ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м. Дніпро Справа № 904/5807/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Татарчук В.О.) від 04.04.2024 р. у справі № 904/5807/23

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг)

до Фізичної особи-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича (Дніпропетровської обл., м. Кривий Ріг)

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 р. Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича про стягнення заборгованості в загальному розмірі 121 342,76 грн, з якої: 102 790,29 грн заборгованість за теплову енергію, 407,35 грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, 14 380,03 грн інфляційні збитки, 3 647,53 грн 3 % річних, 117,56 грн пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за публічним договором "Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії" від 05.11.2021 щодо своєчасної та повної оплати за послуги з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 23.03.2023 та за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 31.07.2023.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 р. у справі № 904/5807/23:

- позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Фізичної особи-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича про стягнення заборгованості в загальному розмірі 121 342,76 грн, з якої: 102 790,29 грн заборгованість за теплову енергію, 407,35 грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, 14 380,03 грн інфляційні збитки, 3 647,53 грн 3 % річних, 117,56 грн пені задоволено в повному обсязі;

- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, ідентифікаційний код 03342184) 102 790,29 грн заборгованість за теплову енергію, 407,35 грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, 14 380,03 грн інфляційні збитки, 3 647,53 грн 3 % річних, 117,56 грн пені та 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся фізична особа-підприємець Кулінич Дмитро Олександрович, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 р. у справі № 904/5807/23 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, наголошує на відсутності договірних відносин між ним та позивачем. При цьому Індивідуальний договір від 05.10.2021 року, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, апелянт вважає неукладеним, оскільки волевиявлення відповідача на укладення цього договору відсутнє, а також відсутній факт постачання послуг.

Відсутність факту отримання ним послуги з теплопостачання апелянт обґрунтовує тим, що приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, , приміщення 67, він придбав 29.08.2011 року, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між відповідачем та Управлінням комунальної власності міста виконкому міської ради м. Кривого Рогу. Перед цим, за свідченням відповідача, він орендував зазначене приміщення, про що вказано в договорі купівлі-продажу. Апелянт стверджує, що на час оренди та придбання вказаного приміщення в ньому вже були відсутні прилади опалення, про що було відомо позивачу, на підтвердження чого відповідач посилається, зокрема, на договір № 3246 від 30.11.2016 та додатки до нього Таблиці № 1 і № 2, рахунки-фактури, що були виставлені позивачем відповідачу за 2009 2021 роки. Крім цього, на підтвердження відсутності в зазначеному приміщенні приладів опалення апелянт посилається на Акт № 223 від 29.12.2015 року, Акт обстеження нежилого приміщення від 17.01.2022р., Акт обстеження від 03.05.2023р.

Також апелянт вважає неналежними докази, додані позивачем до позовної заяви. Зокрема, вказує на те, що рахунки-фактури складені на підставі іншого договору, ніж той, що зазначає позивач у позові. Вважає, що акти про подачу та припинення подачі теплової енергії не мають до нього жодного відношення, оскільки ним не підписувались і він в цих актах не зазначений. Стверджує, що реєстри рахунків-фактур, актів приймання-передачі наданих послуг з постачання теплової енергії ним не підписувались, на підтвердження чого посилається на перебування з 19.11.2022 по час розгляду цієї справи за кордоном.

Серед іншого апелянт вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права. Таким порушенням, зокрема, вважає безпідставний перехід до загального позовного провадження, що на думку апелянта надало позивачу додаткові можливості для подання додаткових доказів або усунення недоліків вже наданих. Крім цього вказує на неотримання ним відповіді на відзив, що залишилося поза увагою суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді-доповідача Чередка А.Є., суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 р. у справі № 904/5807/23 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представником Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа до Центрального апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач вважає, що будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права місцевим господарським судом під час розгляду справи не було, а отже підстави в задоволенні апеляційної скарги відсутні.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги представник позивача, зокрема, зазначає, що укладення індивідуального договору від 05.10.2021 року з відповідачем відбулось у відповідності до Закону України Про житлово-комунальні послуги та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 830 Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, а також згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Зокрема, позивач зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг у повному обсязі.

Щодо посилання відповідача на неотримання ним послуги з постачання теплової енергії позивач, зокрема, зазначає, що позовні вимоги, окрім оплати теплової енергії, яку було витрачено на централізоване опалення приміщення відповідача, включають також оплату послуг з розподілу теплової енергії по всьому багатоквартирному житловому будинку на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (до 31.12.2021 потреб опалення місць загального користування), а також абонентське обслуговування, що унормовано Законом України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, Законом України Про житлово-комунальні послуги, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.

Позивач також звертає увагу, що відповідачем не надано належних доказів відсутності у нього опалювальних приладів, що має бути підтверджено належним чином оформленою технічною документацією (погодженнями, актами, рішеннями тощо). При цьому позивач наголошує, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Серед іншого позивач зазначає, що після змін у законодавстві та з початком дії індивідуального договору такий показник як теплове навантаження було прибрано, натомість нарахування стало здійснюватися за таким показником як 1 кв. м. площі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Коваль Л.А. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024р., для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 30.11.2016 між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі теплопостачальна організація-продавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Куліничем Дмитром Олександровичем (далі споживач-покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 3246 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору теплопостачальна організація-продавець відпускає споживачу-покупцю теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а споживач-покупець сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

Теплопостачальна організація-продавець та споживач-покупець теплової енергії при виконанні умов цього договору, а також вирішення всіх інших питань, що не обумовлені цим договором зобов`язуються керуватися діючим законодавством України, зокрема: Законом України Про житлові-комунальні послуги, Законом України Про теплопостачання, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затвердженими Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 1.4 договору теплопостачальна організація-продавець відпускає споживачу-покупцю теплову енергію на об`єкти, вказані в таблиці № 2 згідно з встановленим планом теплоспоживання з 01.12.2016 по 31.12.2017 (таблиця № 1, № 2 є невід`ємними частинами договору). Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії договору.

За змістом п. 2.1 договору, окрім іншого встановлено, що облік споживання теплової енергії здійснюються згідно приладів обліку або розрахунковим способом.

Оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем-покупцем щомісяця, самостійно, в грошовій формі не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим на рахунок теплопостачальної організації-продавця із спеціальним режимом використання, що передбачено ст. 19-1 Закону України Про теплоспоживання. Споживач-покупець має право робити передоплату.

Цей договір діє з 01.12.2016 по 31.12.2017 року і вважається щорічно продовженим (п. 9.1 договору).

З 05.11.2021 договірні відносини між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та споживачами власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором (який є публічним договором приєднання, текст якого розміщено на сайті КПТМ "Криворіжтепломережа", режим доступу http://kpts.dp.ua/dogovorte.php) про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021, що укладений в порядку частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Індивідуальний договір).

Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору).

Індивідуальний договір згідно з пунктом 2 цього договору набуває чинності після 30 днів з моменту розміщення його на офіційному веб-сайті виконавця (КПТМ "Криворіжтепломережа"). Розміщення тексту договору на сайті виконавця було здійснено 05.10.2021.

Відповідно до п. 4 Типового договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що власниками багатоквартирного будинку № 1/2 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Гірників (колишня назва 50 років Жовтня) або власником приміщення № 67 та у вказаному будинку протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу позивача надсилалося рішення про обрання моделі договірних відносин.

Отже, після 05.11.2021 договірні відносини щодо надання Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Куліничем Дмитром Олександровичем (далі споживач, відповідач) продовжилися відповідно до приписів Розділу IV Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а саме шляхом приєднання споживача до публічного договору - "Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії", текст якого було опубліковано на офіційному веб-сайті виконавця послуги КПТМ "Криворіжтепломережа" від 05.10.2021.

Відповідно до пункту 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та складається з: обсягу теплової енергії на втілення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається: з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (надалі Методика № 315). Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (пункт 11 договору).

В пункті 30 Індивідуального договору зазначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/.

В пункті 31 Індивідуального договору зазначено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному веб-сайті виконавця http://www.kpts.sdp.ua/.

Пунктом 32 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

Відповідно до пункту 41 договору споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (частина 3 пункту 41 договору).

У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (пункт 45 договору).

Згідно з пунктом 47 договору оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше, ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом 1 року з дати набрання чинності.

Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п.п. 51, 52 договору).

Відповідно до актів обстеження № 223 від 29.12.2015 та від 03.05.2023 у нежитловому приміщенні № 67 в будинку 1/2 по вул. Гірників відсутні опалювальні прилади, наявні транзитні трубопроводи у кількості 6 шт. довжиною 3 метри, загальнобудинковий прилад обліку (а.с. 96, 101 том 1).

Втім, доказів відключення від мереж (систем) централізованого опалення нежитлового приміщення № 67, у встановленому законодавством порядку, матеріали справи не містять. Відповідачем таких доказів не надано.

З огляду на положення пункту 5 договору власник нерухомого майна, обладнаного індивідуальними джерелами опалення зобов`язаний здійснювати оплату на постачання теплової енергії, яка складається: з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

З 01.01.2022 внесено зміни до Методики № 315 та відповідно до розділу IV, п. 8 Методики № 315, який визначає обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку, що складає для п`ятиповерхових будинків 25 %.

Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляються між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (розділ IV п. 12 Методики № 315).

Обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення визначається відповідно до розділу II пункт 2.

На виконання умов зазначеного договору Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" здійснено постачання теплової енергії відповідачу на протязі всього періоду, передбаченого договором, та щорічними розпорядженнями виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду", що підтверджується актами подання теплоносія на будинок та актами припинення подання теплоносія, зведеними відомостями розподілу теплової енергії, звітами про споживання та виставленими для оплати рахунками-фактурами (а.с. 12-34 том 1).

Реєстром рахунків-фактур, актів приймання-передачі наданих послуг підтверджується отримання відповідачем за спірний період, виставлених позивачем рахунків-фактур на оплату за поставлену теплову енергію та плати за абонентське обслуговування (а.с. 35-45 том 1).

Тарифи передбачено за період з 25.10.2021 по теперішній час за 1 Гкал 5 065,99 грн (з ПДВ) (рішення Криворізької міської ради від 22.10.2021 № 530 п.1.1.2 для потреб категорії "інші споживачі" КПТМ "Криворіжтепломережа").

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за теплову енергію за період з 05.11.2021 по 23.03.2023 склала 102 790,29 грн.

Плата за абонентське обслуговування, визначається відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг" із змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 928.

Відповідно до п.п. 36, 37 постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

Згідно з розрахунком позивача сума абонентського обслуговування за період 05.11.2021 по 31.07.2023 складає 407,35 грн.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 14 380,03 грн за період з лютого 2022 року по вересень 2023 року, 3 % річних у сумі 3 647,53 грн за період з 01.02.2022 по 23.10.2023 та пеню у сумі 117,56 грн за період з 01.08.2023 по 23.10.2023.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 3246/14350 (вих. № 1999/13 від 31.05.2023) про сплату заборгованості (а.с. 56, 57 том 1), яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості сторонами суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов є законним й обґрунтованим, отже вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 121 342,76 грн, з якої: 102 790,29 грн заборгованість за теплову енергію, 407,35 грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, 14 380,03 грн інфляційні збитки, 3 647,53 грн 3 % річних, 117,56 грн пені підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових будинках, регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги, норми якого застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сфері постачання теплової енергії.

Пунктом 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями) встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями) передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно з частиною 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями), у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 10.11.2021) затверджений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Як встановлено місцевим господарським судом, на офіційному веб-сайті Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа, за адресою: http://kpts.dp.ua/, 05.10.2021 був оприлюднений Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 (далі Індивідуальний договір).

В пунктах 1, 2 індивідуального договору зазначено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.

Враховуючи приписи ст. 648 Цивільного кодексу України, до процедури укладення договору про надання послуг з постачання теплової енергії застосовуються спеціальні норми, які визначають спосіб його укладання, момент набрання чинності, істотні умови.

Як зазначено вище частиною 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлений особливий спосіб укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Як вже було зазначено вище, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що власниками багатоквартирного будинку № 1/2 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Гірників (колишня назва 50 років Жовтня) або власником приміщення № 67 у вказаному будинку протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу позивача надсилалось рішення про обрання моделі договірних відносин.

Пунктом 4 Індивідуального договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги.

Аналогічні положення щодо приєднання споживача до умов договору наведені в пункті 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021) (далі Правила).

Враховуючи викладене судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що вказаний Індивідуальний договір є неукладеним через відсутність волевиявлення відповідача на його укладення та відсутність його підпису на цьому договорі, оскільки таке твердження апелянта протирічить наведеним вище нормам законодавства щодо укладення публічних договорів приєднання.

Також, судова колегія відхиляє доводи відповідача про відсутність факту отримання ним послуги з теплопостачання, з огляду на наступне.

Так, неотримання відповідачем послуги з теплопостачання останній обґрунтовує тим, що приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, , приміщення 67, він придбав 29.08.2011 року, а до цього, за свідченням відповідача, він орендував зазначене приміщення, про що вказано в договорі купівлі-продажу. Апелянт стверджує, що на час оренди та придбання вказаного приміщення в ньому вже були відсутні прилади опалення, про що було відомо позивачу, на підтвердження чого відповідач посилається, зокрема, на договір № 3246 від 30.11.2016 та додатки до нього Таблиці № 1 і № 2, рахунки-фактури, що були виставлені позивачем відповідачу за 2009 2021 роки. Крім цього, на підтвердження відсутності в зазначеному приміщенні приладів опалення апелянт посилається на Акт № 223 від 29.12.2015 року, Акт обстеження нежилого приміщення від 17.01.2022р., Акт обстеження від 03.05.2023р.

Однак судова колегія звертає увагу, що Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 затверджений Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, яким унормована процедура відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від централізованого опалення (теплопостачання).

Зокрема в розділі ІІІ вказаного Порядку визначено, що для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення.

Тобто для початку процедури відокремлення (відключення) належних відповідачу приміщень від централізованого опалення (теплопостачання) останній мав звернутися з відповідною письмовою заявою до органу місцевого самоврядування.

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії, яка має розглянути її на найближчому засіданні. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів.

Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків.

Для виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення повідомляє виконавця відповідної комунальної послуги та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води про своє рішення щодо відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП шляхом подання письмової заяви в довільній формі, до якої додається копія витягу з протоколу засідання Комісії про розгляд питання щодо відокремлення (відключення) такої квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, а також копія проекту такого відокремлення (відключення).

Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири / нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Отже, процедура відключення приміщення від мереж централізованого опалення передбачає проходження певних етапів, які в свою чергу передбачають подання заяв, прийняття рішень, отримання погоджень, і врешті-решт оформлення акту, яким фіксується завершення цієї процедури.

Проте, доказів звернення відповідача до органу місцевого самоврядування та завершення всієї процедури відокремлення (відключення) належних відповідачу приміщень від централізованого опалення (теплопостачання), передбаченою Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, матеріали справи не містять.

При цьому судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на той факт, що приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, , приміщення 67, він придбав 29.08.2011 року, тобто до набуття чинності Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, з огляду на таке.

До набуття чинності Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 процедура відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання була передбачена відповідним Порядком, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Згідно з вказаним Порядком, у редакції, що діяла у період з 28.12.2005 до 14.12.2007, для вирішення питання відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення власник, наймач (орендар) приміщення повинен був звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Рішення Комісії мало бути оформлено протоколом, витяг з якого у десятиденний термін надавався заявникові.

По закінченні робіт мав бути складений акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП, який в десятиденний термін подавався заявником до Комісії на затвердження.

Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядали умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто, як і у чинній редакції, у період з 28.12.2005 до 14.12.2007 Порядок передбачав певну процедуру звернення власника приміщення, розгляд цього звернення повноважним органом та фіксацію завершення процедури відключення від мереж теплопостачання відповідним актом.

В подальшому Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 (набрав чинності 14.12.2007) було затверджено зміни до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 № 4, згідно з якими Порядок визначав процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води тільки цілого житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП.

Таким чином у період з 14.12.2007 по 17.09.2019 (набрання чинності чинним Порядком) відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не передбачалось.

Водночас судова колегія звертає увагу, що згідно з Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. № 1198, забороняється самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання.

Отже, у випадку, якщо відключення приміщення від мереж теплопостачання дійсно відбулось, відповідач має надати суду належні докази на підтвердження факту такого відключення, а також факту того, що відключення відбулось у передбаченому законодавством порядку.

Якщо ж відключення від мереж теплопостачання здійснювалося не відповідачем, як він заявляє в апеляційній скарзі, він зобов`язаний був отримати від попереднього власника приміщення відповідні документи на підтвердження факту відключення приміщення від мереж теплопостачання у передбаченому законодавством порядку.

Судова колегія не приймає в якості доказів підтвердження відсутності в належному відповідачу приміщенні приладів опалення, документи, на які посилається останній, а саме: Акт № 223 від 29.12.2015 року, Акт обстеження нежилого приміщення від 17.01.2022 р., Акт обстеження від 03.05.2023 р., з огляду на наступне.

Насамперед зазначені акти не є актами, якими має бути підтверджений факт відключення приміщення від мереж централізованого опалення в законний спосіб, що передбачений наведеними вище Порядками.

Крім цього, Акт № 223 від 29.12.2015 року не підтверджує відсутності в належному відповідачу приміщенні приладів опалення, а лише фіксує факт відсутності постачання гарячої води.

Акт обстеження нежилого приміщення від 17.01.2022р. складений без участі теплопостачальної організації і також не дає підтвердження здійснення процедури відключення у законний спосіб.

Акт обстеження від 03.05.2023р. складений після закінчення періоду, за який позивачем стягується заборгованість за теплопостачання.

Таким чином вказані акти не є доказами, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог і які мають значення для вирішення справи.

Не є доказами відсутності у належному відповідачу приміщенні приладів опалення і договір № 3246 від 30.11.2016 та додатки до нього Таблиці № 1 і № 2, рахунки-фактури, що були виставлені позивачем відповідачу за 2009 2021 роки, на які посилається апелянт.

Так, з умов договору № 3246 від 30.11.2016 не вбачається, що в приміщенні відсутні прилади опалення, а сам факт існування цього договору спростовує твердження апелянта про те, що на час придбання ним приміщення (29.08.2011 року) в ньому було відсутнє теплопостачання.

В свою чергу додатки до договору Таблиці № 1 і № 2, і рахунки-фактури, що були виставлені позивачем відповідачу за 2009 2021 роки, не дають можливості встановити методику розрахунку вартості послуг, та також не можуть бути доказами відключення приміщення відповідача від мереж централізованого опалення в законний спосіб.

Натомість, судом першої інстанції було встановлено, що на виконання умов Індивідуального договору Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" здійснено постачання теплової енергії відповідачу на протязі всього періоду, передбаченого договором, та щорічними розпорядженнями виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду", що підтверджується актами подання теплоносія на будинок та актами припинення подання теплоносія, зведеними відомостями розподілу теплової енергії, звітами про споживання та виставленими для оплати рахунками-фактурами (а.с. 12-34 том 1).

Реєстром рахунків-фактур, актів приймання-передачі наданих послуг підтверджується отримання відповідачем за спірний період, виставлених позивачем рахунків-фактур на оплату за поставлену теплову енергію та плати за абонентське обслуговування (а.с. 35-45 том 1).

При цьому судова колегія відхиляє доводи апелянта про неналежність такого доказу, як акти подання теплоносія на будинок та акти припинення подання теплоносія, через відсутність на цих актах підпису відповідача, оскільки вказані акти від споживача підписані представником ОСББ «Затишек КР», а підписання цих актів власниками окремих приміщень, що знаходяться в будинку, законодавством не передбачається. Відповідачем не надано доказів перешкоджання йому в його праві бути присутнім при складанні зазначених актів.

Також критично ставиться судова колегія до тверджень апелянта про неможливість підписання ним документів, зокрема реєстрів рахунків-фактур, через його відсутність в Україні з 19.11.2022 по теперішній час, оскільки матеріали справи містять документи за підписом відповідача, що були оформлені в Україні, зокрема поштові документи, після 19.11.2022. До того ж відповідачем в якості підтвердження його виїзду за межі України надано лише копію сторінки паспорта для виїзду за кордон з відміткою про перетинання кордону України, проте не надано будь-яких підтверджень перебування закордоном від вказаної апелянтом дати по теперішній час.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що після 05.11.2021 договірні відносини щодо надання Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Куліничем Дмитром Олександровичем (далі споживач, відповідач) продовжилися відповідно до приписів Розділу IV Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а саме шляхом приєднання споживача до публічного договору "Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії", текст якого було опубліковано на офіційному веб-сайті виконавця послуги КПТМ "Криворіжтепломережа" від 05.10.2021.

Згідно з пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією.

За умов теплопостачання однією стороною та отримання теплової енергії іншою стороною, у сторін фактично склалися договірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював теплопостачання у житловому будинку, в якому знаходяться нежитлове приміщення відповідача, опалення до приміщення здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримував теплову енергію в належному йому приміщенні.

У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Слід зазначити, що відповідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання", зокрема, саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Разом з цим, визначальним для вибору виду договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем, і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач: населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення; фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".

Згідно з пунктом 1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП від 25.06.2019 № 1174 формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо. Тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. Тарифи для кожної категорії споживачів визначаються на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії.

Критерії розмежування споживачів на певні категорії визначені листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 № 2450/15/61-15 (далі лист).

Так, зі змісту зазначеного листа вбачається, що згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Отже, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами "для населення" здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання.

Щодо оплати комунальних послуг за тарифами "для бюджетних установ" зазначено, що відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Таким чином, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами "для бюджетних установ" здійснюють такі установи, які підпадають під ознаки зазначеної вище статті 2 Бюджетного кодексу України та відповідають належній структурі ознаки, а підтвердженням статусу "бюджетна установа" може бути витяг з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Щодо оплати комунальних послуг за тарифами для "інших споживачів" комунальних послуг зазначено, що всі інші особи, які не підпадають під зазначені вище категорії, здійснюють оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для "інших споживачів".

Таким чином, відповідач, який є власником нежитлового приміщення, відноситься до категорії "інші споживачі" через неможливість віднесення останнього до першої та другої категорії споживачів.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 ГК України).

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У п. 34 договору унормовано, що споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Між тим, в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у загальній сумі 103 197,64 грн, з якої 102 790,29 грн заборгованість за послуги теплопостачання та 407,35 грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Враховуючи вищевикладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 103 197,64 грн, з якої 102 790,29 грн заборгованість за послуги теплопостачання та 407,35 грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати поставленої теплової енергії, позивач, з посиланням на п. 45 договору, нарахував пеню у розмірі 117,56 грн за загальний період з 01.08.2022 по 23.10.2023.

Так, порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 216, 217, 230, 231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в частини першої статті 230 та частини шостої статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 343 Господарського кодексу України та статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 45 договору визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії, за наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженою належним чином.

Місцевим господарським судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що розрахунок є вірним, пеня розрахована відповідно до умов п. 45 договору, не суперечить вимогам наведених вище положень чинного законодавства, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції здійснено перевірку виконаного позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, внаслідок якої порушень норм чинного законодавства та умов договору не встановлено, з чим також погоджується судова колегія.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене судова колегія констатує, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які мають значення для вирішення справи та на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог і, відповідно, незаконність рішення суду першої інстанції.

Отже, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо законності і обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 121 342,76 грн, з якої: 102 790,29 грн заборгованість за теплову енергію, 407,35 грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, 14 380,03 грн інфляційні збитки, 3 647,53 грн 3 % річних, 117,56 грн пені.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 р. у даній справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 р. у справі № 904/5807/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 р. у справі № 904/5807/23 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Фізичну особу-підприємця Кулінича Дмитра Олександровича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя В.Ф. Мороз