СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Харків Справа № 917/328/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Є.В.

за участю представників сторін

від позивача адвокат Кисильов Є.В., довіреність б/н від 10.10.2023

від відповідача адвокат Козачук О.А., ордер серія ВІ № 1193996 від 04.06.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (вх. №1537 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.05.2024 у справі №917/328/24 (повний текст складено 30.05.2024, у м. Полтава) суддя Киричук О.А.

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", місто Київ

до Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта, м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення 245 382 208,52 грн

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Укрнафта звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта про стягнення 245 382 208,52 грн збитків, з яких: 244 207 708,52 грн вартість гудрону прямої перегонки нафти; 1 174 500,00 грн вартість пального ТС-1.

У позовній заяві позивач обґрунтовує наявність збитків тим, що на момент подання позову на відповідальному зберіганні відповідача мало знаходитися 16,200 тон реактивного палива позивача за договором №122/10/2118 від 26.02.2020 року та за договором № 257/5/2120 від 01.03.2022 року -9335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, але листом №38/10-1245 від 05.09.2023 відповідач повідомив про відсутність на зберіганні 9335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1. Отже, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу було завдано збитки у загальному розмірі 245 382 208,52 грн, що складаються з вартості гудрону прямої перегонки нафти у сумі 244 207 708,52 грн та вартості пального ТС-1 у сумі 1 174 500,00 грн. Збитки позивач визначив з урахуванням ринкових цін, що існували на день пред`явлення позову.

Ухвалою господарського суду від 04.03.2023 суд, зокрема, прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.05.2024 у справі №917/328/24 позов задоволено повністю (а.с.156-161).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 244 207 708,52 грн - вартість гудрону прямої перегонки нафти; 1 174 500,00 грн - вартість пального ТС-1, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 059 800,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки матеріалами справи підтверджено, а скаржником не спростовано повернення позивачу 9335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1, які знаходились у нього на зберіганні, станом на дату звернення з позовом та ухвалення рішення вони втрачені, у відповідача наявний обов`язок по відшкодуванню збитків, завданих неповерненням відповідачем продукції.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням відповідач, Акціонерне товариство Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд:

здійснити заміну найменування відповідача у справі №917/328/24 з Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (ПАТ Укртатнафта) на Акціонерне товариство Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (АТ Укртатнафта);

скасувати повністю рішення Господарського суду Полтавської області від 23.05.2024 у справі № 917/328/24. Ухвалити у справі № 917/328/24 нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Здійснити новий розподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, покласти на позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Покласти на позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 271 760,00 грн, сплаченого АТ Укртатнафта за подання апеляційної скарги в електронній формі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що фактичною причиною виникнення спору є протиправні дії невстановлених осіб, які були виявлені після примусового відчуження у власність Держави акцій АТ «Укртатнафта» та ПАТ «Укрнафта» на виконання рішення засідання Ставки Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.11.2022.

Після змін у складі акціонерів і ревізії економічного та технічного стану підприємства були виявлені ознаки кримінальних правопорушень, вчинених посадовими особами АТ «Укртатнафта» до 06.11.2022, в зв`язку з чим правоохоронними органами були відкриті кримінальні провадження за фактами легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), привласнення та розтрати ввіреного майна, відсутності та знищення даних первинного обліку тощо.

За фактом відсутності у резервуарах Кременчуцького нафтопереробного заводу АТ «Укртатнафта» нафти та нафтопродуктів (в тому числі: 9 335,050 тонн гудрону прямої перегонки нафти та 16,200 тонн палива ТС-1, власником яких є ПАТ «Укрнафта»), наявності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом та ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), 24.01.2023 підрозділом детективів із захисту економіки у сфері надання фінансових послуг Бюро економічної безпеки України було відкрито та до теперішнього часу розслідується кримінальне провадження №0000012.

В межах вищевказаного кримінального провадження проводяться численні слідчі дії, зокрема, 04.08.2023 у Єдиному державному реєстрі судових рішень був оприлюднений текст ухвали Львівського апеляційного суду від 01.08.2023 у справі №463/658/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112594457) зі змісту якої вбачається, що «…колишнім керівництвом ПАТ «Укртатнафта», у змові з акціонерами товариства, організовано схему з безоплатного відпуску готових нафтопродуктів на адресу комерційний структур афілійованих до ФПГ «Приват» в обмін на отримання від останніх фінансової допомоги. Такий механізм дозволяв протиправно виводи активи компанії без зупинки операційної діяльності Кременчуцького НПЗ».

Скаржник вважає, що з урахуванням наведених вище обставин слід критично відноситись до правового обґрунтування позовних вимог, наведених позивачем, оскільки відшкодування збитків є мірою відповідальності, яка може бути застосована виключно за наявності підстав юридичної відповідальності.

Як вважає апелянт, в даному випадку наявні ознаки не цивільного, а кримінального правопорушення і саме у межах розслідування кримінального провадження встановлюються, в тому числі, усі обставини, пов`язані з відсутністю нафтопродуктів, в тому числі: причина відсутності майна (викрадення або розтрата) та винних у цьому осіб.

Апелянт зауважує, що матеріали справи № 917/328/24 не містять жодного доказу того, що саме АТ «Укртатнафта» вчинило дії, які можуть бути витлумачені як заволодіння або розтрата. Доводи позивача про втрату переданого на зберігання майна з вини ПАТ «Укртатнафта» не підтверджені належними та допустимими доказами, наприклад обвинувальним висновком у кримінальному провадженні, в межах якого може бути підтверджено як факт викрадення, розтрати або знищення майна, так і винних у цьому осіб.

Скаржник стверджує про відсутність на даний момент порушених прав та законних інтересів позивача, оскільки слідчими органами ще не встановлена особа, яка оспорює право власності ПАТ «Укрнафта» щодо нафтопродуктів (привласнила їх, викрала або знищила). Відповідач жодним чином не оспорював право власності позивача на нафтопродукти, що унеможливлює покладення відповідальності у вигляді відшкодування збитків на АТ «Укртатнафта».

Також, у жодному разі не можна виключати можливість знаходження нафтопродуктів у резервуарах інших підприємств, які слідчими органами віднесені до групи «Приват» (ПАТ «НПК Галичина», ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», ПрАТ «Синтез Ойл», тощо). У разі виявлення нафтопродуктів у іншої особи належним та ефективним способом захисту прав позивача буде витребування майна із чужого незаконного володіння, а у разі підтвердження факту втрати майна відшкодування збитків винною особою.

На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно обрахував суму збитків з посиланням на розрахунки, здійснені позивачем у самостійно визначений ним спосіб, не передбачений законодавством.

У рішенні, що є предметом оскарження, суд першої інстанції послався на відсутність відомостей щодо ринкової вартості палива ТС-1 (яке начебто вільно не продається) та гудрону (оскільки в Україні начебто не існує ринку відповідного товару), але наведені висновки суду спростовуються інформацією з відкритих джерел щодо наявності на даний момент пропозицій продажу як авіаційного палива ТС-1, так і гудрону.

Апелянт вважає, що з огляду на категоричне заперечення з боку представника відповідача розрахунків позивача, враховуючи відсутність у суду спеціальних знань у товарознавчій галузі, суд першої інстанції повинен був критично поставитись до наданих ПАТ «Укрнафта» розрахунків розміру збитків і призначити у справі судову товарознавчу експертизу з власної ініціативи відповідно до вимог частини першої статті 99 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2024 у справі №917/328/24 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 у справі №917/328/24, зокрема, витребувані матеріали справи у суду першої інстанції та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги.

09.07.2024 до Східного апеляційного господарського суду від Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №917/328/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2024 у справі №917/328/24 у зв`язку із відпусткою судді Медуниця О.Є. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2024, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.05.2024 у справі №917/328/24. Встановлено учасникам справи строк до 29.07.2024 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також заяв, клопотань та заперечення (у разі наявності) з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи. Призначено справу до розгляду на "04" вересня 2024 р. о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №131.

Також в цій ухвалі колегія суддів розглянула вимогу апелянта про заміну найменування відповідача у справі №917/328/24 з Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (ПАТ Укртатнафта) на Акціонерне товариство Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (АТ Укртатнафта).

У строк встановлений судом до Східного апеляційного господарського суду від представника позивача, адвоката Кисильова Є.В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги АТ «Укртатнафта» відмовити повністю, рішення суду першої інстанції по справі залишити без змін. Понесені сторонами судові витрати покласти на АТ «Укртатнафта» (а.с.209-212).

Відзив розглянутий судом апеляційної інстанції та долучений до матеріалів справи.

15.07.2024 до Східного апеляційного господарського суду від представника позивача, ПАТ «Укрнафта» адвоката Кисильова Євгена Володимировича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у якому останній просить забезпечити участь представника (адвоката) ПАТ «Укрнафта» у судовому засіданні 04.09.2024 та у наступних судових засіданнях по справі №917/328/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів й сервісу «EASYCON», яке задоволено ухвалою апеляційного господарського суду від 12.08.2024.

15.07.2024 до Східного апеляційного господарського суду від представника відповідача, АТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» адвоката Козачука Олександра Анатолійовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у якому останній просить надати адвокату Козачуку О.А, який здійснює представництво інтересів відповідача (АТ «Укртатнафта»), можливість приймати участь у судовому засіданні у справі № 917/328/24, призначеному на 04.09.2024 на 10 год. 30 хв. та у всіх наступних судових засіданнях (у разі їх призначення), в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено ухвалою апеляційного господарського суду від 12.08.2024.

Представник скаржника у судовому засіданні 04.09.2024 в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, яку просив задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 04.08.2024 в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, яку просив залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вірно встановлено господарським судом та підтверджено матеріалами справи протягом 2023 року на відповідальному зберіганні ПАТ Укртатнафта обліковувались нафтопродукти власності ПАТ Укрнафта вироблені на умовах договорів, укладених між ПАТ Укрнафта та ПАТ Укртатнафта, а саме: кількість тон - найменування продукції - №договору:

9 335,050 - Гудрон прямої перегонки нафти -договір № 257/5/2120 від 01.03.2022 року та 16,200 - ТС-1 - договір № 122/10/2118 від 26.02.2020 (а.с.10-16, а.с.21-23).

Так, згідно з п.1.6 договору про надання послуг №257/5/2120 від 01.03.2022, надання послуг включає в себе такий комплекс діяльності: 1) отримання суміші та її зберігання на території переробного заводу; 2) здійснення процедур контролю якості суміші; 3) здійснення переробки суміші; 4) забезпечення контролю якості нафтопродуктів; 5) зберігання нафтопродуктів і організація відвантаження нафтопродуктів Замовнику.

Відповідно до п. 13.10 вказаного вище договору у разі не вибірки нафтопродуктів в строк, зазначений в п. 13.4. розділу ХІІІ Умови передачі нафтопродуктів даного договору, Замовник сплачує Виконавцю за кожну добу зберігання понад зазначеного строку, вартість послуг зі зберігання нафтопродуктів.

Замовник здійснює оплату послуг зі зберігання нафтопродуктів протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення Виконавцем рахунку на оплату таких послуг.

Відповідно до актів коригування до актів надання послуг зі зберігання 9 335,050 тон гудрону до договору про надання послуг з переробки сторони фіксували обсяги зберігання нафтопродуктів та вартість послуг зі зберігання, які надавалися відповідачем.

Таким чином, станом на момент подання позову на зберіганні відповідача мало знаходитися 9335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти позивача за договором про надання послуг №257/5/2120 від 01.03.2022.

Так само, за договором на надання послуг зі зберігання нафтопродуктів №122/10/2118 від 26.02.2020 на зберіганні у відповідача знаходилося 16,200 тон авіа гасу ТС-1, що в тому числі підтверджувалося актами коригування до актів надання послуг зі зберігання за 2023 рік.

Таким чином, станом на момент подання позову на зберіганні відповідача мало знаходитися 16,200 тон реактивного палива позивача за договором на надання послуг зі зберігання нафтопродуктів № 122/10/2118 від 26.02.2020.

Листами №01/01/16/06/03-02/03/3506 від 17.06.2023 та №895 від 30.08.2023 позивач запитував інформацію у відповідача щодо наявності вказаних обсягів нафтопродуктів на зберіганні (а.с.27 зворот.бік, а.с.28).

У відповідь, листом №38/10-1245 від 05.09.2023 відповідач повідомив про відсутність на зберіганні за договором №257/5/2120 від 01.03.2022 року 9335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1 за договором зберігання № 122/10/2118 від 26.02.2020 (а.с.28 зворт.бік).

Листом-претензією № 01/01/20/05-02/01/7896 від 28.11.2023 вимагало протягом 20 днів повернути 9 335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1, переданих ПАТ Укрнафта на зберігання ПАТ Укртатнафта, або компенсувати їхню ринкову вартість (а.с.29).

У відповідь відповідач направив листа № 14/05-1908 від 20.12.2023, в якому підтвердив право власності ПАТ Укрнафта на вказані вище обсяги нафтопродуктів, які б мали знаходитися на відповідальному зберіганні у відповідача, факти перебування цих товарів в бухгалтерському обліку ПАТ Укртатнафта, а також визнав фактичну їх відсутність, посилаючись чи то на крадіжку, чи то на розтрату їх невстановленими особами (а.с.30).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 245 382 208,52 грн збитків, з яких: 244 207 708,52 грн вартість гудрону прямої перегонки нафти та 1 174 500,00 грн вартість пального ТС-1.

При цьому, збитки позивач визначив з урахуванням ринкових цін, що існували на день пред`явлення позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з огляду на наступне.

Предметом спору в даній справі є стягнення збитків, які завдані позивачеві як поклажодавцеві втратою переданих відповідачеві на зберігання гудрону прямої перегонки нафти та пального ТС-1.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є : договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарським судом встановлено, що між сторонами у справі існували договірні відносини, що виникли на підставі укладених договорів: договору з надання послуг з переробки № 257/5/2120 від 01.03.2022 (включає в себе такий комплекс діяльності: 1) отримання суміші та її зберігання на території переробного заводу; 2) здійснення процедур контролю якості суміші; 3) здійснення переробки суміші; 4) забезпечення контролю якості нафтопродуктів; 5) зберігання нафтопродуктів і організація відвантаження нафтопродуктів Замовнику), а також договору на надання послуг зі зберігання нафтопродуктів № 122/10/2118 від 26.02.2020.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 66 ЦК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Нормою ст. 948 ЦК України встановлено, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ст. 949 ЦК України).

Зазначені договори є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов`язань, а саме : майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

В підтвердження того, що на зберіганні відповідача згідно Договору про надання послуг з переробки №257/5/2120 від 01.03.2022 станом на дату звернення до суду мало знаходитися 9 335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти позивача, останній надав акт від 31.03.2022 приймання передачі суміші відповідачу для подальшої переробки у обсязі 49451,252 тон, акт приймання-передачі нафтопродуктів (наданих послуг з переробки) у відповідності до п.13.2 Договору №257/5/2120 (згідно якого отримало готової продукції за договором 257/5/2120, зокрема, гудрону 14 189,389 тон гудрону), акти коригування від 31.08.2023 (з яких вбачається, що ПАТ "Укрнафта" розпорядилося частиною гудрону у кількості 4 854,339 тон, а залишок гудрону у кількості 9335,050 тон знаходився у відповідача на зберіганні) (а.с.17-20).

В підтвердження того, що на зберіганні відповідача згідно Договору на надання послуг зі зберігання нафтопродуктів № 122/10/2118 від 26.02.2020 станом на дату звернення до суду мало знаходитися 16,200 тон авіа гасу ТС-1 позивач надав акти коригування до актів надання послуг зі зберігання за 2023 рік (а.с.23-27).

Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомив, що не оспорює та визнає як обставину укладання з позивачем договору від 01.03.2022 № 257/5/2120 про надання послуг з переробки, при виконанні якого було отримано та повинно було знаходитись на зберіганні 9 335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, так і обставину укладання з позивачем договору від 26.02.2020 № 122/10/2118 на надання послуг зі зберігання нафтопродуктів, на виконання якого від ПАТ Укрнафта було отримано на зберігання 16 200 тон авіаційного пального ТС-1.

Також, господарський суд врахував, що листами №01/01/16/06/03-02/03/3506 від 17.06.2023 та №895 від 30.08.2023 позивач запитував інформацію у відповідача щодо наявності вказаних обсягів нафтопродуктів на зберіганні.

У відповідь, листом №38/10-1245 від 05.09.2023 відповідач повідомив про відсутність на зберіганні за договором № 257/5/2120 від 01.03.2022 року 9 335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1 за договором зберігання № 122/10/2118 від 26.02.2020, а листом-претензією № 01/01/20/05-02/01/7896 від 28.11.2023 вимагав протягом 20 днів повернути 9 335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1, переданих ПАТ Укрнафта на зберігання ПАТ Укртатнафта, або компенсувати їхню ринкову вартість.

Відповідач у листі № 14/05-1908 від 20.12.2023 підтвердив право власності ПАТ Укрнафта на вказані вище обсяги нафтопродуктів, які б мали знаходитися на відповідальному зберіганні у відповідача, факти перебування цих товарів в бухгалтерському обліку ПАТ Укртатнафта, а також визнав фактичну їх відсутність.

Дані обставини відповідачем не спростовані.

Тобто, відповідач підтвердив, що 9 335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1, які знаходились у нього на зберіганні, втрачені.

Згідно з ч. 1-2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ст. 942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Статтею 950 ЦК України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Згідно зі ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В даному випадку позивач наполягав на тому, що внаслідок протиправної поведінки відповідача з не забезпечення схоронності переданого на зберігання товару його було втрачено відповідачем, чим завдано матеріальних збитків позивачу, які підлягають відшкодуванню. Відповідач також в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх договірних зобов`язань з повернення товару зі зберігання.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналогічне за змістом визначення збитків міститься і в частині другій статті 224 Господарського кодексу України, де під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Правовідносини щодо відшкодування збитків урегульовані положеннями глави 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Господарського кодексу України та глави 82 Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував на те, що для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням господарського суду, що позивачу дійсно завдані збитки, розмір яких позивачем визначено вартістю неповернутого зі зберігання товару.

Відповідно до положень статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

У частині третій статті 225 Господарського кодексу України закріплено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Передумовою правильного розрахунку суми збитків є визначення цін, виходячи з яких здійснюється розрахунок. При визначення розміру збитків враховуються ринкові ціни на товари, послуги, роботи, якщо інше не передбачено законом або договором.

У договорі сторони не передбачали, що збитки відшкодовуються у разі втрати товару в розмірі його вартості, визначеної у договорі.

Стаття 951 Цивільного кодексу України також не передбачає, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою речі, відшкодовуються у розмірі її вартості на дату укладення договору.

У цивільному законодавстві відсутнє уніфіковане поняття ринкової ціни. При цьому у статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна визначається як ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 623 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 225 Господарського кодексу України, день, на який визначається розмір ринкових цін залежить від способу задоволення вимоги кредитора.

Так, при добровільному відшкодуванні збитків ринкові ціни визначаються на день задоволення ним вимог кредитора, а у разі якщо боржник ухиляється від відшкодування збитків, розмір ринкових цін встановлюється на день пред`явлення позову.

На підтвердження розміру збитків щодо встановлення ринкової ціни на ТС-1 господарський суд встановив наступне.

Авіаційний гас ТС-1 очищений це пальне для реактивних двигунів вищого ґатунку.

Гас авіаційний ТС-1 має низку інших назв, а саме авіаційне паливо ТС-1, гас авіаційний, гас для літаків, гас літаковий, гас ТС і т.п.

Встановити поточну ринкову вартість саме палива ТС-1 неможливо, адже зазначений вид нафтопродуктів вільно не продається на ринку.

Для розрахунку поточної ринкової вартості палива ТС-1 та й відповідно розміру відшкодування збитків на підставі ст. 623 Цивільного кодексу України, ПАТ Укрнафта використовувало вартість аналогу пального ТС-1 - палива авіаційного для газотурбінних двигунів ДЖЕТ А-1.

Про аналогічність/еквівалентність цих видів авіаційного палива свідчать, зокрема, оприлюднені звіти публічних закупівель на сайті PROZORRO а також рішення Антимонопольного комітету України від 17.02.2016 № 268-р/пк-ск, відповідно до яких закупівлі підлягало авіаційне пальне для реактивних двигунів або його еквіваленту палива авіаційного для газотурбінних двигунів (ТС-1, РТ, JET A-1) (а.с.31-38).

Отже, господарський суд зауважив, що для коректного обрахунку вартості компенсації неповернутого зі зберігання товару ПАТ Укрнафта використовувало ринкову вартість авіаційного пального ДЖЕТ А-1, що є аналогом (еквівалентом) палива ТС-1.

Так, згідно з Угодою №17 від 02.10.2023 - остання відома ціна пального авіаційного для газотурбінних двигунів Джет А-1 (на умовах FCA Кременчуцький НПЗ відповідача) становила 72 500,00 грн/т. з ПДВ (а.с.39).

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що вартість 16,200 тон ТС-1 розраховується за вказаною вище ціною аналогічного товару - 72 500,0 грн/т. з ПДВ і загалом становитиме 1 174 500,00 грн (16,200 Х 72500,00).

Щодо встановлення ринкової ціни на гудрон прямої перегонки нафти, господарським судом встановлено наступне.

Гудрон прямої перегонки нафти - залишок атмосферно-вакуумної перегонки нафти, який википає при температурі вище 500°С, використовується як сировина установок термічного крекінгу, коксування, виробництва бітуму і олив.

Ринок реалізації гудрону прямої перегонки нафти, наразі, в Україні також відсутній.

За своїми фізико-хімічними характеристиками гудрон є сировиною для отримання товарних бітумів. Тому, обрахунок ринкової вартості гудрону здійснюється, виходячи із вартості кінцевого продукту, який ПАТ Укрнафта могла би отримати після окислення гудрону, а саме, бітуму дорожнього.

Згідно з аналітичним звітом технологічного процесу переробки нафти позивача на виробничих потужностях відповідача для виробництва бітуму дорожнього як основний компонент використовується гудрон прямої перегонки нафти.

Так, відповідно до договору переробки нафти №1/5/2120 (22/01/02/34-Н) від 01.01.2023, укладеного між позивачем і відповідачем вартість процесингу переробки нафти (п. 3.1.) становить 3 839,70 грн/т з ПДВ.

Отже, ціна 1 тони гудрону може бути визначена як ціна бітуму дорожнього за вирахуванням вартості процесингу, а саме 30 000,0 3 839,7 = 26 160,30 грн/т. з ПДВ. Ціна бітуму визначається позивачем ринковим методом згідно з угодою №7 від 16.02.2023 (на умовах FCA Кременчуцький НПЗ відповідача 30 000,00 грн за тону).

З огляду на вказане вище, господарський суду встановив, що вартість 9 335,05 тон гудрону прямої перегонки нафти становитиме 244 207 708,52 грн (9 335,05 Х 26 160,30).

Загальний розмір збитків, за розрахунком позивача, завданих ПАТ Укртатнафта позивачу, що підлягають відшкодуванню (ціна позову) складає 245 382 208,52 грн (ринкова ціна аналогу ТС-1 + ринкова вартість гудрону як компоненту виробництва бітуму дорожнього).

За висновком суду першої інстанції, з огляду на наведене вище та відсутність з боку відповідача заперечень щодо правильності визначення позивачем ринкової ціни ТС-1 та ринкової вартості гудрону прямої перегонки нафти, позивач підтвердив розмір завданих йому збитків, з чим колегія суддів погоджується.

Доводи апелянта щодо необхідності проведення розрахунків розміру збитків і призначення судом у справі судової товарознавчої експертизи, колегія суддів відхиляє, оскільки судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд апеляційної інстанції не приймає твердження скаржника в апеляційній скарзі щодо посилання суду першої інстанції на відсутність відомостей щодо ринкової вартості палива ТС-1 (яке начебто вільно не продається) та гудрону (оскільки в Україні начебто не існує ринку відповідного товару), оскільки останнім відповідної інформації з відкритих джерел щодо наявності на даний момент пропозицій продажу як авіаційного палива ТС-1, так і гудрону не надано, а також не надано відповідної ринкової ціни.

Протиправна поведінка відповідача встановлена господарським судом та підтверджується неповерненням товару після пред`явлення вимог поклажодавця про таке повернення; повідомленням про відсутність у нього товару.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками встановлено: зберігач відповідно до умов Договору взяв на себе зобов`язання зберігати товар і повернути його після закінчення строку зберігання, проте товар не повернув поклажодавцю.

Вина відповідача презюмується, останній не довів, що завдання збитків сталося не з його вини.

При цьому господарський суд враховує, що відповідач заперечив наявність підстав для застосування до спірних відносин норм статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України щодо відшкодування збитків.

Проте, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду, що заперечення відповідача фактично зводяться до того, що долучені позивачем до матеріалів справи документи не містять жодного доказу того, що саме ПАТ Укртатнафта вчинило дії, які можуть бути витлумачені як заволодіння або розтрата, з огляду на те, що саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків, і саме відповідач як зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі; за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що втрата переданого на зберігання майна з вини ПАТ Укртатнафта не підтверджена належними та допустимими доказами, а саме обвинувальним висновком у кримінальному провадженні, в межах якого може бути підтверджено як факт викрадення, розтрати або знищення майна, так і винних у цьому осіб, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, зокрема, листи відповідача до позивача, мають ознаки суперечливої поведінки, оскільки останній заперечує факти, які визнавав спочатку.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено добросовісність як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Заперечення скаржника проти позовних вимог з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права через невикористання позивачем права захистити свої права шляхом звернення до органу досудового розслідування із заявою про залучення до кримінального провадження як потерпілого відповідно до частини першої статті 55 Кримінального процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки поданий в порядку господарського судочинства позов є спосіб захисту порушеного права позивача.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з правомірним висновком господарського суду, що оскільки матеріалами справи підтверджено, а скаржником не спростовано повернення позивачу 9 335,050 тон гудрону прямої перегонки нафти, а також 16,200 тон авіа гасу ТС-1, які знаходились у нього на зберіганні, станом на дату звернення з позовом та ухвалення рішення вони втрачені, у відповідача наявний обов`язок по відшкодуванню збитків, завданих неповерненням відповідачем продукції.

У рішенні від 10.02.2010 зі справи «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.05.2024 у справі №917/328/24 повинна бути залишена без задоволення , а рішення суду без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.05.2024 у справі №917/328/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 23.05.2024 у справі №917/328/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06.09.2024.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя М.М. Слободін