РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.08.2024Справа № 910/6855/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Божка О.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСГАЗПРОМ"

про стягнення 1 843 119,61 грн

представники сторін:

від позивача: Данілова Н.Н.

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСГАЗПРОМ" про стягнення 1 843 119,61 грн, з яких 1 200 000,00 грн попередньої оплати, 552 468,36 грн пені, 43061,49 грн 3% річних та 47589,76 грн інфляційних втрат (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 31.07.2024).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу № 7-GAS-2021 від 30.12.2020 в частині повної та своєчасної поставки газу.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2024 вказану позовну заяву залишено без руху.

07.06.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.06.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/6855/24, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 04.07.2024.

У підготовчому засіданні 04.07.2024 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.08.2024 та запропонував позивачу надати письмові пояснення по справі.

31.07.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення та клопотання про участь у судовому засіданні 08.08.2024 в режимі відеоконференції.

Крім того 31.07.2024 через систему "Електронний суд" позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 1200000,00 грн попередньої оплати, 552468,36 грн пені, 43061,49 грн 3% річних, 47589,76 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 задоволено клопотання Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У підготовчому засіданні 08.08.2024 суд постановив протокольні ухвали про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.08.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 задоволено клопотання Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник позивач у судовому засіданні 21.08.2024 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 21.08.2024 не з`явився.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвали суду були направлені судом в електронний кабінет Товариства з обмеженою відповідальністю" ТРАНСГАЗПРОМ" та доставлені останньому, що підтверджується повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Отже, згідно із п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, враховуючи що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

У судовому засіданні 21.08.2024 відповідно до ст.. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов додаткової угоди № 3 від 06.12.2021 до договору постачання природного газу № 7-GAS-2021 від 30.12.2020 здійснив попередню оплату на суму 1 200 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою.

За доводами позивача, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, постачання газу у грудні 2021 не здійснив.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 13.01.2023 вих № 29-17/128, у якій просив повернути попередню оплату у розмірі 1 200 000,00 грн.

Відповідач отримав претензію 15.02.2023, однак кошти не повернув.

Оскільки відповідач поставку обумовленого обсягу природного газу не здійснив, попередньої оплати не повернув, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення попередньої оплати в сумі 1200000,00 грн, а також 552468,36 грн пені, 43061,49 грн 3% річних, 47589,76 грн інфляційних втрат.

Позиція відповідача

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСГАЗПРОМ" (постачальник) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО" (споживач) укладено договір постачання природного газу № 7-GAS-2021 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2020-2021 роках природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.3 договору передача газу за цим договором здійснюється у пунктах приймання-передачі у віртуальній торговій точці у газотранспортній системі.

Планові обсяги постачання природного газу по м`ясцях (тис. метр. куб) визначаються окремо укладеними додатковими угодами на підставі заявки на відповідний місяць згідно з п. 2.4 договору (п. 2.1 договору).

У п. 2.2 договору сторони погодили, що підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.4 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу.

Відповідно до п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 4.2, 4.5 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу визначається у Додаткових угодах до даного договору. Оплата вартості за замовлені обсяги газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на рахунок постачальника, порядок та строки оплати погоджуються сторонами на кожний період поставки газу згідно укладених додаткових угод.

У п. 12.1 договору сторони погодили, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє до 31.12.2021 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

06.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору (далі - додаткова угода № 3).

Відповідно до п. 2.1 договору сторони погодили планові обсяги постачання природного газу у грудні 2021 у розмірі 1300,00 тис. куб. м.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу у вказаний період без ПДВ - 22500,00 грн, крім того, податок на додану вартість за ставкою 20%, що складає 4500,00 грн.

Всього договірна ціна природного газу за 1000 куб.м. з ПДВ - 27000,00 грн.

Розрахунок за вказаний період постачання природного газу та зазначеній ціні здійснюється споживачем у наступному порядку: попередня оплата у розмірі 1200000,00 грн до 21.12.2021, остаточний розрахунок - до 01.03.2022 (п.1 додаткової угоди № 3).

14.12.2021 позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату відповідно до додаткової угоди № 3 у розмірі 1200000,00 грн, що підтверджується наданою позивачем банківською випискою.

Позивач зазначає, що відповідачем не передано позивачу природного газу, погодженого сторонами у додатковій угоді № 3.

17.01.2023 позивач звернувся до відповідача претензією від 13.01.2023 вих № 29-17/128, у якій просив повернути попередню оплату у розмірі 1 200 000,00 грн протягом місяця з дати отримання претензії.

Відповідач отримав претензію 15.02.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, однак кошти не повернув.

Оскільки відповідач вимоги позивача не виконав, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 1200000,00 грн попередньої оплати за товар, а також 552 468,36 грн пені, нарахованої відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за період з 18.03.2023 по 27.05.2024, 43061,49 грн 3% річних за період з 18.03.2023 по 27.05.2024 та 47589,76 грн інфляційних втрат за період з вересня 2023 по квітень 2024 на підставі ст. 625 ЦК України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань передачі позивачу природного у грудні 2021 відповідно до додаткової угоди № 3.

Судом встановлено, що на виконання умов додаткової угоди № 3 позивачем 14.12.2021 здійснено попередню оплату у розмір 1200000,00 грн.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатковою угодою № 3 сторони погодили постачання газу у грудні 2021.

Матеріали справи не містять доказів передання відповідачем позивачу природного газу у грудні 2021.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

17.01.2023 позивач звернувся до відповідача претензією від 13.01.2023 вих № 29-17/128, у якій просив повернути попередню оплату у розмірі 1 200 000,00 грн протягом місяця з дати отримання претензії.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів здійснення постачання відповідачем позивачу природного газу у грудні 2021, як і не містять доказів повернення позивачу 1200000,00 грн здійсненої передоплати.

При цьому, у п. 12.1 договору сторони погодили, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє до 31.12.2021 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Доказів продовження строку дії договору матеріали справи не містять.

Обставин наведених позивачем у позові відповідач не спростував.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання, встановлені умовами додаткової угоди № 3, з перерахування відповідачу 1200000,00 грн попередньої оплати, а відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з передання позивачу у грудні 2021 природного газу, з огляду на що, за висновками суду, у позивача в силу положень ст. 693 ЦК України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати.

З огляду на вище встановлені судом обставини, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 1200000,00 грн або постачання природного газу у грудні 2021, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати у сумі 1200000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 43061,49 грн 3% річних за період з 18.03.2023 по 27.05.2024 та 47589,76 грн інфляційних втрат за період з вересня 2023 по квітень 2024, суд зазначає таке.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

З огляду на правову природу правовідносин сторін суд дійшов висновку, що у даному випадку наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України, оскільки позивачем направлено вимогу про повернення суми попередньої оплати, а вимога отримана відповідачем та не виконана у строки, встановлені в ній.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що розрахунки є арифметично правильними, здійснені відповідно до приписів законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення 43061,49 грн 3% річних та 47589,76 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 552 468,36 грн пені, то суд зазначає таке.

Як вбачається з додаткових пояснень, поданих позивачем 31.07.2024 та заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивачем заявлено 552 468,36 грн пені, нарахованої відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за період з 18.03.2023 по 27.05.2024, тобто позивачем нараховано пеню за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення попередньої оплати.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Заявляючи вимоги про стягнення пені, позивач посилається на Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до ст. 1 Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Із змісту ч.1 ст. 546, ч.1 ст. 547 ЦК України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Із наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто, необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується та її розмір.

Приписами ч. 6 ст. 231 ГК України передбачено порядок визначення розміру пені, а саме: у відсотковому співвідношенні від подвійної облікової ставки НБУ. Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено обмеження розміру пені, яка може бути стягнута за певний період, а не її розмір. Конкретний розмір пені (відсоток) у будь-якому разі повинен бути встановлений за згодою сторін.

Отже, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18).

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Умовами договору сторони не передбачили відповідальність у вигляді пені за порушення строку повернення попередньої оплати. Такої відповідальності не містить і законодавство.

При цьому, судом врахованого, що умови укладеного договору передбачають стягнення з відповідача пені за порушення строку постачання природного газу, зокрема, відповідно до п. 8.3.2. договору у разі неналежного виконання постачальником зобов`язань за цим договором щодо обсягів та термінів поставки природного газу, постачальник сплачує на користь споживача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від вартості непоставленого (недопоставленого) обсягу природного газу, за кожен день прострочення.

Першочергово у позовній заяві позивач посилався на вказаний пункт договору, однак у заяві про зменшення розміру позовних вимог заявив пеню, нараховану на суму попередньої оплати за період з за період з 18.03.2023 по 27.05.2024 посилаючись на Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

При цьому, навіть якщо припустити, що позивач нараховує пеню за прострочення поставки природного газу, то слід врахувати, що у зв`язку з надсиланням позивачем листа про повернення суми попередньої оплати у відповідача припинився обов`язок поставити позивачу товар та виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти у розмірі здійсненої попередньої оплати.

При цьому, суд зазначає, нормами законодавства позивача наділено правом у випадку здійснення попередньої оплати та непередання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки, відмовитись від поставки товару та вимагати повернення попередньої оплати

У такому випадку з моменту відмови покупця від поставки товару та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

Оскільки позивач 17.01.2023 звернувся до відповідача претензією від 13.01.2023 вих № 29-17/128, у якій просив повернути попередню оплату у розмірі 1 200 000,00 грн, то позивач має право нараховувати пеню за прострочення поставки товару до дати, після якої виник обов`язок з повернення коштів. Отже, в період з 18.03.2023 по 27.05.2024 відповідач не є таким, що прострочив поставку товару.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСГАЗПРОМ", а саме в частині стягнення 1 200 000,00 грн попередньої оплати, 43061,49 грн 3% річних та 47589,76 грн інфляційних втрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСГАЗПРОМ" (01014, Україна, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок, 63, ідентифікаційний код 41334204) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "ПОЛТАВАТЕПЛОЕНЕРГО" (36008, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Польська, будинок, 2-А, ідентифікаційний код 03338030) 1 200 000,00 грн попередньої оплати, 43061,49 грн 3% річних, 47589,76 грн інфляційних втрат та 15 487,81 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 11.09.2024.

Суддя С.О. Турчин