ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2024 р. Справа№ 910/1795/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024

у справі № 910/1795/24 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

до Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни

про стягнення 129 585,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі- позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни (далі-відповідач) суми заборгованості в розмірі 88 374,14 грн, суми пені в розмірі 1 597,77 грн, суми 3% річних в розмірі 7 646,30 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 31 967,07 грн, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з вивезення побутових відходів №15106-Гс від 31.07.2018 року в частині оплати наданих позивачем послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" суму боргу в розмірі 88 374,14 грн, суму пені у розмірі 1 597,77 грн, суму 3% річних в розмірі 7 646,30 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 31 967,07 грн та суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач у порушення покладеного на нього договором обов`язку, своє зобов`язання щодо оплати за надані послуги не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині оплати наданих послуг у розмірі 88 374,14 грн підлягають задоволенню.

Крім того, суд перевіривши надані позивачем розрахунки пені у розмірі 1 597,77 грн, 3% річних у розмірі 7 646,30 грн та інфляційних втрат у розмірі 31 967,07 грн дійшов до висновку, що вони є арифметично правильними та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Тюлєнєва Анастасія Володимирівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що з 31.08.2018 ФОП Тюлєнєва А.В. було припинено та у зв`язку з цим було достроково розірвано договір оренди нерухомого майна №04/139 від 01.11.2017 за адресою: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 74.

Скаржник також вказує, що п.2.8 договору №15106-Гс про надання послуг з вивезення побутових відходів від 31.07.2018 передбачена можливість призупинення надання послуг при несплаті, однак, позивач не зупинив їх, а фактично не надавав послуги, оскільки відповідач з 31.08.2018 не здійснював господарську діяльність за цією адресою.

Крім того, п.2.5 договору №15106-Гс про надання послуг із вивезення побутових відходів від 31.07.2018 передбачено, що акт наданих послуг і податкова накладна надсилаються відповідачу, однак позивач додає документи про направлення листів простою поштою без опису вкладення, що не дає можливості встановити отримання їх відповідачем. При цьому, скаржник вказує, що договором не передбачено направлення будь яких документів через «M.E.Doc», яким позивач направляв акти приймання-передачі наданих послуг. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження надіслання позивачу актів наданих послуг відповідно до п. 2.5 договору, тому факт надання послуг вважається не підтвердженим.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 28.05.2024, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що від відповідача на адресу позивача не надходило жодних повідомлень про будь-які зміни та інших повідомлень щодо припинення господарської діяльності. Проте, згідно з п.8.4 договору, він може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання цього договору допускається у випадках та в порядку, встановлених чинним законодавством України. Отже, були відсутні підстави для здійснення односторонньої відмови від договору та припинення нарахування наданих послуг.

Також позивач зазначає, що направлення актів надання послуг та рахунків підтверджується витягом з «M.E.Doc». До позовної заяви надавались докази направлення відповідачу рахунків на оплату через програму «M.E.Doc», відповідно до якої в Єдиному реєстрі податкових накладних реєструються податкові накладні, до яких відповідач постійно має доступ і володіє інформацією про нарахування вартості послуг за договором. Крім того, від відповідача не надходило жодної претензії щодо ненадання або неякісного надання послуг, а також жодного заперечення до актів наданих послуг відповідачем надано не було.

Разом з тим, як зазначає позивач, ним вживались заходи щодо досудового врегулювання спору, неодноразово на адресу відповідача було надіслано претензії щодо сплати заборгованості, до яких було додано акти звірки взаєморозрахунків. Також позивачем було направлено на адресу відповідача акти та рахунки простими та рекомендованими листами, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та така відмітка, на думку позивача, не передбачена як причина невручення листа.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі № 910/1795/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі № 910/1795/24 залишено без руху та запропоновано скаржнику надати докази судового збору у розмірі 3 633,60 грн.

20.05.2024 на виконання вимог ухвали від 16.05.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду заява про усунення недоліків з квитанцією від 19.05.2024 про сплату судового збору у розмірі 3 633,60 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі № 910/1795/24 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/1795/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.07.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Тюлєнєвою Анастасією Володимирівною (далі - замовник) укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №15106-Гс (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (ТВП за текстом), що утворюються на об`єкті замовника та знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. В. Васильківська, 74, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.

Згідно з п. 1.2. договору кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 6,6 куб.м. в місяць.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що тариф на послуги, які передбачені п. 1.1. цього договору та надаються ПАТ "Київспецтранс" за договором комісії встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.06.2017 №665 "Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення)".

Згідно із п. 2.3. договору оплата послуг за цим договором у розмірі, що вказаний у п. 2.1. договору, з урахуванням ПДВ, здійснюються замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів, на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі підписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

У п. 2.5. договору передбачено, що за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг у двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, повернути вищезазначений акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2018. В разі, якщо жодна зі сторін протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не було оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік. (п. 7.1. та 7.2. договору).

Оскільки в матеріалах справи відсутні заяви сторін про припинення дії цього договору, згідно із умовами п. 7.2. договору, він неодноразово був пролонгований та відповідно є чинним на час ухвалення рішення.

У період з 08.03.2018 по 31.12.2023 позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з вивезення побутових відходів на загальну суму 88 374,14 грн, що підтверджується актами надання послуг: №6176 від 28.02.2018, №8648 від 31.03.2018, №16297 від 30.04.2018, №16714 від 31.05.2018, №20111 від 30.06.2018, №20526 від 31.07.2018, №27197 від 31.08.2018, №30970 від 30.09.2018, №34033 від 31.10.2018, №40763 від 30.11.2018, №27432 від 30.06.2019, №39160 від 30.09.2019, №50668 від 30.11.2019, №19896 від 31.12.2019, №369 від 31.01.2020, №785 від 29.02.2020, №11793 від 31.03.2020, № 12209 від 30.04.2020, №23287 від 31.05.2020, №23704 від 30.06.2020, №33877 від 31.07.2020, №34293 від 31.08.2020, №15223 від 30.09.2020, №45646 від 31.10.2020, №56419 від 30.11.2020, №26841 від 31.12.2020, №384 від 31.01.2021, №823 від 28.02.2021, №11379 від 31.03.2021, №11811 від 30.04.2021, №23043 від 31.05.2021, №23477 від 30.06.2021, №37107 від 31.07.2021, №37537 від 31.08.2021, №46848 від 30.09.2021, №47292 від 31.10.2021, №58985 від 30.11.2021, №59430 від 31.12.2021, №396 від 31.01.2022, №850 від 28.02.2022, №39464 від 31.07.2022, №40946 від 31.08.2022, №4977 від 30.09.2022, №50240 від 31.10.2022, №64092 від 30.11.2022, №64543 від 31.12.2022, №402 від 31.01.2023, №857 від 28.02.2023, №12917 від 31.03.2023, №13428 від 30.04.2023, №25633 від 31.05.2023, №26152 від 30.06.2023, №38963 від 13.07.2023, №39498 від 31.08.2023, №54526 від 30.09.2023, №55056 від 31.10.2023, №68378 від 30.11.2023, №68916 від 31.12.2023.

Ці акти надання послуг разом із рахунками на оплату були направлені відповідачу, що підтверджується витягами із реєстру програмного забезпечення "M.E.Doc".

Разом із тим, відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 88 374,14 грн.

Позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача претензії щодо сплати заборгованості №000005484 від 13.12.2022, № від 28.02.2023, №000011207 від 13.04.2023, №000013501 від 13.06.2023, №000015843 від 21.08.2023, №000018661 від 18.10.2023, №000019924 від 17.11.2023.

Проте, відповідачем ці претензії залишено без відповіді та задоволення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення заборгованості у розмірі 88 374,14 грн, крім того, позивач нараховував на суму боргу пеню у розмірі 1 597,77 грн, а також 3% річних у розмірі 7 646,30 грн та інфляційні втрати у сумі 31 967,07 грн.

Звертаючись з позовом, позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим, просив стягнути заборгованість у розмірі 88 374,14 грн, пеню у розмірі 1 597,77 грн, а також 3% річних у розмірі 7 646,30 грн та інфляційні втрати у сумі 31 967,07 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (стаття 903 Цивільного кодексу України).

Суд першої інстанції встановив, що у період з 08.03.2018 по 31.12.2023 позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з вивезення побутових відходів на загальну суму 88 374,14 грн, що підтверджується вказаними вище актами надання послуг. Вказані акти відповідачем не підписані.

Як вбачається з матеріалів справи, акти надання послуг та рахунки на оплату були направлені відповідачу через програмне забезпечення «M.E.Doc».

Заперечуючи проти позову, апелянт зазначає, що, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження надіслання позивачу актів наданих послуг, тому факт надання послуг вважається не підтвердженим.

Відповідно до п. 2.5 договору за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг у двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, повернути вищезазначений акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Направлення актів надання послуг та рахунків підтверджується витягом з «M.E.Doc».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказує, що згідно з інформацією, що міститься на сайті https://medoc.ua/, на час впровадження Реєстру електронних документів створення первинних документів (актів, рахунків тощо) також можливо виконувати у Реєстрі податкових документів. Ці документи доступні як у Реєстрі електронних документів, так і у Реєстрі податкових документів.

M.E.Doc є програмним забезпеченням для подання звітності до контролюючих органів та обміну юридично значущими первинними документами між контрагентами в електронному вигляді.

Отже, направлені позивачем первинні документи за спірним договором є доступними як у Реєстрі електронних документів, так і у Реєстрі податкових документів.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази направлення позивачем актів та рахунків рекомендованим та простим листом через Укрпошту.

Також, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення апелянта до позивача із заявою про ненадання послуг, чи надання послуг неналежним чином.

При цьому, колегія суддів зауважує, що замовник у разі неотримання актів надання послуг, водночас, приймаючи послуги з вивезення побутових відходів, не був обмежений сам звернутись до КП «Київкомунсервіс» для нарахування оплати за наданні послуги.

Отже, беручи до уваги те, що сторони у пункті 1.1 договору передбачили, що виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів, а замовник прийняти і оплатити послуги, а також з огляду на те, що апелянт не звертався до позивача із заявою про ненадання КП «Київкомунсервіс» послуг з вивезення побутових відходів у період з 08.03.2018 по 31.12.2023, тому колегія суддів дійшла висновку, що позивач надав, а відповідач прийняв послуги з вивезення побутових відходів у вказаний період.

Разом з цим, п. 2.6 договору передбачено, що у разі розірвання договору, всі остаточні розрахунки за договором здійснюються у 5-денний термін з дня письмового розірвання договору, що фіксується додатковою угодою.

У п. 2.7 договору встановлено, що у випадку необхідності або у разі розірвання договору на вимогу однієї із сторін, сторони зобов`язані провести протягом п`яти робочих днів звірку взаєморозрахунків. Підтвердженням звірки розрахунків є оформлений сторонами відповідним чином акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до п. 2.8 договору, у разі несплати послуг у встановлений термін, або неповної сплати послуг позивач має право, попередньо повідомивши про це відповідача, призупинити виконання обов`язків по вивезенню ТПВ до повного розрахунку відповідача з позивачем.

Згідно з п.3.8 договору, відповідач зобов`язався сповіщати позивача про будь-які зміни в реквізитах на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх настання.

Відповідач зобов`язався сповіщати позивача про будь-які зміни в реквізитах на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх настання (п. 3.10 договору).

Згідно з п. 7.2 договору у разі якщо жодна зі сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі (шляхом направлення рекомендованого листа) про свій намір припинити дію цього договору, вважається автоматично продовжний на кожний наступний календарний рік.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що від відповідача на адресу позивача не надходило жодних повідомлень про будь-які зміни та інших повідомлень щодо припинення господарської діяльності.

У п. 8.4 договору визначено, що договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання цього договору допускається у випадках та в порядку, встановлених чинним законодавством України .

Сторонами не надано також доказів, що відповідач звертався до позивача у письмовій формі з наміром припинити дію даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1 ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом, або договором. Аналогічні норми містить ст.525 Цивільного кодексу України.

Отже, відсутні підстави для здійснення односторонньої відмови від договору та припинення нарахування наданих послуг.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до пункту 2.3. договору оплата послуг за цим договором у розмірі, що вказаний у п. 2.1. договору, з урахуванням ПДВ, здійснюються замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів, на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі підписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Таким чином, враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав, а відповідач прийняв послуги з вивезення побутових відходів у період з 08.03.20218 по 31.12.2023 у зв`язку з чим, у ФОП Тюлєнєвої А.В. виникла заборгованість у розмірі 88 374,14 грн.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 88 374,14 грн, підтверджена належними доказами, які наявні у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову у цій частині.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 597,77 грн, 3% річних у розмірі 7 646,30 грн та інфляційні втрати у розмірі 31 967,07 грн.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 597,77 грн суми пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня у розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до п. 4.2. договору за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум пені, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 1 597,77 грн.

Стосовно заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 7 646,30 грн суми 3% річних та 31 967,07 грн суми інфляційних втрат, колегія суддів вказує наступне.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок здійснений вірно та заявлені суми 3% річних у розмірі 7 646,30 грн та інфляційних втрат у розмірі 31 967,07 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, на переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах та дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача у повному обсязі.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі № 910/1795/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі № 910/1795/24 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тюлєнєвої Анастасії Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі № 910/1795/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі № 910/1795/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/1795/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім