УХВАЛА

05 вересня 2024 року

м. Київ

cправа № 907/1046/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Пасічнюк С.В.,

представників учасників справи:

позивача - фізичної особи-підприємця Луцо Михайла Михайловича - адвоката Пітуха В.І., ордер серії АО № 1104507 від 18.07.2024 (в режимі відеоконференції), відповідача-1 - ОСОБА_1 - не з`явились,

відповідача-2 - публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - не з`явились,

третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Юрія Назірович - не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Луцо Михайла Михайловича (далі - Підприємець)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 (суддя Лучко Р.М.)

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 (головуючий суддя Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М. і Бонк Т.Б.)

у справі № 907/1046/23

за позовом Підприємця

до: 1) ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ),

2) публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Банк),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назірович (далі - Приватний нотаріус),

про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 23.08.2024 № 32.2-01/1945 у зв`язку з відпусткою судді Ємця А.А. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 907/1046/23, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкова Т.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємець звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та Банку про:

- визнання недійсним іпотечного договору № 84/23-2008 від 10.04.2008 (далі - Договір іпотеки), укладеного акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та приватним підприємцем Луцо Михайлом Михайловичем;

- скасування рішення Приватного нотаріуса індексний № 69211573 від 08.09.2023 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - іпотеки щодо нерухомого майна: комплекс будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички" за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Виноградів, урочище "Виннички", будинок 31 ; іпотекодержатель - ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент укладення спірного Договору іпотеки положення статті 5 Закону України "Про іпотеку" не передбачали можливість надання в іпотеку майнових прав як предмета іпотеки. Крім того, Приватним нотаріусом при посвідченні укладеного між відповідачами договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги здійснено первинну державну реєстрацію іпотеки без здійснення запису щодо державної реєстрації змін умов обтяження, що суперечить положенням статті 24 Закону України "Про іпотеку".

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024, у задоволенні позову відмовлено.

У частині вимог про визнання Договору іпотеки недійсним судові рішення мотивовані тим, що в іпотеку були передані майнові права на нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця, що по суті було об`єктом незавершеного будівництва на час укладення спірного договору та залишається таким на час розгляду справи в суді, і лише та обставина, що положення статті 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції від 05.06.2003) не передбачали, що предметом іпотеки можуть виступати майнові права, не може бути безумовною підставою для визнання його недійсним. Позивачем не доведено порушення його прав, у зв`язку з укладенням Договору іпотеки, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Щодо вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суди попередніх інстанцій виснували, що змінені в 2013 році положення Закону України "Про іпотеку" не можуть застосовуватися до спірних правовідносин між сторонами щодо укладення Договору іпотеки в 2008 році та не спростовують дійсність іпотечного зобов`язання, яке у встановленому порядку виникло відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення Договору іпотеки.

У зв`язку із посвідченням Приватним нотаріусом 08.09.2023 Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного відповідачами, в Приватного нотаріуса відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про іпотеку", виник обов`язок здійснити державну реєстрацію відступлення права вимоги за Договором іпотеки. Водночас, суди взяли до уваги, що з урахуванням відсутності в Державному реєстрі речових прав будь-яких записів про первинну реєстрацію іпотеки за Договором іпотеки чи обтяження майна іпотекою, здійснити державну реєстрацію відступлення права вимоги (зміни іпотекодержателя) неможливо. Позивач не доводить суду факту порушення власних прав у зв`язку з прийняттям Приватним нотаріусом оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 69211573 від 08.09.2023, що з урахуванням підтвердження правомірності прийнятого рішення, слугує підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, Підприємець звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема, статті 15, 16, 203, 215, 319, 328, 513, 514, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 4, 10, 24, 26, Закону України "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", статті 3, 5 Закону України "Про іпотеку" без урахування висновків щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 17.04.2013 у справі № 6-8цс13, від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12, від 20.04.2016 у справі № 6-2994цс15; у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 447/3065/15-ц, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 802/506/16-а; від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 12.06.2019 у справі № 569/16312/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 03.02.2021 у справі № 278/3367/19, від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Крім того, просить стягнути на його користь з відповідачів 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника скаржника, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.10.2006 відкрите акціонерне товариство "Виноградівське виробничо-торгівельне швейне об`єднання "Гроно" (продавець) та приватний підприємець Луцо Михайло Михайлович (покупець) уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, продавець передав, а покупець прийняв у власність комплекс будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички" буд б/н в урочищі "Виннички" в м. Виноградів Закарпатської області, яка складається з наступних споруд: під літ. А - недобудований будинок відпочинку на 15 сімей (цегла), загальною площею 455,6 кв. м; під літ. Б - прохідна (цегла) загальною площею 7,7 кв. м; під літ. В - фінський будинок (дошки) загальною площею 12,6 кв. м; під літ. Г - фінський будинок (дошки) загальною площею 8,1 кв. м; під літ. Д - садовий будинок (шлакоблоки) загальною площею 24,9 кв. м; під цифрою 1,2 - огорожа (металева). Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Она Н.М. 19.10.2006 та зареєстрований в реєстрі за № 1935.

23.10.2006 акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство), в особі філії "Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку" (банк; правонаступником якого є відповідач-2) та приватний підприємець Луцо Михайло Михайлович (позичальник) уклали кредитний договір № 69/3-06 (далі - Кредитний договір), до якого було внесено зміни та доповнення додатковими угодами № 1 від 16.05.2008 та № 2 від 26.11.2008, за яким банк видав позичальнику кредит в сумі 300 000 грн з кінцевим терміном повернення кредиту - 22.10.2009 та цільовим призначенням: викуп нерухомості та її облаштування (пункти 1.1-1.3 Кредитного договору).

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 10.04.2008 акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород" (іпотекодержатель; правонаступником якого є відповідач-2) та приватний підприємець Луцо Михайло Михайлович (іпотекодавець) уклали Договір іпотеки, яким іпотекодавець забезпечив вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору, та відповідно до умов якого:

- предметом іпотеки є майнові права на комплекс будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички", що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, м. Виноградів, урочище "Виннички", буд. 31, а саме: недобудований будинок відпочинку на 15 сімей під літ. А загальною площею 455,6 кв. м; прохідна під літ. Б загальною площею 7,7 кв. м; фінський будинок під літ. В загальною площею 12,6 кв. м; фінський будинок під літ. Г загальною площею 8,1 кв. м; садовий будинок під літ. Д загальною площею 24,9 кв. м; огорожа (позначена 1,2). Для цілей Договору іпотеки під визначенням "предмет іпотеки" в залежності від конкретного застосування розуміються як всі об`єкти іпотекодавця, передані в іпотеку, так і будь-яка їх частина (пункт 1.2);

- майнові права на предмет іпотеки підтверджуються договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Она Н.М. 19.10.2006 за № 1935 (пункт 1.3);

- вартість комплексу будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички" згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Виноградівським бюро технічної інвентаризації 10.01.2008 за номером 17317766, номер запису 238, в книзі 1-гр, реєстраційний номер 16422774, складає 28 248 грн. Сторони цього договору оцінюють предмет іпотеки у 234 000 грн (пункт 1.4);

- обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації іпотекодержателем в порядку, встановленому законом. Сторони зобов`язуються після здачі предмета іпотеки в експлуатацію внести зміни до цього договору та посвідчити їх в нотаріальному порядку (пункт 1.7);

- договір діє до повного виконання зобов`язань позичальником за Кредитним договором (з урахуванням усіх змін і доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством України (пункт 7.3).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором, публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 у справі № 18/77, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку, позовні вимоги банку задоволено частково та присуджено до стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи Луцо Михайла Михайловича на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород" 350 320,10 грн - заборгованості, а також 3 511,72 грн - витрат по сплаті держмита та 231,28 грн - витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Іпотечного договору № 84/23-2008 від 10.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Дроботя А.Й. по реєстру за № 1485, а саме: комплекс будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички", в складі: недобудований будинок відпочинку на 15 сімей під літ. А загальною площею 455,6 кв. м.; прохідна під літ. Б загальною площею 7,7 кв. м.; фінський будинок під літ. В загальною площею 12,6 кв. м.; фінський будинок під літ. Г загальною площею 8,1 кв. м.; садовий будинок під літ. Д загальною площею 24,9 кв. м; огорожа (позначена 1,2), що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, м. Виноградів, урочище "Виннички", буд. 31 , шляхом продажу публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород" предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку", за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент укладення договору купівлі-продажу, з метою погашення заборгованості приватного підприємця Луцо Михайла Михайловича перед публічним акціонерним товариством "Промінвестбанк" за кредитним договором № 69/3-06 від 23.10.2006 року (із змінами та доповненнями).

Зазначеним рішенням суду предмет іпотеки передано в управління публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" на період до його реалізації.

24.11.2010 Господарським судом Закарпатської області видано наказ № 18/77 про примусове виконання рішення суду.

Під час розгляду справи № 18/77 судом встановлено неналежне виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором та наявність заборгованості в розмірі 350 320,10 грн, з яких: 292 000 грн - заборгованості по погашенню кредиту, 27 120,00 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 31 200,10 грн - пені за прострочення повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Заборгованість за Кредитним договором позичальником (позивачем), станом на час розгляду цієї справи, не погашена, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 у справі № 18/77 - не виконане.

У межах ліквідаційної процедури публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 29.08.2023 відбулися відкриті торги (аукціон), оформлені протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-773, з продажу права вимоги, зокрема, за Кредитним договором, переможцем яких згідно з протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-773 від 29.08.2023, визнано ОСОБА_1

08.09.2023 Банк і ОСОБА_1 (новий кредитор) уклали договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений Приватним нотаріусом 08.09.2023 та зареєстрований у реєстрі за № 1194 (далі - Договір відступлення), відповідно до умов якого, Банк відступив, шляхом продажу новому кредитору, права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителя (в тексті договору - боржники), зокрема, за Кредитним договором та Договором іпотеки.

Між сторонами Договору відступлення 08.09.2023 підписано акт прийому-передачі документів, відповідно до якого, відповідачем-2, як первісним кредитором передано відповідачу-1, як новому кредитору, документи на підтвердження прав за переданою вимогою.

Приватним нотаріусом (індексний № 69211573 від 08.09.2023) здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень - іпотеки щодо нерухомого майна: комплекс будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички" за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Виноградів, урочище "Виннички", будинок 31 ; іпотекодержатель - ОСОБА_1 .

Листом за вих. № 04 від 22.09.2023 ОСОБА_1 (новий кредитор) повідомив Підприємця про відступлення права вимоги та висунув вимогу про сплату заборгованості в сумі 328 860 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання Договору іпотеки недійсним суди попередніх інстанцій виходили з того, що статтею 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент укладення Договору іпотеки) передбачалося, що предметом іпотеки могли бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернення стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом також міг бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об`єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008 "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", що набрав чинності 14.01.2009, яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку".

Майнове право, що є предметом застави (іпотеки) - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Положення статті 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент укладення Іпотечного договору) передбачали, що предметом іпотеки може виступати об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Судами з`ясовано, що іпотекодацем за Договором іпотеки передано в іпотеку майнові права на незакінчений будівництвом об`єкт (комплекс будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички") саме з метою забезпечення виконання його зобов`язань за Кредитним договором, відповідно до пункту 1.3 якого позивачу й надавалися відповідачем-2 грошові кошти на купівлю означеної недобудованої бази відпочинку на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 19.10.2006 між відкритим акціонерним товариством "Виноградівське виробничо-торгівельне швейне об`єднання "Гроно" та приватним підприємцем Луцо Михайло Михайлович з відстрочкою платежу - 3 банківських дні та саме вказаний договір за статтею 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції на час укладення Договору іпотеки) надавався позивачем з метою доведення тієї обставини, що нерухоме майно стане його власністю в подальшому після укладення Договору іпотеки.

Положеннями пункту 1.7 Договору іпотеки передбачено обов`язок сторін після здачі предмета іпотеки в експлуатацію внести зміни до цього договору та посвідчити їх в нотаріальному порядку, а згідно з встановленими у справі обставинами, які визнаються сторонами на час розгляду справи в суді, будівництво комплексу бази відпочинку " Виннички ", що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, м. Виноградів, урочище "Виннички", буд. 31 (майнові права на який є предметом іпотеки відповідно до пункту 1.2 Договору іпотеки) - не завершене, відповідний комплекс в експлуатацію не зданий та фактично знаходиться в занедбаному стані.

Поряд з цим, як встановлено апеляційним судом, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (№ 12294745 від 26.10.2006) зареєстровано право власності Луцо Михайла Михайловича на комплекс будівель недобудованої бази відпочинку " Виннички ", що знаходиться в урочищі Виннички, м. Виноградів, Закарпатська область (арк. справи 31 том І).

Тобто, станом на час укладення оспорюваного Договору іпотеки, позивач був власником нерухомого майна - комплексу будівель недобудованої бази відпочинку "Виннички", майнові права на яке є предметом іпотеки.

Враховуючи наведене, дії позивача щодо оспорення Договору іпотеки через п`ятнадцять років після його укладення в сукупності з встановленим рішенням Господарського Закарпатської області від 10.11.2010 у справі № 18/77 факту неналежного виконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором та відсутністю доказів сплати заборгованості за останнім, є нічим іншим, як намаганням позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами.

За встановленими у справі обставинами, позивач, виступивши іпотекодавцем майнових прав за оспорюваним Договором іпотеки, тим самим надав згоду на передачу в іпотеку майнових прав на незавершений будівництвом комплекс бази відпочинку, який у майбутньому стане його власністю, а відтак, позивачем не доведено яким чином заявлені ним підстави недійсності Договору іпотеки порушують його права як іпотекодавця за цим договором.

З посиланням на правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 04.07.2018 у справі № 520/10060/16-ц, постановах Верховного суду від 30.01.2019 у справі № 658/1338/16-ц, від 09.11.2022 у справі № 463/6168/17, від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17 та від 08.09.2021 у справі № 711/3426/19, суди виснували, що сам по собі факт того, що на час укладення оспорюваного Договору іпотеки стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки не може свідчити про його недійсність, оскільки головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори.

Щодо вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суди попередніх інстанцій виснували, що позов в цій частині обґрунтовується порушенням Приватним нотаріусом приписів статті 24 Закону України "Про іпотеку" при здійсненні первинної реєстрації іпотеки за Договором іпотеки під час посвідчення Договору відступлення 08.09.2023, укладеного між відповідачами в цій справі.

На час укладення Договору іпотеки положення частини першої, другої статті 3 Закону України "Про іпотеку" (у редакції від 12.05.2006) передбачали, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

При цьому, частиною першою статті 4 Закону України "Про іпотеку" (у редакції від 12.05.2006) визначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Судами з`ясовано, що Договір іпотеки посвідчений 10.04.2008 нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1485, що свідчить про виникнення в сторін цього договору взаємних прав та обов`язків в розумінні чинного на час укладення договору законодавства.

Державної реєстрації іпотеки за Договором іпотеки (обтяження майна іпотекою) на час його укладення зареєстровано не було, що, однак, відповідно до цитованої вище редакції частини першої статті 4 Закону України "Про іпотеку" не свідчить про недійсність іпотеки чи іпотечного договору, а мало наслідком виключно відсутність пріоритету в такого незареєстрованого обтяжувача у випадку ймовірного передання предмета іпотеки іпотекодавцем іншому іпотекодержателю в іпотеку.

З урахуванням наведеного, змінені в 2013 році положення Закону України "Про іпотеку" не можуть застосовуватися до спірних правовідносин між сторонами щодо укладення Договору іпотеки в 2008 році та не спростовують дійсність іпотечного зобов`язання, яке у встановленому порядку виникло відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення іпотечного договору.

Закон України "Про іпотеку" не містить такої підстави припинення іпотеки як непроведення її державної реєстрації, а відтак, слід констатувати, що зобов`язання за Договором іпотеки між позивачем, як іпотекодавцем та відповідачем-2, як іпотекодержателем, були чинними на час укладення відповідачами Договору відступлення.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають, серед іншого, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, зокрема, обтяження таких об`єктів іпотекою.

У зв`язку посвідченням Приватним нотаріусом 08.09.2023 укладеного відповідачами Договору відступлення в нотаріуса відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про іпотеку" виник обов`язок здійснити державну реєстрацію відступлення права вимоги за Іпотечним договором. Водночас, з урахуванням відсутності в Державному реєстрі речових прав будь-яких записів про первинну реєстрацію іпотеки за Договором іпотеки чи обтяження майна іпотекою, здійснити державну реєстрацію відступлення права вимоги (зміни іпотекодержателя) неможливо.

Поза тим, з урахуванням підтвердженої дійсності зобов`язання за Договором іпотеки, виникнення якого за встановлених обставин пов`язувалося з нотаріальним посвідченням самого договору, а не державною реєстрацією іпотеки (обтяження майна іпотекою), а також беручи до уваги положення пунктів 2.1, 2.2 Договору відступлення, відповідно до яких момент переходу до відповідача-1 прав кредитора за Кредитним договором та іпотекодержателя за Договором іпотеки пов`язується з датою укладення договору (08.09.2023), а не реєстрацією відповідного відступлення, суди зауважили, що до правовідносин з приводу прийняття Приватним нотаріусом оскаржуваного рішення про державну реєстрацію не поширюються положення частини третьої статті Закону України "Про іпотеку", позаяк відповідним рішенням нотаріус здійснював у встановленому порядку первинну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі речових прав, а не здійснював реєстрацію відступлення права вимоги.

Відповідач-2 як первісний кредитор та іпотекодержатель був за всіма обставинами не позбавлений права/можливості з дати укладення Договору іпотеки і до дати відступлення права вимоги за останнім на користь відповідача-1 здійснити первинну державну реєстрацію права іпотеки, чого не здійснив, відступивши відповідні права вимоги у зобов`язаннях з позивачем на користь відповідача-1, який набув, серед іншого, й право зареєструвати у встановленому законом порядку право іпотеки, яка виникла на підставі не припиненого зобов`язання - Договору іпотеки.

Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить у першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Водночас, Верховний Суд у силу приписів статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові судів попередніх інстанцій чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обґрунтовуючи наявність передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, скаржник зазначив, що висновки апеляційного суду у справі, яка розглядається, суперечать правовим висновкам, наведеним у постановах викладених у постановах Верховного Суду України від 17.04.2013 у справі № 6-8цс13, від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12, від 20.04.2016 у справі № 6-2994цс15; у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 447/3065/15-ц, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 802/506/16-а; від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 12.06.2019 у справі № 569/16312/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 03.02.2021 у справі № 278/3367/19, від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Проте обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися з огляду на таке.

Так, у справі № 6-8цс13 за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до фізичних осіб, товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Райагробуд, виконавчого комітету Черкаської міської ради, комунального підприємства "Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації" про визнання договору недійсним, скасування рішення про оформлення права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом фізичних осіб до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", фізичної особи, приватного нотаріуса про визнання договору іпотеки недійсним, а також за позовами фізичних осіб до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", фізичної особи, приватного нотаріуса про визнання договору іпотеки недійсним. Верховним Судом України у цій справі розглядалося питання законності передачі фізичними особами в іпотеку майнових прав на квартири в незавершеному будівництвом житловому будинку та висновано, що під час укладення 01.10.2007 іпотечного договору були порушені положення статті 5 Закону України від 05.06.2003 № 898-ІV "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Справа № 6-168цс12 розглядалася Верховним Судом України за позовом фізичних осіб до товариства з обмеженою відповідальністю "Екобуд", публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" про: визнання частково недійсним договору іпотеки майнових прав, за яким компанія-забудовник як іпотекодавець передала в іпотеку банку як іпотекодержателю майнові права на отримання у власність нерухомості, яка будується, а саме: майнові права на квартири у житловому будинку; зобов`язання приватного нотаріуса зняти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна - майнових прав на спірну квартиру, накладену у зв`язку з посвідченням договору іпотеки, вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майнових прав на цю квартиру та змінити запис у Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою майнових прав на зазначену квартиру. Позивачами оскаржувався іпотечний договір, укладений відповідачами з підстав порушення їх майнових прав на квартири, оскільки ними були повністю сплачені кошти за об`єкт будівництва за договором будівельного підряду і саме вони є володільцями (власниками) майнових прав на квартиру, а тому товариство з обмеженою відповідальністю "Екобуд" не мало права розпоряджатися майновими правами на вказану квартиру та передавати їх в іпотеку.

Справа № 6-2994цс15 розглядалася Верховним Судом України за позовом фізичної особи до товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Висотбуд", публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання майнових прав, визнання іпотечних договорів частково недійсними, зняття заборони на відчуження квартири та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження її іпотекою. Позов обґрунтовано тим, що позивачем з ТОВ "Альянс-Висотбуд" укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивачка придбала майнові права на квартиру, а ТОВ "Альянс-Висотбуд" зобов`язалося після завершення будівництва у строк до ІІ кварталу 2010 року передати квартиру позивачці за актом приймання-передачі. Позивач виконала свої грошові зобов`язання в повному обсязі, сплативши вартість майнових прав на квартиру, однак порушивши умови договору, ТОВ "Альянс-Висотбуд" будинок не збудувало та не ввело його в експлуатацію. Крім того, у 2008 році ТОВ "Альянс-Висотбуд" уклало з ПАТ "Укрсоцбанк" іпотечні договори, за умовами яких на забезпечення своїх зобов`язань за кредитними договорами товариство передало в іпотеку банку майнові права на квартири в житловому будинку, зокрема й на квартиру, яка була придбана позивачкою за договором купівлі-продажу майнових прав. Позивач вважала, що товариство здійснило дії, які можуть призвести до втрати права власності на проінвестовану нерухомість, та що укладені іпотечні договори порушують її майнові права на квартиру.

Справа № 447/3065/15-ц розглядалася Верховним Судом за позовом фізичної особи до приватного підприємства "К.І.К.-Л.", публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", ОСОБА_5, про визнання права власності та визнання іпотечного договору недійсним. Позов було мотивовано тим, що 06.03.2008 позивачем та ПП "К.І.К.-Л." в особі директора ОСОБА_5 був укладений договір підряду, предметом якого є будівництво квартири. Згідно з умовами договору передача квартири підтверджується актом прийому-передачі, який є підставою для оформлення права власності на квартиру. Відповідно до акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 19.08.2008 спірний об`єкт введено в експлуатацію, а 01.12.2008 квартира була передана позивачу відповідно до акту прийому-передачі. Однак, 10.07.2008 між ПАТ "Промінвестбанк" та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній на забезпечення кредитних зобов`язань ПП "К.І.К.-Л. " передав в іпотеку банку майнові права на вказану квартиру. Укладення ОСОБА_5 такого договору не відповідає вимогам ЦК України щодо дійсності правочинів та унеможливлює оформлення позивачем правовстановлюючих документів на цю квартиру, у зв`язку із чим він просив визнати недійсним договір іпотеки та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Справа № 522/1528/15-ц розглядалася Великою Палатою Верховного Суду за позовом фізичної особи до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним. Позивачка вважала, що оскільки банк звертався до суду з позовом до позичальника та поручителів про повернення простроченої заборгованості 30.10.2009, тоді як кінцевий термін, до якого мала бути повністю погашена заборгованість за овердрафтом, відповідно до умов кредитного договору визначено 04.12.2008, то порука була припинена у зв`язку з недотриманням банком строку звернення до суду з вимогами до поручителя. Просила визнати припиненим договір поруки та визнати його недійсним у частині укладення третейської угоди у формі третейського застереження, яке викладено в пункті 5.2 договору поруки.

Справа № 802/506/16-а розглядалася Великою Палатою Верховного Суду за адміністративним позовом фізичної особи до приватного нотаріуса про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса та відповідного запису про зміну умов обтяження квартири. Позов було мотивовано тим, що оскаржуване рішення та запис про заміну іпотекодержателя з публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном проводиться нотаріусом, який вчинив таку дію. Однак відповідачем прийнято оскаржуване рішення та внесено відповідний запис без вчинення жодних нотаріальних дій. При цьому спірний запис вчинено за відсутності нотаріально посвідченої додаткової угоди про внесення змін до договору іпотеки.

Справа № 910/12525/20 розглядалася Великою Палатою Верховного Суду за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Інвест" до публічного акціонерного товариства "Український професійний банк» та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про визнання недійсними відкритих торгів, протоколу електронного аукціону та договору купівлі-продажу. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що на момент проведення аукціону та укладення оспорюваного ПАТ "Український професійний банк" не мало прав вимоги за іпотечними договорами, оскільки іпотечні обтяження земельних ділянок за іпотечними договорами були припинені ще у 2015 році, а тому ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" не може бути іпотекодержателем даних земельних ділянок.

Справа № 569/16312/17-ц розглядалася Верховним Судом за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" до фізичних осіб про визнання предметом попередньої іпотеки нежитлових приміщень, титульними правом власності на які володіють відповідачі; про визнання права на задоволення своїх вимог в позасудовому порядку відповідно до іпотечного договору на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя із зазначенням у резолютивній частині рішення про те, що дане рішення суду є підставою для внесення до реєстру записів про іпотеку на підставі іпотечного договору. Позов було обґрунтовано тим, що позивачу відступлено право вимоги за кредитними та іпотечними договорами, у зв`язку з чим, відповідно до статей 7, 11, 23, 36 Закону України "Про іпотеку" та статей 514, 598, 59, 1054 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У справі № 48/340 Великою Палатою Верховного Суду розглядалася заява Всеукраїнського громадського благодійного фонду "Батьківська турбота" про перегляд у зв`язку з виключними обставинами постанови Вищого господарського суду України від 24.07.2014 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та Міністерства охорони здоров`я України до приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", Всеукраїнського громадського благодійного фонду "Батьківська турбота", благодійної організації "Центр реабілітації соціально дезадаптованих дітей, підлітків та молоді "Ковчег" про визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення майна. Позов був обґрунтований тим, що майно санаторію імені Першого травня в м. Києві (Пуща-Водиця), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гамарника, 40, є державною власністю та Укрпрофоздоровниці не передавалося, у зв`язку із чим прокурор указував на недійсність договору, за яким Укрпрофоздоровниця відчужила спірне майно на користь ВГБФ "Батьківська турбота", та наявність підстав для повернення такого майна у державну власність.

Справа № 911/3594/17 розглядалася Великою Палатою Верховного Суду за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баришівська друкарня" до Баришівської селищної ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення від 14.07.2017 № 58. Позов було обґрунтовано тим, що позивач є власником цілісного майнового комплексу, щодо якого надано згоду на реєстрацію права власності на його частину за територіальною громадою відповідно до спірного рішення, а отже, це рішення порушує майнові права ТОВ "Баришівська друкарня". Спірне рішення прийняте з перевищенням компетенції, визначеної статтею 30 та частиною другою статті 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки Виконавчий комітет Баришівської селищної ради не має права на надання згоди на реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Справа № 914/1201/19 розглядалася Верховним Судом за позовом Львівської міської ради приватного підприємства "ТМ Тріада", приватного підприємства "К.Р.О.К.-7" і Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності і визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позов було мотивовано тим, що за приватним підприємством фірма "Грот», а в подальшому за ПП «К.Р.О.К.-7» зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна на вул. Замковій, 9, який фактично не існує і ніколи не існував, як предмет матеріального світу, і така державна реєстрація порушує права позивача як власника земельної ділянки, вільної від забудови. Розпорядження Галицької районної адміністрації від 12.03.2001 № 201, на підставі якого було зареєстровано право власності відсутнє, розпорядження під номером 201 видавалось 23.02.2001, а не 12.03.2001 і стосувалося річного бюджету на 2001 рік, а розпорядження, яке б стосувалося виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не приймалося взагалі. Такий об`єкт нерухомого майна відсутній та не існує як об`єкт матеріального світу, земельна ділянка по вул. Замковій, 9 є вільною від забудови.

Справа № 906/516/19 розглядалася Верховним Судом за позовом Житомирської обласної ради до комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська генеруюча компанія" про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання повернути майно. Позов було обґрунтовано незаконністю проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно на підставі оскаржених рішень державних реєстраторів КП "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради спочатку за Житомирською обласною спілкою ветеранів Афганської війни, а згодом - за ТОВ "Поліська генеруюча компанія", оскільки власником спірного нерухомого майна є територіальна громада сіл, селищ, міст Житомирської області, спільні інтереси якої представляє Житомирська обласна рада - позивач у справі.

Справа № 905/633/19 розглядалася Верховним Судом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зовнішньоторгівельна фірма "Укрметекспорт" до товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ СТІЛ" про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права приватної власності на двоповерхову окремо розташовану будівлю. Позовна заява обґрунтовувалася тим, що оспорюваний договір укладено з порушенням чинного законодавства, а саме під час дії мораторію на реалізацію у позасудовому порядку права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки - нерухоме майно, розташоване на території проведення антитерористичної операції, що належить ТОВ "ЗТФ "Укрметекспорт" як суб`єкту малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці.

Справа № 922/2589/19 розглядалася Верховним Судом за позовом Харківської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЯЖОР" про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію змін до об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі. Позов обґрунтовувався тим, що: 1) у порушення вимог закону самочинно побудовані навіси внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно без прийняття їх до експлуатації; 2) зміни внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі довідки від 25.04.2019 № 106 і технічного паспорту від 25.04.2019, виданих товариством з обмеженою відповідальністю "НТБ Київ", тоді як відповідач не надавав державному реєстратору інші документи, необхідні для внесення змін до реєстру, тобто реєстрація змін до об`єкту нерухомого майна з додаванням спірних навісів взагалі проведена без будь-яких правових підстав; 3) у зв`язку з проведеною реєстраційною дією спірні об`єкти набули статусу нерухомого майна в обхід порядку прийняття об`єктів містобудування в експлуатацію, внаслідок чого на теперішній час міськрада позбавлена можливості вжиття будь-яких заходів державного архітектурно-будівельного контролю стосовно спірних навісів.

Справа № 922/3130/19 розглядалася Верховним Судом за позовом Харківської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна" про скасування рішень про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позовна заява обґрунтовувалася тим, що під час перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міськради встановлено, що нежитлові будівлі реконструйовано зі збільшенням площі шляхом об`єднання в одну єдину будівлю, що свідчить про самочинне будівництво (без належним чином затвердженої проектної документації).

Справа № 910/8387/19 розглядалася Верховним Судом за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рантьє Плюс" до акціонерного товариства "РВС Банк" та державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро Чуйко Ганни Георгіївни про визнання протиправним та скасування рішень: про державну реєстрацію прав і обтяжень, на підставі якого за відповідачем-1 здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; про державну реєстрацію прав і обтяжень, на підставі якого за відповідачем-1 здійснено державну реєстрацію права власності на будівлю торговельно-офісного комплексу. Позовна заява була мотивована прийняттям відповідачем-2 оскаржуваних рішень щодо реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем-1, як іпотекодержетелем цього майна за договорами іпотеки, що задовольнив за умовами договорів іпотеки забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на майно, однак на порушення прав позивача як власника спірного майна (будівлі та земельної ділянки), оскільки це майно було придбано позивачем без обтяжень за договорами купівлі-продажу від 24.07.2012, укладеними в період чинності судових рішень у справі № 42/254 про визнання недійсними укладених договорів іпотеки. Відповідач-1, задовольняючи свою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (спірне майно), не дотримав встановлену законом процедуру задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки не направив у встановлений законом строк позивачу як іпотекодавцю повідомлення з вимогою усунути порушення зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Спірні рішення прийнято за невідповідності зареєстрованої площі будівлі із площею в договорі іпотеки.

Справа № 916/2464/19 розглядалася Верховним Судом за позовом Одеської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій ХХІ" та Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за товариством права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна та зобов`язання ТОВ "Обрій XXI" привести до попереднього стану земельну ділянку шляхом знесення складових частин нежитлових будівель, площею 915,9 кв. м. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що проведення державної реєстрації права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна за ТОВ "Обрій XXI" відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: за відсутності зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеські області декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Крім того, за твердженням позивача, нежитлові будівлі загальною площею 2 205 кв. м, які з порушенням чинного законодавства було зареєстровано за відповідачем-1, знаходяться на земельній ділянці, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради; відповідач-1 користується вказаною ділянкою без правовстановлюючих документів, не є її власником або землекористувачем на підставі договору оренди землі, а тому зазначені будівлі є самочинно збудованими.

Справа № 278/3367/19 розглядалася Верховним Судом за позовом фізичної особи до товариства з обмеженою відповідальністю "Грифон капітал" та товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт кредит" про визнання недійсним договору купівлі-продажу з мотивів його невідповідності чинному законодавству України (незалежна оцінка для встановлення ринкової вартості нерухомого майна, що є предметом цього договору, не проводилась; ціна договору самостійно встановлена відповідачами, що є порушенням умов іпотечного договору; майно відчужено за значно заниженою ціною; не виконано вимоги іпотечного договору, щодо здійснення повідомлення іпотекодавця про відступлення права вимоги за договором кредиту та ін.).

Справа № 342/180/17 розглядалася Великою Палатою Верховного Суду за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Верховний Суд, зазначає, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги та аналізу висновків судів попередніх інстанцій Судом встановлено, що посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції наведених висновків Верховного Суду України та Верховного Суду, які містяться у постановах у справах №№ 6-8цс13, 6-168цс12, 6-2994цс15; 447/3065/15-ц, 522/1528/15-ц, 802/506/16-а; 910/12525/20, 569/16312/17-ц, 48/340, 911/3594/17, 914/1201/19, 906/516/19, 905/633/19, 922/2589/19, 922/3130/19, 910/8387/19, 916/2464/19, 278/3367/19, 342/180/17, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначених скаржником справах істотно відмінні (у справі, що розглядається, з одного боку, і в згаданих справах з іншого) за підставами позову і фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах за змістовним, суб`єктним, об`єктним критеріями.

Отже, наведена Підприємцем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Підприємця.

Керуючись статтею 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 296, ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Луцо Михайла Михайловича на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 зі справи № 907/1046/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова