РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2024Справа № 910/6913/24
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ»

про стягнення 5 143, 00 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (надалі -відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 5 143, 00 грн.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивачем у силу положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/6913/24, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

12.06.2024 від відповідача надійшла заява про закриття провадження в справі, в зв`язку з відсутністю предмету спору, в якій відповідач вказує, що він здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 3 643, 00 грн, за вирахуванням розміру франшизи в розмірі 1 500, 00 грн.

17.06.2024 від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у відпустці в період з 05.08.2024 по 30.08.2024, розгляд справи здійснюється після виходу судді з відпустки.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2021 між позивачем (надалі - страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» (надалі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування майна № 10-0197-21-00381 (надалі - договір), відповідно до п. 1 предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме комплексом АЗС з оздобленням та комунікаціями, в тому числі об`єктами благоустрою.

Згідно умов договору, страхова сума складає 33 636 291, 46 грн (п. 2.1. договору).

Франшиза (безумовна) у відсотках від розміру страхової суми, зазначеної в п. 2.1. цього договору за страховими випадками, зазначеними в п. 2.3. цього договору (п. 2.7. договору).

Відповідно до п. 2.8. договору, місце страхування: АЗс № 04/8, Львівська обл., с. Малехів, вул. Жовкінська, буд. 14.

Згідно з п. 2.9. договору, строк його дії встановлено з 01.11.2021 по 31.10.2022.

18.02.2022 о 07:54 год по вул. Жовківська, буд. 14, Львівська обл., Жовківський р-н, с. Малехів, «АЗС SOCAR», ОСОБА_1 керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN LT», державний реєстраційним номер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом здійснив наїзд на перешкоду, металевий відбійник, внаслідок чого автомобіль отримав технічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19.04.2022 в справі № 462/1381/22 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказана дорожньо-транспортна пригода призвела до пошкодження, зокрема, застрахованого позивачем майна, а саме комплексу АЗС з оздобленням та комунікаціями, який знаходиться за адресою: АЗс№04/8, Львівська обл., с. Малехів, вул. Жовкінська, буд. 14.

18.02.2022 страхувальник звернувся до позивача із заявою, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталась 18.02.2022.

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності - фізичної особи-підприємця Ільченка Д.В. № МН-1626-1 від 22.02.2022, розмір матеріального збитку, завданого застрахованому майну страхувальника (Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ») складає 9 143, 00 грн.

13.02.2023 позивач, з урахуванням акту огляду майна № б/н від 21.02.2022, а також враховуючи висновок про розмір матеріального збитку № МН-1626-1 від 22.02.2022, страховим актом № МН-1626 наведену вище подію визнав страховим випадком та вирішив здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 5 143, 00 грн (9 143, 00 грн (розмір матеріального збитку) - 4 000, 00 грн (франшиза) на користь страхувальника.

Відповідно до платіжної інструкції від 13.02.2023 № 41301 позивач перерахував на рахунок страхувальника грошові кошти в розмірі 5 143, 00 грн.

Отже, у відповідності до умов договору добровільного страхування майна, в зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в загальному розмірі 5 143, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил ПДР водієм транспортного засобу «VOLKSWAGEN LT», державний реєстраційним номер НОМЕР_1 , чия цивільно-правова відповідальність була застрахована на момент ДТП відповідачем (Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ») на підставі полісу № ЕР 203235836.

Полісом № ЕР 203235836 передбачена страхова сума за шкоду майну третіх осіб у розмірі 130 000,00 грн та франшиза в розмірі 1 500, 00 грн.

16.02.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про регресні вимоги № 2901 УСГ / АСА від 15.02.2023, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування в розмірі 5 143, 00 грн, що не заперечується відповідачем.

Відповіді на вказану заяву матеріали справи не містять.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 143, 00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно із статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (ст. 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності «VOLKSWAGEN LT», державний реєстраційним номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах страхових сум за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як установлено судом вище згідно із висновку суб`єкта оціночної діяльності - ФОП Ільченка Д.В. № МН-1626-1 від 22.02.2022, розмір матеріального збитку, завданого комплексу АЗС, що заходиться за адресою: АЗс№04/8, Львівська обл., с. Малехів, вул. Жовкінська, буд. 14, складає 9 143, 00 грн.

Відповідно до страхового акту № МН-1626 від 13.02.2023, сума страхового відшкодування, в зв`язку з пошкодженням комплексу АЗС, визначена позивачем у розмірі 5 143, 00 грн (9 143, 00 грн (розмір матеріального збитку) - 4 000, 00 грн (франшиза), яка згідно із платіжної інструкції від 13.02.2023 № 41301 була перерахована на рахунок страхувальника.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із заявою про регресні вимоги № 2901 УСГ / АСА від 15.02.2023, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування в розмірі 5 143, 00 грн, що не заперечується відповідачем.

Відповіді на вказану вище претензію матеріали справи не містять.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача до суду з цим позовом (03.06.2024), а саме 04.06.2024 відповідачем виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 3 643, 00 грн (5 143, 00 грн (сума страхового відшкодування) - 1 500, 00 грн (франшиза), що підтверджується платіжною інструкцією № 28836 від 04.06.2024.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження в справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 3 643, 00 грн сплачена відповідачем після звернення позивача до суду з цим позовом, суд закриває провадження в справі № 910/6913/24 у частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 3 643, 00 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Разом з тим відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна, норма викладена в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що за умовами полісу серії № ЕР 203235836 розмір франшизи становить 1 500, 00 грн.

Отже, відшкодуванню підлягають збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах страхової суми за вирахуванням франшизи, а саме в розмірі (5 143, 00 грн (сума страхового відшкодування) - 1 500, 00 грн (франшиза).

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення франшизи в сумі 1 500, 00 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 1 500, 00 грн.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, які полягали в несвоєчасному відшкодуванню збитків, що були завдані внаслідок ДТП та сплати суми збитків лише після звернення позивача до суду з даним позовом, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору, які підлягали би стягненню пропорційно задоволеним вимогам, якби судом не закривалось провадження, в зв`язку зі сплатою боргу відповідачем, на останнього. В іншій частині судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в справі № 910/6913/24 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» 3 643, 00 грн страхового відшкодування.

2. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (03040, місто Київ, вулиця Васильківська, будинок 14, ідентифікаційний код 39433769) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (01054, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32 А, ідентифікаційний код 30859524) 2 144 (дві тисячі сто сорок чотири) грн 86 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань