, що зазначені в таблиці, а саме: строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати: «Постачальник по 15 число (включно) місяця, наступного за звітним (розрахунковим), оформлює рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію та акт постачання електричної енергії, і в цей же строк надає їх споживачу. Оплата рахунка, акта постачання електричної енергії за фактично спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем протягом 5-ти робочих днів від дня його отримання. Підтвердженням постачання товару є узгоджений акт постачання електричної енергії або інформація надана оператором, з яким Споживач уклав договір розподілу електричної енергії.»

Пунктом 5.21. договору передбачено, що факт надання послуги за договором оформлюється актом постачання електричної енергії (далі-акт), який укладається за звітний період.

Відповідно до п. 5.22. договору, споживач зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати отримання від постачальника акта, у разі відсутності обґрунтованих заперечень, підписати такий акт та повернути один примірник постачальнику.

У випадку ненадходження, у визначений договором строк, до постачальника письмової мотивованої відмови споживача від підписання акта, зобов`язання постачальника перед споживачем вважається належним чином виконаними, а акт - фактично узгодженим сторонами на шостий робочий день з моменту його отримання (п. 5.25. договору).

Як передбачено п. 15.1. договору, договір діє з дати його укладення і діє до 31.12.2023, а у частині оплати - до повного виконання узятих на себе зобов`язань за цим договором.

Позивач, звертаючись до суду вказує, що споживачем не здійснено повну та своєчасну оплату, з огляду на що у відповідача утворилася заборгованість за поставлену електричну енергію в розмірі 87 190,82 грн.

Відповідач, в заяві № 19/2-29395-2024 від 24.07.2024, позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію в розмірі 87 190,82 грн, 3% річних у розмірі 521,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 698,57 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постачальником сформовані та 14.03.2024 направлені засобами поштового зв`язку на адресу споживача рахунок від № 12/1 та акт купівлі продажу електричної енергії № 23-0679-12 в обсязі 14 000 кВт/год за грудень 2023 року на загальну суму 87 190,82 грн в т.ч. 14 531,80 грн ПДВ.

19.03.2024 споживачем були отримані згадані рахунок та акт купівлі продажу електричної енергії, що підтверджується трекінгом відправлень АТ "Укрпошта".

04.04.2024 постачальником повторно направлені засобами поштового зв`язку на адресу споживача рахунок від № 12/1 та акт купівлі продажу електричної енергії № 23-0679-12 в обсязі 14 000 кВт/год за грудень 2023 року на загальну суму 87 190,82 грн в т.ч. 14 531,80 грн з ПДВ.

09.04.2024 споживачем були отримані рахунок та акт купівлі продажу електричної енергії.

Листом від 09.05.2024 № 19/31-18991-2024 відповідач направив погоджений та підписаний акт звірки взаєморозрахунків за період із 01.12.2023 по 31.12.2023 з корегуваннями.

Споживач не заперечує заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 87 190,82 грн, що також випливає з поданої Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України заяви, в якій останній визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Тобто, відповідачем визнано заборгованість за поставлену електричну енергію в розмірі 87 190,82 грн, 3% річних у розмірі 521,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 698,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Державного підприємства "Інфотех" про стягнення заборгованості у розмірі 87 190,82 грн, 3% річних у розмірі 521,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 698,57 грн.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги в частині основної заборгованості у розмірі 88 411,11 грн визнав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення на користь позивача з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого за подання даної позовної заяви, позовні вимоги якої визнав відповідач, та що, в свою чергу складає 1 514,00 грн.

Інші витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи зібрані докази у справі та керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код 25574630) на користь Державного підприємства "Інфотех" (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 15Б, ідентифікаційний код 34239034) заборгованість у розмірі 87 190 (вісімдесят сім тисяч сто дев`яносто) грн 82 коп., 3 % річних у розмірі 521 (п`ятсот двадцять одну) грн 72 коп., інфляційні втрати у розмірі 698 (шістсот дев`яносто вісім) грн 57 коп. та судовий збір у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Інфотех" (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 15Б, ідентифікаційний код 34239034) 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп. судового збору (платіжна інструкція № 120 від 05.06.2024 міститься в матеріалах справи).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко