11.07.2024Справа № 910/1237/24
Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро"
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 910/1237/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро"
до про Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації відшкодування шкоди
Представники сторін: не з`явилися,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про відшкодування шкоди у розмірі 33 641 665,11 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №910/1237/24 позов задоволено. Стягнуто з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" шкоду у розмірі 791 605,87 доларів США, що еквівалентно 28 947 936 грн. 51 коп.

01.07.2024 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом у даній справі та проведеним експертним дослідженням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2024 року судове засідання по розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" про прийняття додаткового рішення призначено на 11.07.2024. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" докази реального понесення витрат, пов`язаних зі складанням висновку № 07/11/23-1 транспортно-товарознавчої експертизи в кримінальному провадженні №0000127 від 12.07.2022, а саме: виписку з банківського рахунку на підтвердження сплати 220 000,00 грн на рахунок Науково-дослідної судово-експертної установи; належним чином засвідчену копію договору №14/08/11 від 14.08.2023, укладеного між ТОВ "Європа транс Агро" та Науково-дослідною судово-експертною установою; докази атестації судового експерта в Міністерстві юстиції України на дату проведення експертного дослідження.

05.07.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів та про розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" про ухвалення додаткового рішення за відсутності уповноваженого представника позивача.

У судове засідання 11.07.2024 представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету осіб позивача та розміщенням на сайті Господарського суду міста Києва відповідного оголошення-повідомлення відповідача.

Представник позивача подав заяву про розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" про ухвалення додаткового рішення за відсутності уповноваженого представника позивача, яка судом розглянута та задоволена.

Приймаючи до уваги, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників позивача та відповідача не є перешкодою для прийняття додаткового рішення у даній справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/1237/24, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями частин 2, 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при прийнятті Господарським судом міста Києва рішення від 27.06.2024 року у справі №910/1237/24 судом не було вирішено питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести, складатиметься з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 400000 грн. Також в судовому засіданні було заявлено, що такі докази будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як убачається з матеріалів справи, 22.12.2023 між адвокатським об`єднанням «Перший правничий колегіум «АСТРЕЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" було укладено договір про надання правової допомоги №21/23, згідно з яким Клієнт доручає, а АДВОКАТСЬКЕ Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Додатковою угодою №1 від 22.12.2023 до договору про залучення адвоката для надання правової допомоги б/н Адвокатське об`єднання зобов`язується надати наступні послуги Клієнту:

1.1. Скласти позовну заяву до Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) про стягнення майнової шкоди, завданої КЛІЄНТУ збройними силами Російської Федерації - викрадення (втрата) транспортних засобів.

1.2. Здійснити аналіз, перевірку та збір наявних доказів, що підтверджують завдання збройними силами Російської Федерації майнової шкоди КЛІЄНТУ. правовідносин.

1.3. Здійснити аналіз судової практики розгляду спорів, що виникають із аналогічних

1.4. Підписати позовну заяву, складену відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 цієї Додаткової угоди, та направити копію позовної заяви з додатками на адресу Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643).

1.5. Подати позовну заяву, складену відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 цієї Додаткової угоди, до суду.

1.6. У разі необхідності готувати й інші процесуальні документи, які пов`язані з розглядом судом позовної заяви, складеної відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 цієї Додаткової угоди.

1.7. Здійснювати представництво у встановленому законом порядку інтересів КЛІЄНТА в судах України у справі за позовом КЛІЄНТА до Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) стягнення майнової шкоди, завданої КЛІЄНТУ збройними силами Російської Федерації - викрадення (втрата) транспортних засобів.

Вартість послуг Адвокатського об`єднання, що передбачені цією Додатковою угодою, складає фіксовану суму 400 000 (чотириста тисяч) грн 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 10 639 (десять тисяч шістсот тридцять дев`ять) доларів США 31 цент. (п.2. додаткової угоди)

22.12.2023 між адвокатським об`єднанням «Перший правничий колегіум «АСТРЕЯ» та адвокатом Мастюгіним Д.І. було укладено договір про залучення адвоката для надання правничої допомоги б/н, за умовами якого АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ доручає, а АДВОКАТ приймає на себе зобов`язання надавати Правничу допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА ТРАНС АГРО» (надалі - КЛІЄНТ), який є КЛІЄНТОМ АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ відповідно до договору про надання правової допомоги Nє 21/23 від 22 грудня 2023 року, в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п.1.2 договору АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ доручає АДВОКАТУ надавати КЛІЄНТУ від імені АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ наступні види правничої допомоги (надалі - Правнича допомога):

1.2.1. Здійснювати представництво та правовий захист у встановленому законом порядку прав та інтересів КЛІЄНТА в судах України всіх рівнів у справі за позовом КЛІЄНТА до Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) про стягнення майнової шкоди, завданої КЛІЄНТУ збройними силами Російської Федерації - викрадення (втрата) транспортних засобів, з усіма наданими чинним законодавством України правами учасника судового процесу, позивачу (заявнику, скаржнику, кредитору), відповідачу (боржнику), з правом одержання, подання та підпису будь-яких документів від імені КЛІЄНТА, зокрема: скарги, заяви та відповіді на них, заяви про зміну підстав або предмета позову, заяви про збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, заяви про відмову від позову, апеляційні та касаційні скарги на рішення, ухвали, постанови усіх судів України, заяви про затвердження мирових угод, інші процесуальні документи, отримувати копії рішень (ухвал, постанов) та інші документи, які знаходяться у справі, накази судів, інші виконавчі документи, тощо чи їх копії, засвідчувати своїм підписом копії документів, сплачувати судовий збір; пред`являти виконавчі документи до примусового виконання (стягнення) шляхом підписання відповідних заяв, та під час виконавчих проваджень підписувати та подавати усі документи, в тому числі і заяви про закінчення виконавчих проваджень; вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду уповноважень та які, на думку АДВОКАТА, будуть доцільними для правильного і ефективного виконання зобов`язань, передбачених Договором.

1.2.2. У разі необхідності готувати процесуальні документи, які пов`язані з розглядом судами України позовної заяви, зазначеної у підпункті 1.2.1 пункту 1.2 Договору.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано акт про прийняття - передачу наданих послуг від 28.06.2024, за яким Адвокатським об`єднанням надано КЛІЄНТУ юридичні послуги, передбачені Додатковою угодою №1 від 22.12.2023 до Договору, а саме: складено та подано позовну заяву до Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) майнової шкоди, завданої КЛІЄНТУ збройними силами Російської Федерації в період окупації - викрадення (знищення) транспортних засобів; здійснено аналіз, перевірку та збір наявних доказів, що підтверджують завдання збройними силами Російської Федерації майнової шкоди КЛІЄНТУ; здійснено аналіз судової практики розгляду спорів, що виникають із аналогічних правовідносин; направлено копію позовної заяви з додатками на адресу Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643 ; складено та подано у справі №910/1237/24 - заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення вартості причепу самоскиду НефАЗ від 13.03.2024, заяви про долучення доказів від 13.03.2024 від 24.06.2024, заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення вартості причепа цистерни Bodex від 02.04.2024; прийнято участь в судових засіданнях у справі №910/1237/24, що проводились Господарським судом міста Києва 04.04.2024, 25.04.2024, 30.05.2024, 27.06.2024.

Судом установлено, що Мастюгін Д.І. є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю серії ТР №000278 від 29.03.2018 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

Крім того, суд враховує, що наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. і саме вказаний розмір суд вважає співрозмірним по відношенню до обсягу фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Вказані вище обставини є підставою для прийняття додаткового рішення у справі в частині стягнення з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 220 000,00 грн., суд зазначає.

Так, позивачем разом з позовною заявою подано висновок експерта №07/11/23-1 від 07.11.2023 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в кримінальному провадженні №0000127 від 12.07.2022, складеного судовим експертом Ковалем І.М.

На підтвердження витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста, позивачем надано Договір про надання послуг №14/08/11 від 14.08.2023, акт №6 від 07.11.2023 здачі-приймання висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №07/11/23-1 від 07.11.2023, згідно з яким за проведення експертизи та надання висновку загальна вартість робіт складає 220 000,00 грн., рахунок на оплату №12 від 07.11.2023 року на суму 220 000,00 грн.

За змістом ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Зі змісту статті 129 Господарського процесуального кодексу України випливає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що підтверджують їх реальне понесення.

Частинами 4-7 статті 127 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, суд зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" не було подано на адресу жодних належних та допустимих первинних доказів на підтвердження понесення витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 220000 грн., зокрема, платіжну інструкцію, банківську виписку по рахунку позивача, оскільки акт №6 від 07.11.2023 здачі-приймання висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №07/11/23-1 від 07.11.2023 не є таким доказом.

За таких обставин, з огляду на те, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що їх підтверджують, вимоги позивача в частині стягнення з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 220 000,00 грн. не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 236-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/1237/24 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (м. Москва, Російська Федерація, вул. Большая Дмитровка, буд. 15а, строєн.1, ГСП-3, 125993) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа транс Агро" (вул. Володимира Івасюка, 62, м. Івано-Франківськ, 76002, Ідентифікаційний код юридичної особи 41101091) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.09.2024.

Суддя А.І. Привалов