ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2024 р. м. Львів Справа №914/2040/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Малех І.Б.

суддів Гриців В.М.

Панова І.Ю.

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртелеком, б/н від 30.04.2024 (вх. № апеляційного суду 01-05/1253/24 від 30.04.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2024 року (суддя Кітаєва С.Б., повний текст рішення складено 12 квітня 2024 року, м. Львів)

у справі №914/2040/23

за позовом Керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Львів

до відповідача Акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ

про витребування нерухомого майна-захисної споруди цивільного захисту (сховища) пл.21,1 кв.м., з чужого незаконного володіння

за участю представників учасників процесу:

прокуратура: Рогожнікова Н.Б.- прокурор;

від позивача: Жуган І.О. - в порядку самопредставництва (витяг з ЄДРЮОФОП та ГФ);

від відповідача: Чимерис І.І. адвокат (довіреність №9233 від 09.01.2024);

ВСТАНОВИВ:

Керівник Яворівської окружної прокуратури Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Акціонерного товариства Укретелеком про витребування у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння АТ Укртелеком захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття №31371 площею 21,1 м2, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Грушевського, 17.

Дані позовні вимоги мотивовано тим, що на час виникнення спірних правовідносин (передачі у власність ПАТ «Укртелеклом» ПРУ) діяли Закон України «Про цивільну оборону» який набрав чинності 06.09.1993 та Закон України «Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру», який набрав чинності 25.07.2000 та втратив чинність саме з прийняттям 02.10.2012 Кодексу цивільного захисту. Так прокурор вказує, що відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, до захисних споруд цивільної оборони належать сховища та протирадіаційні укриття (ст. 10 Закону України «Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру»). Всупереч даному, як вказує прокурор, захисна споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття №31371 державної форми власності була приватизована. Отже, вважає, що протирадіаційне укриття в силу положень ч.12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України, абз. 41 ч.2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», ч.2 ст. 178 Цивільного кодексу України є обмежено обороноздатною річчю, а тому не може відчуватись із державної чи комунальної власності у приватну, відповідно набуття АТ «Укртелеком» у приватну власність є протиправним.

В обґрунтування даних вимог посилається на положення ст. ст. 2, 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», ст. 32 Кодексу цивільного захисту України, ст. ст. 16, 21, 178, 203, 204, 215, 328, 387 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у справі №914/2040/23 позовні вимоги задоволено повністю; витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння Акціонерного товариства Укртелеком захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття №31371 площею 21,1 м2, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Грушевського,17; стягнуто з Акціонерного товариства Укртелеком на користь Львівської обласної прокуратури 2684,00 грн. судового збору.

Дане рішення мотивовано тим, що відповідно до п.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, приватизації не підлягали об`єкти, що мають загальнодержавне значення. Загальнодержавне значення мають зокрема протирадіаційні споруди. Обставинами та матеріалами справи судом встановлено, що відповідачем неправомірно зареєстровано право власності на захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття №31371 площею 21,1 м. кв, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Грушевського, 17, в зв`язку з чим така підлягає витребуванню у власність держави в особі ФДМ України.

Відповідач АТ «Укртелеком» не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

- скаржник стверджує, що не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, а отже вважає, що не доведено і законність втручання у право особи та повернення власнику майна;

- суд, на думку скаржника, не надав оцінки тому, що жодних доказів, а саме актів приймання-передавання нерухомого майна та переліку нерухомого майна за період 2003-2007 років, які підтверджують факт передачі Фондом державного майна України, зокрема частини об`єкта нерухомого майна за адресою м. Мостиська вул. Грушевського, 17 до статутного капіталу господарського товариства ВАТ «Укртелеком» утвореного у процесі корпоратизації ні прокурором, ні Фондом державного майна України не надано;

- також, скаржник відмічає, що матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував факт постановлення на облік ПРУ №31371 саме у 1983 році (те саме і вказує, що стосується і введення його в експлуатацію у 1983 році);

- звертає увагу суду також скаржник на те, що твердження прокурора про те, що відсутні докази про обізнаність ФДМ України про вибуття спірного приміщення з державної власності є необ`єктивним, оскільки до відзиву додано копію протоколу про склад комісії з корпоратизації УДПЕЗ «Укртелеком» від 20.12.1999 до якої входив представник ФДМ України.

- також, скаржник стверджує, що будівля перебуває у спільній частковій власності АТ «Укртелеком» із АТ «Укрпошта», а прокурором не встановлено та не надано жодних належних письмових доказів того за ким із співвласників будівлі могло обліковуватись на момент корпоратизації ВАТ «Укртелеком» - 27.12.1999 та на момент оформлення ним права власності на частину будівлі 27.06.2004 спірне протирадіаційне укриття.

Відповідно до цього, просить, рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу, б/н від 13.05.2024 заперечує доводи такої вказуючи на те, що відповідно до п.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення. Загальнодержавне значення мають об`єкти зокрема протирадіаційні споруди. Отже, вважає, що відповідачем зареєстровано право власності на оспорюване майно протиправно, а тому повинно бути витребуване у власність держави. Щодо відсутності на момент оформлення права власності протирадіаційного укриття №31371 площею 21,2 м. кв., то вказує, що згідно паспорта сховища, який міститься в інвентаризаційній справі №338 встановлено, що ПРУ належить Львівській філії ПАТ «Укртелеком», загальна площа 21,1 м. кв., місткістю 30 чоловік, розташоване в цокольному поверсі 3-х поверхової будівлі. Дата складання паспорта ПРУ 27.05.2012, однак в даному паспорті, як і в обліковій картці та технічному паспорті вказано, що дата прийняття в експлуатацію 01.06.1983. Щодо строку позовної давності то відмічає, що відповідно до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 №231 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» та додатку №1 передача здійснювалась частини будівлі РВЕЗ без виокремлення захисної споруди як окремого приміщення, що й позбавило позивача дізнатися про це порушення, а тому строк позовної давності не пропущено. Також, прокурор в спростування тверджень скаржника щодо залучення у справі АТ «Укрпошти» вказує, що згідно письмових доказів у справі, розподіл приміщень між АТ «Укрпошта» та АТ «Укртелеком» відбувся на підставі акту розподілу службових приміщень у спільно займаній будівлі зв`язку за адресою: Мостиський район, м. Мостиська, вул. Грушевського, 17 між цехом електрозв`язку №12 м. Мостиська Львівської філії ВАТ «Укртелеком» та Мостиським вузлом поштового зв`язку ЛД УДППЗ «Укрпошта» від 22.07.2004. Також, звертає увагу на те, що в паспорті ПРУ та обліковій картці власником укриття зазначено ВАТ «Укртелеком», а тому залучення у справі як співвідповідача АТ «Укрпошта» вважає безпідставним. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2024 у справі №914/2040/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач Фонд державного майна України у відзиві на апеляційну скаргу №10-25-13211 від 14.05.2024 (вх. № апеляційного суду 01-04/3577/24 від 27.05.2024) заперечує доводи апеляційної скарги з тих самих мотивів, що і прокурор.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06 травня 2024 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Панова І.Ю.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртелеком, б/н від 30.04.2024 (вх. № апеляційного суду 01-05/1253/24 від 30.04.2024) на рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у справі №914/2040/23; витребувано матеріали справи №914/2040/23 в Господарського суду Львівської області.

16.05.2024 в канцелярію суду поступили матеріали справи №914/2040/23.

В подальшому, ухвалою суду від 20.05.2024 призначено розгляд справи №914/2040/23 в судове засідання на 12.06.2024

12.06.2024 відкладено розгляд справи в судове засідання на 03.07.2024; 03.07.2024 оголошено перерву до 24.07.2024; 24.07.2024 оголошено перерву до 21.08.2024.

21.08.2024 в судове засідання з`явились всі учасники процесу, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та відзивах на неї.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивами на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників учасників процесу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення від 15.02.2024 Господарського суду Львівської області у справі №914/2040/23 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Предметом спору є витребування у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння Акціонерного товариства Укртелеком захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття №31371 площею 21,1 м2, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Грушевського,17.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

За приписами статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статті 174 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, аналіз положень статті 53 ГПК України у взаємозв`язку із змістом частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України. Необхідність захисту інтересів держави обґрунтовано тим, що відповідач набув у свою приватну власність захисну споруду цивільного захисту, а Фонд державного майна України не вчиняє дій для повернення спірного об`єкту.

Суд зауважує, що постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 № 2558-XII затверджено Тимчасове положення про Фонд державного майна України (Фонд). Як визначено у пункті 1 Тимчасового положення Фонд є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю (у редакції станом на час приватизації спірного приміщення).

Основними завданнями Фонду, серед іншого, визначено здійснення прав розпорядження майном державних підприємств у процесі їх приватизації, створення спільних підприємств; здійснення повноважень щодо організації та проведення приватизації майна підприємств, яке перебуває у загальнодержавній власності (пункт 4 Тимчасового положення).

Відповідно до пункту 6 Тимчасового положення Фонд має право: одержувати інформацію від органів державної виконавчої влади, необхідну для виконання передбачених цим Положенням завдань і функцій; проводити інвентаризацію загальнодержавного майна, що відповідно до Державної програми приватизації підлягає приватизації, а також здійснювати аудиторські перевірки ефективності його використання.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (у редакції на час приватизації спірного майна) визначено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд, органи приватизації Республіки Крим та адміністративно-територіальних одиниць. Фонд та його регіональні відділення і представництва на місцях діють на підставі цього Закону та Положення про Фонд, що затверджується Верховною Радою України. Фонд у процесі приватизації здійснює такі основні повноваження (серед іншого): продає майно, що перебуває у загальнодержавній власності, у процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств і об`єктів незавершеного будівництва; створює комісії по приватизації; затверджує плани приватизації майна, що перебуває у загальнодержавній власності.

Статтею 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначено, що продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній та комунальній власності, є (серед інших): Фонд, його регіональні відділення та представництва.

Відповідно до частин 1, 5 статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" Фонд, Верховна Рада Республіки Крим, місцеві Ради народних депутатів затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі. Відмова у приватизації можлива тільки у визначених випадках, зокрема коли є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства.

Пунктом 1 Указу Президента України від 19.02.1994 № 56/94 "Про єдину систему органів приватизації в Україні" з метою прискорення процесу приватизації державного майна, забезпечення єдиного методологічного підходу до цього процесу та створення сприятливих умов для виконання Державної програми приватизації створено єдину систему органів приватизації в Україні шляхом реорганізації регіональних відділень Фонду в Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і органів приватизації відповідних адміністративно-територіальних одиниць - у регіональні відділення Фонду.

З моменту прийняття рішення про приватизацію державного майна функції управління цим майном переходять до відповідного органу приватизації (пункт 3 цього Указу).

Регіональне відділення Фонду є державним органом, який створюється Фондом, і йому підпорядковується (абзац перший пункту 1 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 412).

Регіональне відділення Фонду відповідно до покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень, зокрема: розробляє пропозиції щодо приватизації майна, яке перебуває у державній власності; здійснює повноваження представника Фонду в керівних органах господарських товариств, власником акцій (часток, паїв) яких є держава; здійснює продаж об`єктів приватизації; здійснює управління та розпоряджається майном підприємств, установ і організацій, що перебуває у державній власності, в процесі приватизації; приймає рішення про передачу власникам приватизованих об`єктів у довготермінову оренду будівель і споруд, приватизація яких заборонена відповідно до чинного законодавства; контролює виконання актів законодавства (підпункти 1, 3, 5, 9, 10 та 25 пункту 4 Положення про регіональне відділення Фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 412).

Таким чином, Фонд державного майна України та його представництва мали на час приватизації спірного об`єкта самостійні функції у процесі приватизації та здійснювали повноваження з урядування від імені держави у цій сфері.

Матеріалами справи підтверджується, що прокурор звернувся до Фонду із листом №14.59/05-23-1014ВИХ-23 від 24.03.2023, в якому просив надати інформацію про те, чи вживались ФДМ України заходи щодо повернення у державну власність приміщення ПРУ №31371, що розташоване за адресою: м. Мостиська, вул. Грушевського, 17 Яворівського району Львівської області площею 21,2 кв. м., яке незаконно вибуло з державної власності у приватну власність та яких результат цих заходів; та чи планує ФДМ України самостійно звернутися з відповідною позовною заявою до суду з метою повернення в державну власність вищезазначеної захисної споруди (Т-1, а.с.13). В даній заяві посилається на положення ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», абз. 41 ч.2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», п. «г» ч.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст. 32 Кодексу цивільного захисту України.

Згідно відповіді №10-24-9427 від 17.04.2023 ФДМ України вказав що ПАТ «Укртелеком» правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком») створено згідно з наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації від 27.12.1999 №155 шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у ВАТ в процесі корпоратизації відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 №210/93 «Про корпоратизацію підприємств» та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою КМ України від 05.07.1993 №508. Засновником товариства виступив Державний комітет зв`язку та інформатизації України (правонаступник Міністерство інфраструктури України). Зазначає, що відповідно до даного указу у разі прийняття рішення про приватизацію корпоратизованих товариств їх засновники передавали державним органам приватизації для приватизації (продажу) тільки акції. Поряд з цим також повідомлено, що оскільки до основних завдань Фонду належать, зокрема , захист майнових прав державних підприємств, а також державних пакетів акцій (часток), що належать до сфери управління Фонду на території України, та враховуючи те, що вищезазначена захисна споруда не належала (і не належить) до сфери управління Фонду , то Фондом не вживались заходи претензійно-позовного характеру щодо цієї споруди (Т-1, а.с.14).

Враховуючи викладене, суд вказує, що прокурором дотримано порядку, встановлено ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Обставини справи.

В позовній заяві прокурор вказує, що за результатами вивчення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави у сфері збереження та використання захисних споруд цивільного захисту населення встановлено факт незаконного вибуття з державної власності протирадіаційного укриття №313171, яке знаходиться за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Грушевського,17.

Підставою для проведення державної реєстрації права власності у ВАТ Укртелеком було свідоцтво про право власності САА/141857 від 26.07.2004, наказ Державного комітету зв`язку та інформатизації №231 від 25.11.2003.

Відповідно до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 №231 нерухоме майно, що знаходилось на балансі УДПЕЗ Укртелеком по Львівській дирекції станом на 01.07.1999 передано у власність ВАТ Укртелеком. Відповідно до додатку цього наказу у власність ВАТ Укртелеком перейшла будівля РВЕЗ, інвентарний номер 310003, що за адресою м. Мостиська, вул. Грушевського, 17.

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 14.06.2011№8 ВАТ Укртелеком змінило своє найменування на ПАТ Укртелеком.

Листом від 06.04.2012 №449-8107-2/2 директор Львівської філії ПАТ Укртелеком звернувся до КП Мостиське районне бюро технічної інвентаризації з проханням виконати роботи щодо технічної захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №3137.

На виконання робіт по інвентаризації та виготовленні технічного паспорта на захисну споруду ПРУ укладена угода №36-12 від 07.05.2012.

Згідно паспорта сховища ПРУ №31371, який міститься в інвентаризаційній справі №338 встановлено, що ПРУ належить Львівській філії ПАТ Укртелеком, загальна площа 21,1 м.кв., місткістю 30 чоловік, розташоване в цокольному поверсі 3-х поверхової будівлі; дата прийняття в експлуатацію 01.06.1983. Дата складення паспорта ПРУ 27.05.2012.

Крім того, обставинами, що підтверджують наявність в будівлі ПАТ Укртелеком протирадіаційного укриття №31371 є проведення комісійного обстеження вищевказаної захисної споруди із залученням представників ДСНС України у Львівській області, за результатами якої складені акти від 20.10.2020, 25.02.2021 та 06.10.2022 за результатами оцінки стану готовності вищезазначеної захисної споруди цивільного захисту до використання за призначенням.

Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ Укртелеком, які відбулись 22.04.2021, було змінено повне найменування Товариства українською мовою з Публічного акціонерного товариства Укртелеком на Акціонерне товариство Укртелеком та скорочене найменування української мовою з ПАТ Укртелеком та АТ Укртелеком.

Однак, оформлення та реєстрація за ВАТ Укртелеком права власності на фактично розташоване у приміщенні по вул. Грушевського, 17, в м. Мостиська, протирадіаційне укриття №31371 є протиправним.

Як вбачається з інформації ФДМ України від 17.04.2023, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 №902-р Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ Укртелеком, але перебуває на його балансі, ПАТ Укртелеком надав перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу Укртелеком, але перебуває на його балансі, який був складений за матеріалами інвентаризації станом на 30.09.2011, в якому була відсутня інформація про нерухоме майно-захисні споруди цивільного захисту, в тому числі за адресою : м.Мостиська, вул. Грушевського, 17, Львівської області. Територіальна комісія по Львівській області, яка була утворена відповідно до спільного наказу Фонду державного майна та Адміністрації Держспецзв`язку від 18.10.2011 №1497/283, та яка проводила роботу щодо встановлення наявності державного майна, не надавала до Фонду державного майна України відомості про нерухоме майно-захисну споруду цивільного захисту, яка розташована по вул. Грушевського, 17, м.Мостиська.

Однак, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №338 інформація спростовується та підтверджує факт наявності захисної споруди в приміщенні нежитлової будівлі по вул. Грушевського, 17, м.Мостиська, Львівської області.

Згідно акту розподілу приміщень від 22.07.2004 та експлікацій приміщень в цокольному поверсі приміщення №6 значиться як компресорна, на яке ПАТ Укртелеком замовляв технічний паспорт, бо згідно паспорту ПРУ з 01.06.1983 таке введено в експлуатацію як ПРУ.

Оскільки, у власності ПАТ Укртелеком згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.07.2004 перебуває нежитлова приміщення літ А-3, що за адресою: м.Мостиська, вул. Грушевського, 17, Львівської області, яка складається з 151-ого приміщення загальною площею 2877,8 кв.м., на таку зареєстровано право власності разом з приміщення №6-ПРУ №31371 площею 21,1 кв.м., яке розташоване в цокольному поверсі.

Таким чином, під час приватизації до переліку приміщень включений об`єкт цивільної оборони-захисна споруда цивільного захисту, протирадіаційне укриття №31371, що знаходиться по вул. Грушевського, 17, м.Мостиська, приміщення №6, яке приватизації не підлягало та перебуває у державній власності.

Під час корпоратизації Українського державного підприємства електрозв`язку Укртелеком до статутного фонду та у власність підприємства вказаний об`єкт цивільної оборони-захисна споруда цивільного захисту (сховище) не передавалось, а залишилось у державній власності.

Захисна споруда цивільного захисту-протирадіаційне укриття №31371 державної власності була приватизована.

Внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону, не підлягає приватизації, як вкладу до статутного (складеного) капіталу, забороняється.

Враховуючи викладене, вказує, що спірне нерухоме майно захисна споруда цивільного захисту-протирадіаційне укриття №31371, що розташоване за адресою: вул. Грушевського,17, м. Мостиська, Львівської області в силу законну відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, приватизація яких заборонена законом, а тому набуття АТ Укртелеком його у приватну власність є протиправною.

Зважаючи на те, що спірне майно вибуло з державної власності з порушенням вимог чинного законодавства, вбачаються правові підстави для витребування спірного нерухомого майна, а саме захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №31371, розташованого в приміщенні №17 по вул. Грушевського, м. Мостиська, Львівської області , площею 21,1 кв.м., з чужого незаконного володіння АТ Укртелеком на користь держави в особі Фонду державного майна України.

Отже, прокурор, просить витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України з чужого незаконного володіння АТ Укртелеком захисну споруду цивільного захисту-протирадіаційне укриття №31371 площею 21,1 кв.м., що розташоване за адресою Львівська область, м. Мостиська, вул. Грушевського, 17.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2024 у справі №914/2040/23 позовні вимоги задоволено повністю, з чим не погодився відповідач подавши апеляційну скаргу.

При перегляді рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у справі №914/2040/23, Західний апеляційний господарський суд керувався наступним.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Згідно зі статтею 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", яка діяла на момент приватизації вказаного підприємства, захисні споруди цивільного захисту не підлягали приватизації.

Відповідно до п. 17 Переліку майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається, затвердженого Декретом Кабінету Міністрів України № 26-92 від 31.12.1992 також включено і захисні споруди.

В силу частини 1 статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Відповідно до абз. 41 ч.2 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" не підлягають приватизації захисні споруди цивільного захисту. Норма аналогічного змісту закріплена у п. "г" ч.2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Згідно з ч. 1 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України до захисних споруд цивільного захисту належать сховища та протирадіаційні укриття.

Частиною 12 статті 32 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Стаття 328 Цивільного кодексу України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 86 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом

Відповідно до п. 13 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138, у разі приватизації (корпоратизації) державного (комунального) підприємства, на балансі якого перебувають захисні споруди, уповноважений орган управління захисної споруди проводить заходи, спрямовані на визначення їх балансоутримувачів та укладення з ними договорів про утримання (зберігання) захисних споруд.

Внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вкладу до статутного (складеного) капіталу, забороняється.

Окрім того, за висновками Верховного Суду проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно; таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 920/1077/16, від 28.03.2018 у справі № 925/792/17, від 08.05.2018 у справі № 925/875/17, від 22.05.2018 у справі № 915/1021/16, від 30.05.2018 у справі № 915/825/16, від 05.07.2018 у справі № 915/826/16, від 11.10.2018 у справі № 906/916/16, від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, від 20.03.2019 у справі № 927/735/16, від 13.11.2019 у справі № 916/665/18, від 10.09.2020 у справах № 923/197/18 і № 923/576/18, від 01.10.2020 у справах № 924/647/18, № 912/1672/18, від 18.03.2021 у справі № 924/592/20, від 12.10.2021 у справі №924/1431/20).

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають об`єкти, контроль за діяльністю яких з боку держави гарантує захист громадян від наслідків впливу неконтрольованого виготовлення, використання або реалізації небезпечної продукції, послуг або небезпечних виробництв, зокрема, протирадіаційні споруди.

Як вбачається з матеріалів та обставин справи та не заперечується сторонами відповідачем зареєстровано право власності на оспорюване майно, а тому, як вірно відмічено судом першої інстанції таке повинно бути витребуване у власність держави.

Як в суді першої так і апеляційної інстанцій відповідач стверджує про те, що захисна споруда цивільного захисту протирадіаційне укриття №31371 площею 21,1 м.кв на момент оформлення права власності за АТ Укртелеком була відсутня, а приміщення було компресорною; ПРУ №31371, на думку відповідача, обліковується з моменту виготовлення технічної документації на нього, тобто з 27.05.2012, що спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Слід відмітити, що згідно паспорта сховища, який міститься в інвентаризаційній справі №338 встановлено, що ПРУ належить Львівській філії ПАТ Укртелеком, загальна площа 21,1 м.кв., місткістю 30 чоловік, розташоване в цокольному поверсі 3-х поверхової будівлі. Дата складання паспорта ПРУ 27.05.2012. Водночас, у цьому паспорті сховища, як і в обліковій картці та технічному паспорті вказано, що дата прийняття в експлуатацію - 01.06.1983.

06.04.2012 на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1473 Про підготовку та проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту) листом № 449-8107-2/2 директор Львівської філії ПАТ Укртелеком звернувся до КП Мостиське районне бюро технічної інвентаризації з проханням виконати роботи щодо технічної інвентаризації захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №31371, що знаходяться за адресою вул. Грушевського,17 в м. Мостиська, Львівської області, та надав письмовий додаток - Перелік захисних споруд Львівської філії, згідно якого вказане ПРУ, номер за обліковими документами 31371, а також загальна площа 21,4 кв.м.

Дане підтверджує факт вже наявної на момент технічної інвентаризації захисної споруди цивільного захисту, яка була облікована та якій був присвоєно №31371. Таким чином, проводилась лише технічна інвентаризація захисної споруди, а не постановлення її на облік як новоствореної у 2012 році.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував факт постановлення на облік ПРУ №31371 саме у 2012 році, а тому відомості про введення в експлуатацію цього укриття у 1983 році не спростовані.

Скаржник (відповідач) посилається на те, що згідно акту розподілу службових приміщень від 22.07.2004 приміщення №6 значиться як компресорна, однак саме на нього ПАТ Укртелеком замовив виготовлення технічного паспорта, бо згідно паспорту ПРУ з 01.06.1983 таке введено в експлуатацію як ПРУ. При цьому, використання захисних споруд для господарських цілей в мирний час не заборонялось законом, а тому використання цього приміщення як компресорної станом на 2004 рік допускалось.

Прокуратурою встановлено, що паспортизація ПРУ №31371 проводилась неодноразово.

Яворівською райдержадміністрацією на запит прокуратури від 22.08.2023 надано копію паспорта ПРУ№31371. який виготовлено 20.10.2006, де вказано, що ПРУ №31371 належить ЛФ ВАТ Укртелеком, прийняте в експлуатацію 01.06.1983. Призначення сховища в мирний час - КСУ.

Згідно п.3 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Комітету по нагляду за охороною праці та соціальної політики України від 09.01.1998 року №4, в таблиці Терміни, позначення, скорочення, визначення термін, позначення, скорочення КСУ визначення - компресорно-сигнальна установка.

Отже, зазначені відомості в паспорті ПРУ 31371 від 20.10.2006 про використання укриття в мирний час - як КСУ повністю підтверджують факт використання цього укриття як компресорної, а не спростовують наявність укриття на момент оформлення права власності, як про це зазначає відповідач у відзиві на позов та в апеляційній скарзі.

Паспорт ПРУ 31371 від 20.10.2006 складався посадовими особами ВАТ Укртелеком, а тому відповідач, достовірно знав про наявність укриття з часу введення в експлуатацію з 01.06.1983.

Відтак судом першої інстанції вірно вказано, що вищеописане підтверджує той факт, що на момент видачі наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 №231 Про передачу нерухомого майна ВАТ Укртелеком та додатку №1 протирадіаційне укриття з 1983 року вже було введене в експлуатацію.

Згідно статті 256, ч.3.4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, які містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 Цивільного кодексу України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відповідач, стверджує, що строки позовної давності порушені, оскільки право власності зареєстровано у 2004 році за відповідачем, однак дане спростовується наступним.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.07.2004 видане на нежитлову будівлю літ.А-3, що за адресою Львівська область, Мостиський район, м. Мостиська, вул. Грушевського,буд.17 загальною площею 2877.8 кв.м. часткою 54/100, а не на ПРУ площею 21,1 кв.м. Такі ж відомості внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Окрім цього, відповідно до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 №231 Про передачу нерухомого майна ВАТ Укртелеком та додатку №1 передача здійснювалась частини будівлі РВЕЗ без виокремлення захисної споруди як окремого приміщення, що й позбавило Позивача дізнатися про це порушення та належно реагувати на усунення такого.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно відмічено, що позивач, Фонд державного майна України, не міг довідатись раніше про порушення своїх прав. Прокуратурою встановлено цей факт при вивченні матеріалів інвентарної справи у березні 2023 року, про що і повідомлено позивача запитами в порядку ст.23 Закону України Про прокуратуру.

Відтак, вірним є висновок місцевого господарського суду про те, що строк позовної давності станом на момент пред`явлення позовної заяви не сплив.

Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано ст. 387 ЦК України, у відповідності до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку, заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Спірне майно вибуло з державної власності з порушенням вимог чинного законодавства, вбачаються правові підстави для витребування спірного нерухомого майна, а саме захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №31371, розташованого в приміщенні № 17 по вул. Грушевського в м. Мостиська Львівської, площею 21,1 м.кв, з чужого незаконного володіння АТ Укртелеком на користь держави в особі Фонду державного майна України.

Відповідач (скаржник), як в суді першої так і апеляційної інстанцій стверджує про необхідність залучення у справі співвідповідача АТ Укрпошту , дане спростовується тим, що розподіл приміщень між АТ Укрпошта та АТ Укртелеком відбувся на підставі акту розподілу службових приміщень у спільнозайманій будівлі зв`язку за адресою: Мостиський район, м. Мостиська, вул. Грушевського, 17 між цехом електрозв`язку №12 м. Мостиська Львівської філії ВАТ Укртелеком та Мостиським вузлом поштового зв`язку ЛД УДППЗ Укрпошта від 22.07.2004. В паспорті ПРУ та обліковій картці власником укриття зазначено ВАТ Укртелеком, а тому залучення у справі як співвідповідача АТ Укрпошта є безпідставним.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в оскаржуваному рішенні Господарського суду Львівської області в даній справі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 15 лютого 2024 року у справі №914/2040/23, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у справі №914/2040/23 належить залишити без змін, апеляційну скаргу АТ «Укртелеком» - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись п. 10 ч.3 ст. 2, ст. ст. 114, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртелеком, б/н від 30.04.2024 (вх. № апеляційного суду 01-05/1253/24 від 30.04.2024) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у справі №914/2040/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на АТ «Укртелеком».

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/2040/23 повернути Господарському суду Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 05.09.2024, з врахуванням того, що головуючий суддя - Малех І.Б. перебувала у відрядженні з 02.09.2024 по 04.09.2024 (включно).

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Ю. Панова