ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Справа № 906/1214/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 (повний текст складено 06 травня 2024 року, суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

до фізичної особи-підприємця Лук`янчук Зінаїди Миколаївни

про визнання укладеною Додаткової угоди №1-К до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911 від 04 грудня 2020 року

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до фізичної особи-підприємця Лук`янчук Зінаїди Миколаївни про визнання укладеною Додаткової угоди №1-К (з Додатками №2, №3) до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911 від 04 грудня 2020 року в редакції, наведеній в прохальній частині позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на необхідність приведення у відповідність договірних правовідносин між сторонами у сфері надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії до вимог Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1175 від 25 серпня 2021 року.

22 січня 2024 року позивачем була подана заява (вх. № 01-44/238/24) про зміну підстав позову, згідно якої останній просить справу розглядати в межах норм постанови НКРЕКП №1052 від 13 серпня 1998 року "Про порядок визначення класів напруги", яка чинна на даний час /т.1, а.с.106-107/.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22 січня 2024 року у справі №906/1214/23 прийнято до розгляду заяву позивача (вх. № 01-44/238/24 від 22 січня 2024 року) про зміну підстав позову.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Житомиробленерго" до фізичної особи-підприємця Лук`янчук Зінаїди Миколаївни про визнання укладеною Додаткової угоди №1-К до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911 від 04 грудня 2020 року.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем не дотримано порядку направлення пропозиції для укладення Додаткової угоди №1-К в редакції заяви про зміну предмета позову, а саме: матеріали справи не містять доказів направлення Додаткової угоди №1-К відповідачу в якості пропозиції укласти договір (оферти), як того вимагають приписи Цивільного кодексу України. Тобто позивачем не дотримано порядок укладення Додаткової угоди. Крім того, місцевий господарський суд зауважив, що позивачем не наведено достатніх доводів, що згадана вище додаткова угода є правочином, обов`язковість укладення якого передбачена чинним законодавством.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів направлення додаткової угоди №1-К відповідачу в якості пропозиції укласти договір (оферти), як того вимагають приписи Цивільного кодексу України, є виявом надмірного формалізму.

Апелянт стверджує, що фізична особа-підприємець Лук`янчук З.М. є субспоживачем фізичної особи-підприємця Шолоха В.В., тобто електроустановки відповідача приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача фізичної особи-підприємця Шолоха В.В. 04 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем переукладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911, при цьому в додатку №3.1 до договору по об`єкту за ЕІС кодом 62Z586 помилково був зазначений клас напруги 1.

Скаржник звертає увагу суду на пункт 12.7 договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, де зазначено, що "розбіжності щодо застосування тарифів вирішується НКРЕКП". Для отримання роз`яснень щодо визначення класу напруги для субспоживачів, Оператор системи розподілу звернувся до НКРЕКП та отримав відповідне роз`яснення (лист НКРЕКП №15538/17.2.1/7-21 від 31 грудня 2021 року) яким визначено: - "у випадку наявності у основного споживача, який відноситься до 1 класу напруги, приєднаних до його мереж субспоживачів, що отримують електричну енергію на межі балансової належності між основним споживачем та субспоживачем зі ступенем напруги нижче 27,5 кВ, такі субспоживачів відносяться до 2 класу напруги". 18 липня 2023 року розпорядженням Регулятора №191-р "Про усунення порушень" AT "Житомиробленерго" зобов`язано, у строк до 01 жовтня 2023 року привести у відповідність договірні відносини та внести зміни до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у паперовому вигляді, підписані уповноваженими особами обох боків, що укладений з ФОП Лук`янчук Зінаїдою Миколаївною в частині визначення класу напруги у відповідності до вимог положень пункту 8.1 глави 8 "Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії". Після встановлення факту того, що відповідач має відноситись до споживачів 2 класу напруги виникла необхідність внесення змін до укладеного договору.

Апелянта зауважує, що в постановах НКРЕКП не зазначено, що межа балансової належності має бути виключно між Оператором системи розподілу та Споживачем, а зазначено, що Споживач має лише отримувати електричну енергію від Оператора системи розподілу. Межа балансової належності не залежить від наявності чи відсутності межі балансової належності між Оператором системи розподілу та Споживачем, а залежить від того де розпочинаються електроустановки Споживача. Фактично, згідно з умовами договору позивач є користувачем технологічних електричних мереж основного споживача за відповідну плату, оскільки між ФОП Шолохом В.В. та позивачем було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж від 15 червня 2020 року.

На переконання апелянта, виходячи із змісту Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05 жовтня 2018 року №1175 споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межа балансової належності номінальною напругою нижче 27,5 кВ відносяться до 2 класу напруги, відповідач є споживачем 2 класу напруги, оскільки фактично отримує електричну енергію від оператора системи розподілу саме на своїй межі балансової належності номінальна напруга на якій становить 10 кВ (що менше ніж 27,5 кВ). До цієї межі балансової належності позивач здійснює розподіл електричної енергії на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж.

Листом №906/1214/23/3601/24 від 28 травня 2024 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

03 червня 2024 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/1214/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2024 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Маціщук А.В. з 03 червня 2024 року по 13 червня 2024 року включно, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07 червня 2024 року у справі №906/1214/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 та призначено розгляд апеляційної скарги на 24 червня 2024 р. об 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 2 .

10 червня 2024 року від представника АТ "Житомиробленерго" - адвоката Приведьона В.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відпустці з 17 червня 2024 року по 30 червня 2024 року та бажанням прийняти участь в розгляді апеляційної скарги з наданням відповідних пояснень.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2024 року у справі №906/1214/23 розгляд апеляційної скарги відкладено на 28 серпня 2024 р. об 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

31 липня 2024 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства "Житомиробленерго" Приведьона Віталія Миколайовича надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 серпня 2024 року у справі №906/1214/23 задоволено заяву представника Акціонерного товариства "Житомиробленерго" Приведьона Віталія Миколайовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду у справі №906/1214/23.

28 серпня 2024 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника фізичної особи-підприємця Лук`янчук З.М. - адвоката Сичова Д.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 без змін.

28 серпня 2024 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника АТ "Житомиробленерго" Приведьона В.М. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі заявника.

Представник відповідача в судове засідання 28 серпня 2024 року також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду слід змінити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 грудня 2020 року між АТ "Житомиробленерго" в особі начальника Житомирського РЕМ АТ "Житомиробленерго" (оператор системи) та ФОП Лук`янчук Зінаїдою Миколаївною (споживач) шляхом подання заяви-приєднання укладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911 /а.с. 12-16/.

Цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам як послуги оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору (пункт 1 договору).

Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №312 (далі ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору, оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №309, та Кодексом систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи.

Згідно з підпунктами 1, 6 пункту 6.1 договору, оператор системи зобов`язується виконувати умови цього договору, надавати споживачу інформацію про зміну тарифу (ціни) на послугу з розподілу (передачі) електричної енергії не пізніше ніж за 20 днів до введення її в дію.

Відповідно до пункту 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дня приєднання споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктами 12.1, 12.2, 12.7 договору визначено, що інші умови можуть бути узгоджені сторонами в додатках до цього договору, які є невід`ємними частинами цього договору. Усі додатки, зміни та доповнення до цього договору оформлюються сторонами письмово в паперовій формі, підписуються уповноваженими особами обох сторін. Цей договір може бути змінений у разі внесення змін або скасування нормативно-правових актів, що регулюють відносини між оператором системи та споживачем. У зв`язку з цим сторони погоджуються з тим, що оператор системи вносить відповідні зміни та доповнення до цього договору та оприлюднює їх на власному вебсайті. Якщо споживач не ініціював розірвання цього договору протягом одного місяця з моменту оприлюднення змін та доповнень до цього договору, вважається, що споживач погодився зі змінами до цього договору з дати його оприлюднення на вебсайті оператора системи. Розбіжності щодо застосування тарифів вирішуються НКРЕКП.

Додатки до договору знаходяться в матеріалах справи, підписані сторонами без будь-яких зауважень.

Так, у додатку 2 до договору (паспорт точки (точок) розподілу електричної енергії ФОП Лук`янчук З.М.) визначено, зокрема, ступінь напруги приєднання об`єктів споживача (позивача), а саме: приміщення диспетчерського пункту міського громадського транспорту за адресою: проспект Миру, буд. 23а, м. Житомир (ЕІС-код 62Z261) 0,4 кВ та виробничих приміщень за адресою: вул. Промислова, 1/154, м. Житомир (ЕІС-код 62Z586) 10 кВ /а.с. 15 на звороті/.

Згідно з додатком 3.1 до договору (відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача), ступінь напруги приєднання на об`єктах споживача, а саме: приміщення диспетчерського пункту міського громадського транспорту за адресою: проспект Миру, буд. 23а, м. Житомир 0,4 кВ, встановлено клас напруги 2; виробничих приміщеннях за адресою: вул. Промислова, 1/154, м. Житомир 10 кВ, встановлено клас напруги 1 /а.с. 15 зворот/.

У пунктах 4, 11 додатку 4 до договору (порядок розрахунків) погоджено, що оплата послуг, наданих оператором системи, здійснюється за тарифами, які встановлюються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги оператора системи оприлюднюються оператором системи в порядку та у строки, визначені нормативно-правовими актами. Вартість послуг з розподілу визначається як добуток тарифу, який діяв в розрахунковому періоді, та обсягу електричної енергії, що передається оператором системи розподілу та споживається споживачем між датами зняття показів засобів обліку за розрахунковий період, а за їх відсутності розрахунковим шляхом за середньодобовим споживанням (за винятком порушення роботи вузла обліку) згідно Кодексу комерційного обліку.

Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін по об`єкту: ЕІС-код 62Z586: Виробничі приміщення (додаток №6.2 до договору) встановлено, що розподіл електричної енергії споживачу (ФОП Лук`янчук З.М.) здійснюється по нормальній схемі від підстанції (трансформаторного пункту): п/с Житомирська, п/с "ЗВА", п/с Льонокомбінат. Межа розподілу балансової відповідальності електромереж встановлюється між основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) і оператором системи (АТ "Житомиробленерго" Житомирський РЕМ): на виході проводу з натяжного затискача портальної натяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська. Межа розподілу балансової відповідальності між основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) та споживачем (позивач): на відпайках секційних шин ЗРУ-10 кВ п/с ЗХВ в сторону ком.№45.

Основним споживачем, до технологічних електричних мереж якого приєднаний об`єкт позивача: ЕІС-код 62Z586, є ФОП Шолох В.В.

15 червня 2020 року між ФОП Шолохом В.В. як основним споживачем та АТ "Житомиробленерго" як користувачем було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж, за пунктом 1.1 якого основний споживач зобов`язався забезпечити технічну можливість доставки електричної енергії необхідного обсягу та рівня потужності (із забезпеченням якості, надійності та безперервності) власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача або інших суб`єктів господарювання, розподіл (передачу) електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість послуг основного споживача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, доставка електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, яка є додатком 1 до цього договору, наданої основним споживачем, з обов`язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії. Основний споживач забезпечує доставку електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком 2 до цього договору. Перелік об`єктів споживачів, розподіл електричної енергії яким забезпечує користувач через мережі основного споживача, зазначені в додатку 8.

Відповідно до акта розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 2 до договору від 15 червня 2020 року), межа балансової належності між користувачем (відповідач) і основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) встановлюється на виході проводу з натяжного затискача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кB п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗВХ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська.

Згідно з додатком № 8 до договору від 15.06.2020, об`єкт позивача: ЕІС-код 62Z586 приєднаний до мереж основного споживача ФОП Шолоха В.В. на I (першому) класі напруги (а.с.75).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що 01 січня 2022 року набрала чинності Постанова НКРЕКП від 25 серпня 2021 року № 1431 "про визнання такою, що втратила чинність, постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13 серпня 1998 року № 1052". Водночас з 01 січня 2022 року набрала чинності постанова НКРЕКП від 25 серпня 2021 року №1175, зокрема пункт 8.1 глави 8 даної Постанови доповнено трьома новими абзацами наступного змісту:

"Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою 27,5 кВ та вище, а також споживачі, приєднані до шин електростанцій (за винятком суб`єктів господарювання, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, а саме з енергії сонячного випромінювання, біогазу, біомаси, енергії вітру та мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), відносяться до 1 класу напруги.

Споживачі, які отримують електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності номінальною напругою нижче 27,5 кВ, відносяться до 2-го класу напруги.

Клас напруги встановлюється споживачу окремо за кожною межею балансової належності".

Для отримання роз`яснень щодо визначення класу напруги для субспоживачів, Оператор системи розподілу додатково звернувся до НКРЕКП та отримав відповідне роз`яснення до вказаної вище Постанови (лист НКРЕКП №15538/17.2.1/7-21 від 31 грудня 2021 року), яким визначено: - "у випадку наявності у основного споживача, який відноситься до 1 класу напруги, приєднаних до його мереж субспоживачів, що отримують електричну енергію на межі балансової належності між основним споживачем та субспоживачем зі ступенем напруги нижче 27,5 кВ, такі субспоживачів відносяться до 2 класу напруги".

18 липня 2023 року розпорядженням Регулятора №191-р "Про усунення порушень" (далі - Розпорядження), AT "Житомиробленерго" зобов`язано, у строк до 01 жовтня 2023 року привести у відповідність договірні відносини та внести зміни до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у паперовому вигляді, підписані уповноваженими особами обох боків, що укладений з ФОП Лук`янчук Зінаїдою Миколаївною в частині визначення класу напруги у відповідності до вимог положень пункту 8.1 глави 8 "Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії".

31 липня 2023 року на адресу відповідача направлено для погодження та підписання, два примірники Додаткової угоди №1-К (з Додатками №3 та №2) до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Зазначені вище документи були направленні поштовим зв`язком разом із супровідним листом від 28 липня 2023 року /а.с. 19-20, 20 зворот/.

Відповідач, в свою чергу, на вказаний лист не відреагував, надісланий проект додаткової угоди №1-К не підписав.

Як вже зазначалося, 22 січня 2024 року надійшла заява (вх. № 01-44/238/24) про зміну підстав позову.

В обґрунтування даної заяви позивач зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року визнано протиправним та нечинним підпункт 3 пункту 1 постанови: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 25 серпня 2021 року №1430 "Про внесення змін до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії" та постанову №1431 "Про визнання такою, що втратила чинність, та постанову Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13 серпня 1998 року №1052", а тому постанова №1052 від 13 серпня 1998 року зі змінами та доповненнями є чинною.

Згідно пункту 3 постанови НКРЕКП №1052 від 13 серпня 1998 року споживачі електричної енергії: розподіляються на два класи наступним чином:

3.1 До 1 класу відносяться споживачі, які:

1) отримують електричну енергію від мереж оператора системи розподілу на електроустановки споживача на межі балансової належності із ступенем напруги) 27,5 кВ та вище;

2) приєднані до шин електростанцій (за винятком суб`єктів господарювання, що виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, а саме з енергії сонячного випромінювання, біогазу, біомаси, енергії вітру та мікро-, міні- та малим: гідроелектростанціями);

3) є промисловими підприємствами із середньомісячним обсягом споживання електричної енергії 150 млн. кВт.год. та більше на технологічні потреби виробництва незалежно від ступенів напруги на межі балансової належності.

3.2 До 2 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію на меж балансової належності із ступенем напруги нижче 27,5 кВ, крім випадки передбачених підпунктом 3.1 цього Порядку.

4. Якщо споживач отримує електричну енергію за різними класами відповідно д пункту 3 цього Порядку, йому встановлюються різні класи окремо за кожною межі балансової належності.

Також позивач зазначав, що постановою НКРЕКП від 09 грудня 2023 року №2321 "Про внесення змін до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії" внесено зміни до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 05 жовтня 2018 року №1175, а саме доповнено новим Додатком 31 в якому визначено класи напруги споживачів.

Саме виходячи з вищенаведеного позивач просив місцевий суд розглядати справу в межах норм постанови НКРЕЕКП від 25 серпня 2021 року №1175 (зі змінами) та постанови НКРЕКП №1052 від 13 серпня 1998 року "Про порядок визначення класів напруги", яка чинна на даний час.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), які затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312.

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії". Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах (частина перша статті 4 цього Закону).

Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором (частина четверта статті 46 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до положень пункту 1 та пункту 13 частини 3 статті 46 Закону України "Про ринок електричної енергії", Оператор системи розподілу зобов`язаний дотримуватися ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, а також виконувати обов`язкові для виконання розпорядчі документи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) у галузі електроенергетики.

Відповідно до частини 4 статті 46 Закону України "Про ринок електричної енергії", Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Разом з цим, згідно з нормами пункту 1.2.15 ПРРЕЕ на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладання відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

В свою чергу пунктом 2.1.2 Правил передбачено, що оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Згідно з пунктом 2.1.12 ПРРЕЕ невід`ємними частинами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є: 1) паспорти точок розподілу, акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; 2) заява-приєднання у разі її надання споживачем; 3) інші додатки, оформлені сторонами за взаємною згодою.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з цим, відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (частина 3).

Статтею 208 Цивільного кодексу України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами (пункт 1).

Згідно положень статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина 2). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина 3).

Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 1911 від 04 грудня 2020 року укладено сторонами у письмовій формі.

Законодавством унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2) (стаття 651 Цивільного кодексу України).

Водночас статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2).

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (частина 3).

Відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина 1). Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях (частина 2). Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (частина 3).

Статтею 642 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1). Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2). Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (частина 3).

З дослідженого місцевим судом вбачається, що позивач просив визнати укладеною додаткову угоду та надає текст цієї угоди зі зміст якого вбачається, що: "У зв`язку з втратою чинності з 01.01.2022 Постанови НКРЕКП №1052 від 13.08.1998, якою було затверджено порядок визначення класів споживачів електричної енергії диференційованими за класами напруги (відповідно до постанови НКРЕКП №1431 від 25 серпня 2021 року) та набуттям чинності з 01 січня 2022 року постанови НКРЕКП від 25 серпня 2021 року №1430, якою внесені зміни до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 05 жовтня 2018 року №1175, Сторони домовились:

1. Додаток 3.1 до Договору - "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії, що використовується на об`єктах споживача" замінити Додатком 3 до Договору - "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (місце та дата встановлення, тип, покази, дані щодо повірки, відповідальний за збереження тощо)";

2. По тексту договору та додатків до нього фразу "Додаток 3.1" замінити фразою "Додаток 3".

3. Додаток 2 "Паспорт точки (точок) розподілу/передачі електричної енергії" замінити Додатком 2 "Паспорт точки (точок) розподілу/передачі електричної енергії" в новій редакції.".

Проте, як зазначив місцевий суд, рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 січня 2022 року у справі №640/27570/21, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року, визнано протиправним та нечинним підпункт 3 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 25 серпня 2021 року №1430 "Про внесення змін до Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії" та постанову № 1431 Про визнання такою, що втратила чинність, постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13 серпня 1998 року №1052".

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позивачем не дотримано порядку направлення пропозиції для укладення Додаткової угоди №1-К в редакції заяви про зміну предмета позову (вх. № 01-44/238/24 від 22 січня 2024 року), а саме: матеріали справи не містять доказів направлення Додаткової угоди №1-К відповідачу в якості пропозиції укласти договір (оферти), як того вимагають приписи Цивільного кодексу України. Тобто позивачем не дотримано порядок укладення Додаткової угоди.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Поняття надмірного формалізму слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Так, у рішенні у справі "Сутяжник проти росії" (заява №8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Отже, "правовий пуризм" - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання укладеною Додаткової угоди №1-К (з Додатками №2, №3) до Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911 від 04 грудня 2020 року в редакції, наведеній позивачем.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем подано заяву про зміну предмета позову.

Таким чином, позовні вимоги заявою про зміну предмета позову були сформульовані позивачем у відповідності саме до того змісту, що містився у пропозиції, яку відповідачу направлено 31 липня 2023 року.

Отже, висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем не дотримано порядок укладення Додаткової угоди є проявом надмірного формалізму та не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, беручи до уваги встановлені вище обставини.

Водночас, колегія суддів зазначає, що судами розглядалася справа №906/446/23 за позовом фізичної особи-підприємця Лук`янчук Зінаїди Миколаївни до Акціонерного товариства "Житомиробленерго" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 17 квітня 2024 року у справі №906/446/23, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 липня 2024 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії АТ "Житомиробленерго" щодо нарахування ФОП Лук`янчук З.М. вартості послуги з розподілу електричної енергії за січень, лютий 2023 по дату ухвалення рішення по другому класу напруги. Зобов`язано АТ "Житомиробленерго" здійснити перерахунок вартості наданої послуги з розподілу електричної енергії ФОП Лук`янчук З.М. у період за січень, лютий 2023 по дату ухвалення рішення відповідно до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 04 грудня 2020 року №1911 шляхом застосування тарифів для першого класу напруги.

Судами у справі №906/446/23 на спростування доводів відповідача наведено наступні аргументи:

(1) за умовами договорів №1911 від 04 грудня 2020 року та від 15 червня 2020 року, відсутня межа балансової належності у позивача з відповідачем (оператором системи) безпосередньо у зв`язку з тим, що відповідач здійснює розподіл електричної енергії позивачу через мережі ФОП Шолоха В.В., якому, у свою чергу, здійснює її розподіл відповідач на межі балансової належності за першим класом напруги;

(2) за укладеним між сторонами договором №1911 від 04 грудня 2020 року, ступінь напруги приєднання на об`єкті споживача: ЕІС-код 62Z586 визначено для позивача 10 кВ, що відповідає першому класу напруги.

У справі №906/446/23 суд апеляційної інстанції враховуючи, що між позивачем та відповідачем безпосередньо відсутня межа балансової належності, тобто позивач є споживачем, який не отримує електричну енергію від оператора системи розподілу безпосередньо, а є споживачем, що отримує електроенергію від споживача, що є власником мереж, який, у свою чергу, отримує електричну енергію від оператора системи розподілу на межі балансової належності за першим класом напруги, а за укладеним між сторонами договором №1911 від 04 грудня 2020 року, ступінь напруги приєднання на об`єкті споживача: ЕІС-код 62Z586 визначено для позивача 10 кВ, що відповідає першому класу напруги, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо нарахування позивачу вартості послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням тарифів для другого класу, у даному випадку, є неправомірними.

Статтею 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Важливим є те, що обставини, встановлені у справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту.

Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - це передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. У свою чергу відмінність підстав позовів, що були заявлені раніше, від підстав позову у справі, що розглядається, за однакової кваліфікації дій в частині розгляду питання про визначення класу субспоживача електричної енергії, піддає сумніву правильність та стабільність висновків судів у раніше розглядуваних справах та самих судових актів, які набрали законної сили, у зв`язку з чим відповідна протилежна оцінка обставин повинна бути тією мірою обґрунтована, в якій вона б не ставила під сумнів висновків, зроблених у інших справах, за аналогічними позовами між відповідними учасниками справи.

Разом з тим надання іншої оцінки певним обставинам під час розгляду справи №906/1214/23, які оцінювались при розгляді справи №906/446/23 між тими ж сторонами спору, ставить під сумнів правильність та однозначність зроблених судами висновків у відповідному попередньому судовому рішенні. Оскільки судове рішення (у іншій справі) набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, у зв`язку з чим правильність зроблених у них висновків презюмується, суд не може надавати протилежну оцінку таким обставинам у справі, що переглядається, обмежившись лише формальним посиланням на відсутність преюдиційних обставин для розгляду конкретної справи в розумінні положень статті 75 ГПК України, не навівши достатньо переконливих підстав для неврахування висновків, зроблених за результатами дослідження обставин, зокрема, у справі №906/446/23.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі №907/969/22.

Отже, встановлені у справі №906/446/23 обставини щодо безпосередньої відсутності між позивачем та відповідачем межі балансової належності, встановлення у Договорі №1911 напруги приєднання на об`єктах позивача 10 кВт, що відповідає першому класу напруги, мають преюдиційний характер у справі №906/1214/23.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін по об`єкту: ЕІС-код 62Z586: Виробничі приміщення (додаток №6.2 до договору), яким встановлено, що розподіл електричної енергії споживачу (ФОП Лук`янчук З.М.) здійснюється по нормальній схемі від підстанції (трансформаторного пункту): п/с Житомирська, п/с "ЗВА", п/с Льонокомбінат. Межа розподілу балансової відповідальності електромереж встановлюється між основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) і оператором системи (АТ "Житомиробленерго" Житомирський РЕМ): на виході проводу з натяжного затискача портальної натяжної гірлянди ізоляторів 1 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110 кВ п/с ЗВА та 2 с.ш. 110 кВ п/с ЗХВ з ПЛ-110 кВ п/с Житомирська. Межа розподілу балансової відповідальності між основним споживачем (ФОП Шолох В.В.) та споживачем (позивач): на відпайках секційних шин ЗРУ-10 кВ п/с ЗХВ в сторону ком.№45.

Матеріали справи не місять доказів, що сторонами вносились зміни до вказаного Акта.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу приписів 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (частина 3).

Якщо сторони досягли домовленостей згідно з положеннями статей 207, 640 Цивільного кодексу України та уклали договір (у якому передбачили умови його виконання), то ці умови мають виконуватись, що свідчить про реалізацію сторонами свободи договору і про недопущення порушення умов такого правочину.

Водночас, відповідач заперечує щодо укладення додаткової угоди.

Судом встановлено, що 04 грудня 2020 року між АТ "Житомиробленерго" в особі начальника Житомирського РЕМ АТ "Житомиробленерго" (оператор системи) та ФОП Лук`янчук Зінаїдою Миколаївною (споживач) шляхом подання заяви-приєднання укладено договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №1911, яким не передбачено право односторонньої зміни його умов.

У статті 633 Цивільного кодексу України закріплено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

У даному випадку, актом цивільного законодавства є постанова "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14 березня 2018 року №312, якою встановлені правила щодо приєднання до публічного договору споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, Додатком 3 до ПРРЕЕ є Типовий договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, пунктами 1.1 та 1.2 якого визначено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам, як послуги Оператора системи та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно із заявою - приєднання. Умови Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до частини першої статті 187 Господарського кодексу України визначає, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно з частинами третьою, четвертою та сьомою статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що запропонована позивачем додаткова угода не є правочином, обов`язковість укладення якого передбачена чинним законодавством.

Крім того, самостійне зменшення позивачем дозволеної потужності субпоживача фізичної особи-підприємця Лук`янчук З.М., суперечить пункту 2 та пункту 4 постанови Регулятора від 14 березня 2018 року №312, згідно яких приєднання до договору споживача про розподіл, який є публічним договором приєднання, повинно відбуватися на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №920/201/19.

Посилання АТ "Житомиробленерго" на лист від 31 грудня 2021 року №15538/17.2.1/7-21 є безпідставним, оскільки даний лист є виключно відповіддю на звернення, що не містить ознак ані нормативного акта, ані акта індивідуальної дії, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке б породжувало певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і мало б обов`язковий характер, а тому не може породжувати правові наслідки для фізичної особи-підприємця Лук`янчук З.М.

Отже, відсутні правові підстави для визнання додаткової угоди до Договору, запропонованої позивачем, укладеною у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі №910/1256/23.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частини або змінити рішення.

Згідно частини 1 статті 277 ГПК України підставами, зокрема, для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи

Відповідно до частини 4 цієї статті Кодексу, зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак частково не погоджується з висновками суду, викладеними в мотивувальній частині рішення.

Оскільки зазначене не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд, користуючись наданими процесуальним законом повноваженнями (частина 4 статті 277 ГПК України), вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення шляхом викладення її в редакції даної постанови.

З огляду на це, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомиробленерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року у справі №906/1214/23 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

3. Справу №906/1214/23 повернути до Господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому статтями 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" вересня 2024 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.