ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" вересня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/441/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури у справі

за позовом керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації

до відповідача Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Військова частина НОМЕР_1

про усунення перешкод у користуванні

за участю представника прокуратури - Капустіна М.В.

встановив:

Рішенням від 15.05.2024 позов задоволено повністю:

- Усунути перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації (код 00022585, м. Одеса пр. Шевченка 4) у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,4503 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0346 площею 24,7452 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

- Усунути перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації (код 00022585, м. Одеса пр. Шевченка 4) у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,7105 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0347 площею 28,8382 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

- Усунути перешкоди державі в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації (код 00022585, м. Одеса пр. Шевченка 4) у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,2736 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0423 площею 15,2973 га в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

- Стягнути з Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (код 35549578, м. Рені Ізмаїльського району Одеської області вул. Вознесенська 139) на користь Одеської обласної прокуратури (код 03528552, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; рахунок отримувача UA0000564, банк отримувача ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820172, код класифікації доходів бюджету 22030101) 9084грн витрат зі сплати судового збору.

10.06.2024 судом видано наказ про стягнення з Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на користь Одеської обласної прокуратури 9084грн витрат зі сплати судового збору.

03.09.2024 до суду надійшла заява заступника керівника Одеської обласної прокуратури про зміну порядку виконання рішення, а саме стягнути кошти з Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області через виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. Заява мотивована тим, що у Ренійської міської ради відсутні рахунки, тому немає можливості виконати рішення суду про стягнення судового збору з неї.

Ухвалою від 05.09.2024 суд призначив засідання для розгляду заяви на 11.09.2024.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Розглянувши заяву прокурора, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Листом від 13.06.2024 прокурор направив наказ у справі на виконання до ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області.

Листом від 08.08.2024 ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області повернув наказ, посилаючись на те, що у боржника - Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області відсутні рахунки.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання передбачені пп.3 п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, відповідно до вимог якого орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу, в тому числі, у разі коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства.

Згідно зі ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Отже, під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Зокрема, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми виконання (грошової чи майнової), тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу виконання рішення, ухвали, постанови, вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом на гарантування виконання рішення (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2015 №11-рп/2012).

Зміна способу виконання рішення, здійснена судом в порядку, визначеному статтею 331 ГПК України, не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб встановлений у рішенні та припинення здійснення тих заходів, які були визначені рішенням та здійснення їх у спосіб, встановлений ухвалою, винесеною відповідно до норм процесуального права. Отже, така ухвала є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення та спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу.

Відповідно до пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, рішення суду про стягнення (арешт) коштів держаного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України виключно для виконання.

Згідно з абз.1 пп. 2 п. 9 та абз. 2 п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України /КМУ/ від 03 серпня 2011 року №845, органи казначейства змушені повертати виконавчі документи у разі, якщо боржником зазначено не розпорядника бюджетних коштів.

Статтею 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 11 Закону України „Про місцеве самоврядування виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

У відповідності до ст. 51 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Згідно з ч. 2 ст. 64 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські, районі в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. При цьому, згідно з пп. 27 п. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: як прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Статтею 2 Бюджетного Кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Згідно з ст. 22 Бюджетного Кодексу України Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників; 2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників; 3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Як вже зазначалось, з відповіді Головного управління Державної казначейської служби вбачається, що Ренійська міська рада не має відкритих реєстраційних рахунків в органах казначейства.

Відтак, з урахуванням того, що Ренійська міська рада, не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Рені та не має рахунків в органах державного казначейства, суд вважає, що з метою реального виконання рішення суду у даній справі, стягнення присудженого судового збору у розмірі 9084грн. слід здійснювати з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Рені - Виконавчого комітету Ренійської міської ради.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 916/1952/17.

З огляду на наведене, суд задовольняє заяву прокурора.

Керуючись ст. 234, 235, 331 ГПК України

постановив:

1. Заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури про зміну порядку виконання рішення задовольнити.

2. Змінити порядок виконання судового рішення, на підставі якого був виданий наказ до Господарського суду Одеської області від 10.06.2024 у справі № 916/441/24 та визначити його таким чином: «Стягнути з Боржника - Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68803, м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, вул. Вознесенська, буд. 139, ) через Виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68803, м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, вул. Вознесенська, буд. 13 9, код ЄДРПОУ 0405 6990) на користь Стягувана - Одеської обласної прокуратури (, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; рахунок отримувача ПА0000564, банк отримувача ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820172, код класифікації доходів бюджету 2203 0101) 9084,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Ухвала набрала законної сили в порядку ст.235 ГПК України з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.09.2024

Суддя Литвинова Вікторія Володимирівна