номер провадження справи 4/110/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 Справа № 908/1809/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69А)

про стягнення 738 540,00 грн.

27.06.2024 до господарського суду Запорізької області через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла позовна заява вих. № б/н, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 27.06.2024, (вх.№2000/08-07/24 від 27.06.2024) ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя про стягнення 290 540,00 грн. пені та 448 000,00 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором про закупівлю окулярів-маски захисних балістичних № 664-23 (ЦЗ) від 23.08.2023, а всього 738 540,00 грн. грошових коштів.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2024 справу №908/1809/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1809/24 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/110/24, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк, на який введено в Україні режим воєнного стану, продовжений до 11.11.2024.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю окулярів-масок захисних балістичних № 664-23 (ЦЗ) від 23.08.2023 в частині дотримання визначеного договором строку поставки. За доводами позивача, кінцевий термін поставки за умовами договору - до 10.09.2023, однак поставку товару відповідачем не здійснено. Вказане порушення є підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені, передбаченої умовами договору (п. 7.2 договору). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 526, 530, 610-612, 629 ЦК України, ст.ст. 193, 222, 230, 231 ГК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.07.2024 відповідачу запропоновано у строк до 19.07.2024, але не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду, подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості навести свій контррозрахунок, а позивачу запропоновано у разі отримання відзиву на позовну заяву, у строк до 01.08.2024 , але не пізніше 10 днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву подати письмову відповідь на відзив на позовну заяву.

17.07.2024 через підсистему «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» подано Відзив на позовну заяву б/н від 25.10.2023 (вх. № 14462/08-08/24 від 17.07.2024).

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 90%. В обґрунтування своїх доводів посилався на те, що: -TOB «MIK» зареєстроване у м. Запоріжжі, яке з самого початку військової агресії зазнає ракетних обстрілів, і само по собі розташування в районі проведення бойових (військових) дій негативно впливає на підприємницьку діяльність;- виконує завдання із задоволення потреб Збройних сил, зокрема з виготовлення форменого одягу; - в період воєнного стану ТОВ «МІК» щомісячно несе значні витрати на оплату податків для поповнення державного бюджету України;- відповідачем прийнято значну кількість працівників, яких необхідно забезпечуватизаробітною платою, з якої в свою чергу сплачуються обов`язкові збори до державного бюджету України;- прострочення поставки не призвело до погіршення фінансового стану, ускладнення в діяльності чи завдання Позивачу будь-яких збитків; - фінансовий стан відповідача не є прибутковим, відповідач постраждав внаслідок збройної агресії рф і втратив 4 виробничі об`єкти; - відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушеннявідповідачем умов спірного Договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов?язання.

29.07.2024 через підсистему «Електронний суд» ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) подано відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 26.07.2024 (вх. № 1505/08-08/24від 29.07.2024).

У відповіді на відзив позивач заперечив проти зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 90%. Зокрема зауважив, що відповідач не надав доказів, що укладаючи договір в умовах воєнного стану, під час якого відбуваються активні бои?ові діі? із застосуванням, зокрема і ракетного озброєння, він вжив усіх можливих заходів щодо належного виконання умов договору, зокрема забезпечив виробничі підрозділи альтернативними джерелами електропостачання, вжив заходів щодо пристосування графіку робочого часу и?ого працівників у відповідності до графіків відключень електроенергіі? тощо. Також, зазначив, що з умов договору не вбачається, що товар, якии? мав бути поставлении? позивачу, підлягав обов`язковому виготовленню лише відповідачем, з огляду на необхідність належного виконання відповідачем умов договору, зазначене не виключало можливості придбання аналогічного товару в інших виробників чи постачальників. З огляду на ступінь виконання зобов`язання (невиконання зобов`язання взагалі), невиконання зобов`язання щодо поставки товару в умовах воєнного стану органу, якии? бере пряму участь у відсічі зброи?ноі? агресіі? росіи?ськоі? федераціі? просив в задоволенні клопотанні проти зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки відмовити повністю.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 01.08.2024 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 04.09.2024.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (Замовником, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (Постачальником, відповідачем у справі) укладений договір про закупівлю окулярів-маски захисних балістичних № 664-23 (ЦЗ) (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов?язався у 2023 році поставити Замовнику товари, зазначені в Специфікації (Додаток №1 до Договору), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п.1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: окуляри-маски захисні балістичні, код ДК 021:2015-35810000-5 «Індивідуальне обмундирування». Кількість товарів в асортименті та цінами зазначені в Специфікації (Додаток 1 до Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони обумовили, що Товари повинні бути поточного року випуску, а їх якість відповідати технічному опису (Додаток №2) та вимогам діючих державнихстандартів на вид товарів, та підтверджуватись відповідними документами (висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи на готовий виріб, сертифікат/паспорт якості).

Загальна сума Договору складає - 7 740 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 1 290 000,00 грн. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору ціна на товар зазначається у специфікації (Додаток № 1) із врахуванням тари, упаковки, транспортних та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок (рахунок-фактура) та накладна Постачальника, підписана Сторонами.

Згідно умов п.п. 4.2 - 4.4 договору, якими встановлений порядок здійснення оплати розрахунок за товар здійснюється лише після його фактичного отримання замовником на підставі належним чином оформлених видаткових накладних постачальника впродовж 20 банківських днів з моменту отримання товару після підписання сторонами накладної, що є підставою для оплати. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється в продовж 20 банківських днів з моменту отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій рахунок. Датою розрахунків за цим Договором вважають день надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 5.1. договору визначено строк (термін) поставки (передачі) товарів: Постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження Замовника (Товародержувача) разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього Договору в термін до 10.09.2023.

Відповідно до п. 5.2. Договору зазначено місце поставки (передачі) товарів: Поставка товару здійснюється транспортом Постачальника Поставка та передача товарів Замовнику (Товароодержувачу) на умовах DDP (відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермо у редакції 2010р.) за адресою Товароодержувача (Додаток 1 до Договору).

Відповідно до п 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановленні цим Договором.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник (відповідно до ч. 2 ст. 231 ГКУ) сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 11.1 Договору сторони узгодили, що цей договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2023.

Згідно з п. 12.7 Договору дія даного договору припиняється у разі, зокрема односторонньої відмови замовника від договору (повністю або частково) внаслідок порушення постачальником зобов`язань встановлених договором.

Відповідно до п. 12.10 Договору, сторони дійшли згоди про те, що військова агресія російської федерації проти України не може бути підставою для не виконання цього Договору.

02.10.2023 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № l- 23 до Договору про закупівлю окулярів-маски захисних балістичних № 664-23 (ЦЗ) (далі - Додаткова угода), яка є невід?ємною частиною Договору.

Відповідно до додаткової угоди №1-23 сторони домовились п.3.1 розділу III Договору викласти в новій редакції:«Загальна сума Договору складає - 6400 000,00 грн., без ПДВ.».

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1-23 сторони домовились Додаток 1 «Специфікація» до договору викласти в новій редакції, що додається.

Відповідно до Додаткової угоди № 2-23 від 20.10.2023 до договору №664-23(Ц3) від 23.08.2023, внаслідок порушення Постачальником зобов`язань, встановлених договором Замовником розірвано договір в односторонньому порядку.

Відповідно до п.3 Додаткової угоди № 2-23 від 20.10.2023 договір вважається розірваним з 22.10.2023.

25.03.2024 направлено претензію №06.1.4/2882-24-Вих про порушення умов договору з вимогою щодо сплати пені та штрафу за неналежне виконання умов договору №664-23(Ц3) від 23.08.2023 та стягнення штрафних санкцій.

Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення та задоволення.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Сторонами укладений письмовий договір про закупівлю окулярів-масок захисних балістичних №664-23 (ЦЗ) від 23.08.2023, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1. договору сторонами визначено строк (термін) поставки (передачі) товарів: Постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження Замовника (Товародержувача) разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього Договору в термін до 10.09.2023.

Отже, граничний термін поставки товару - 09.09.2023, включно.

Матеріали справи свідчать, що товар не поставлений відповідачем у визначений договором термін - до 10.09.2023, договір сторонами розірвано з 22.10.2023.

Отже, зважаючи на визначений сторонами у договорі строк поставки, суд погоджується з доводами позивача про прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Верховний Суд України зазначив у постановах від 22.11.2010 у справі № 14/80-09-2056 та від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Отже, штрафні санкції у вигляді неустойки (штрафу, пені) застосовуються за допущене прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного із обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник (відповідно до ч. 2 ст. 231 ГКУ) сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивачем заявлена вимога про стягнення пені в розмірі 290 540,00 грн. за загальний період з 11.09.2023 по 21.10.2023 та штрафу в розмірі 448 000,00 грн.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок суми пені та штрафу, виходячи з суми вартості товару, по якому допущено прострочення, та строку прострочення поставки, суд вважає, що розрахунки виконані правильно.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 290 540,00 грн. та штрафу в сумі 448 000,00 грн. заявлені позивачем обґрунтовано.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 90% суд зазначає наступне.

В обґрунтування своїх доводів відповідач посилався на те, що: -TOB «MIK» зареєстроване у м.Запоріжжі, яке з самого початку військової агресії зазнає ракетних обстрілів, і само по собі розташування в районі проведення бойових (військових) дій негативно впливає на підприємницьку діяльність;- виконує завдання із задоволення потреб Збройних сил, зокрема з виготовлення форменого одягу; - в період воєнного стану ТОВ «МІК» щомісячно несе значні витрати на оплату податків для поповнення державного бюджету України;- відповідачем прийнято значну кількість працівників, яких необхідно забезпечуватизаробітною платою, з якої в свою чергу сплачуються обов?язкові збори до державного бюджету України;- прострочення поставки не призвело до погіршення фінансового стану, ускладнення в діяльності чи завдання Позивачу будь-яких збитків; - фінансовий стан відповідача не є прибутковим,відповідач постраждав внаслідок збройної агресії рф і втратив 4 виробничі об?єкти; - відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов спірного Договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов?язання.

Згідно з частиною третьою ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру ( відсоткового співвідношення ) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України ( справедливість, добросовісність, розумність ), та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України, на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 р. у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 р. у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 р. у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 р. у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 р. у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 р. у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 р. у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 р. у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 р. у справі № 925/597/19, від 18.06.2020 р. у справі № 904/3491/19, від 14.04.2021 р. у справі № 922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 р. у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 р. у справі № 904/4083/18 Верховний Суд також зазначив, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання). Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 908/1453/17.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав ( аналогічні правові висновки наведено в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 р. у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 р. у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 р. у справі № 918/116/19 ).

Застосоване у ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме, зокрема, суд першої інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій ( неустойки ), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення ( аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 р. у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 р. у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 р. у справі № 922/1607/19, від 04.10.2021 р. у справі № 922/3436/20, від 10.11.2022 р. у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 р. у справі № 914/3203/21 ).

Так, вирішуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій судом враховано, що підприємство відповідача виконує завдання (виробництво та поставку товарів воєнного призначення) по забезпеченню потреб Збройних Сил України, працівники якого мають бронювання за погодженням з Міністерством оборони України відповідно з наказом Міністерства Економіки України від 04.03.2024р. №5827 на 2024р.

Підприємство відповідача знаходиться у м.Запоріжжі, яке входить до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення бойових дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, а тому підприємницька діяльність відповідача ускладнюється постійними ракетними обстрілами, повітряними тривогами та відключеннями світла на виробничих потужностях.

Загальновідомими є обставини окупації частини Запорізької області.

Суд, враховує доводи Відповідача, що частина його виробничих об`єктів, право власності на які підтверджується витягами з Держреєстру речових прав, які знаходились у м. Охтирка (Сумська область), м. Оріхів, м. Токмак та м. Мелітополь (Запорізька область) або зруйновані, або пошкоджені внаслідок ракетних обстрілів, або взагалі перебувають в окупації російських військ, що негативним чином вплинуло на фінансовий стан відповідача. У підтвердження відповідачем надані акт комісійного обстеження об`єкта , пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 29.11.2022, листи ГУ НП в Запорізькій області від 15.02.2023 , від 01.05.2023 про внесення до ЄДР відповідних фактів захоплення будівель відповідача невідомими особами з числа військових РФ.

Крім того, судом враховано, що згідно Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 1 квартал 2024 року, чистий прибуток ТОВ «МІК» становив 504 тис.грн., при цьому розмір нарахованих штрафних санкцій лише за цим договором в майже 1,5 рази перевищує суму одержаного відповідачем прибутку у звітному періоді .

Відтак, покладення на Відповідача штрафних санкцій в розмірі 738 540,00 грн. грн в даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану, в тому числі співпрацює задля виконання завдань забезпечення обороноздатності держави України.

При цьому судом враховано відсутність понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за Договором, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача.

Також, суд приймає до уваги, що стягнення пені та штрафу не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність, а пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

Так суд вказує, що застосування господарських санкцій з огляду на їх закріплення у Договорі сторонами не повинно мати своєю метою ускладнення подальшої діяльності товариства, а має відповідати не лише принципу свободи договору, а й принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Із врахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та зменшення їх розміру на 90 %.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в розмірі 73 854, 00 грн. В задоволені решти вимог судом відмовляється.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 у справі № 917/1006/16.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1.Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69А, ідентифікаційний код юридичної особи 30105738) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) 73 854(сімдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 00коп. штрафних санкцій та 8 862(вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 48 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено «04» вересня 2024 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.