ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2024 р. Справа№ 910/9626/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Василевська О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

на рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2024

у справі № 910/9626/23 (суддя Полякова К. В.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

про стягнення 367 730,30 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2023 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" про стягнення пені в сумі 35 201,67 грн, трьох процентів річних у сумі 45 756,64 грн, інфляційних втрат у сумі 286 771, 99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про відступлення права вимоги від 05.02.2021 № 50А491-444-21.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2024 у справі № 910/9626/23 позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" 35 201 грн 67 коп. пені, 45 756 грн 64 коп. трьох процентів річних, 286 771 грн 99 коп. інфляційних втрат, а також 5 515 грн 95 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлено, що обставини щодо припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема, за договором про відступлення права вимоги № 50А491-444-21 від 05.02.2021 у сумі 672 350,00 грн, шляхом направлення відповідачем позивачу відповідної заяви від 17.05.2021 обома сторонами під час розгляду справи не заперечувалися.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2024 у справі № 910/9626/23, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 258, 261, 625 ЦК України, ст.ст. 74, 86, 236 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що у позивача право на нарахування пені виникло в лютому 2021 року - через рік після запровадження карантину і позивачу нічого не заважало звернутись до суду у строк до лютого 2022 року. Також, скаржник зазначає, що суд нарахував інфляційні втрати без врахування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.02.2020 у справі № 924/414/19.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І.П., судді Демидова А.М., Владимиренко С.В.) продовжено строк розгляду апеляційної скарги ТОВ "ЙЕ Енергія" на рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2024 у справі № 910/9626/23, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду на 28.08.2024.

У судове засідання 28.08.2024 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Позивач явку свого представника у судове засідання 28.08.2024 не забезпечив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 05.02.2021 № 50А491-444-21, укладеного між позивачем (первісний кредитор) та відповідачем (новий кредитор) укладено, останній набув право вимоги до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання азот" (надалі - боржник) за договором купівлі-продажу природного газу № СТ-19/837 від 31.08.2018 (надалі - основний договір).

Згідно з п. 1.2 договору право вимоги, що передається за цим договором, належне первісному кредитору па підставі договору про відступлення права вимоги № 50А491-3499-19 від 27.03.2019, договору про відступлення права вимоги № СТ-37/2011 від 12.03.2019 та підтверджується рішенням господарського суду Луганської області від 23.07.2019 у справі № 913/238/19.

В пункт 1.4 договору вказано, що сума заборгованості боржника, право вимоги якої передається за цим договором, за основним договором станом на день підписання цього договору становить 105 000 000,00 грн., що підтверджується рішенням господарського суду Луганської області під 23.07.2019 у справі № 913/238/19 - 105 000 000,00 грн., крім того витрати на судовий збір у сумі 672 350,00 грн.

Пунктом 1.6 договору встановлено, що право вимоги, що відступається за цим договором, переходить до нового кредитора з моменту укладення цього договору, додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до нового кредитора останній стає кредитором по підношенню до боржника та набуває відповідне право вимоги.

За положеннями п. 2.1 договору за відступлене право вимоги за цим договором новий кредитор здійснює оплату первісному кредитору у сумі 105672350 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в національній валюті України - гривні на поточним рахунок первісного протягом 2 (двох) днів з моменту підписання цього договору.

В п. 2.2 договору визначено, що за домовленістю між первісним кредитором та новим кредитором може встановлюватися інші форма, вид та/або порядок розрахунків за цим договором (в тому числі шляхом заліку зустрічних однорідних вимог сторін).

17.05.2023 відповідачем надано позивачу заяву № 00000063 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої позивач має невиконане грошове зобов`язання перед відповідачем з оплати за природний газ за договором постачання природного газу для власних потреб №12А167-1166-21 від 29.10.2021 у розмірі 5068644,46 грн. Одночасно, відповідач має перед позивачем зобов`язання з оплати за відступлення права вимоги зі сплати судового збору за договором про відступлення права вимоги № 50А491-444-21 від 05.02.2021 у сумі 672350,00 грн. Таким чином, відповідачем заявлено про припинення своїх зобов`язань перед позивачем шляхом зарахування вказаних зустрічних однорідних вимог, а саме зобов`язання з оплати за відступлення права вимоги зі сплати судового збору за договором про відступлення права вимоги № 50А491-444-21 від 05.02.2021 у сумі 672350,00 грн. та зустрічне припинення зобов`язань позивача перед відповідачем з оплати за природний газ за договором постачання природного газу для власних потреб №12А167-1166-21 від 29.10.2021 у розмірі 672 350,00 грн.

У зв`язку з наведеним, позивачем нараховано відповідачу на суму боргу 672350,00 грн. пеню в сумі 35201,67 грн. за період з 08.02.2021 до 25.06.2021, а також за період з 08.02.2021 до 16.05.2023 три проценти річних у сумі 45756,64 грн. та інфляційні втрати в сумі 286771,99 грн, які є предметом стягнення у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, обставини щодо припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема, за договором про відступлення права вимоги № 50А491-444-21 від 05.02.2021 у сумі 672 350,00 грн, шляхом направлення відповідачем позивачу відповідної заяви від 17.05.2021 обома сторонами під час розгляду справи не заперечувалися, а відтак, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

В п. 4.4 договору визначено, що у випадку порушення строків оплати первісному кредитору суми, передбаченої п. 2.1 договору, за відступлене право вимоги первісний кредитор має право стягнути з нового кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявлена до стягнення пеня в сумі 35201,67 грн. на суму боргу 672350,00 грн за період з 08.02.2021 до 25.06.2021 є обґрунтованою, а відтак підлягає стягненню у повному обсязі.

В частині позовних вимог про стягнення 3 % річних за період із 08.02.2021 до 16.05.2023 у сумі 45756,64 грн. та інфляційних втрат в сумі 286771,99 грн. місцевим господарським судом правомірно враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно із якою сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше пів місяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відтак, оскільки розрахунок прострочення триває з 08.02.2021, то лютий 2021 року включається до індексації суми боргу.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

З огляду на зазначене вище, судом обґрунтовано визнано правильним розрахунок позивача щодо розміру інфляційних втрат та 3 % річних, які правомірно стягнуто з відповідача.

В частині посилання скаржника на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 12.02.2020 у справі № 924/414/19 щодо нарахування інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зважає на те, що наведену постанову було ухвалено раніше, ніж постанову Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, правову позицію якої обґрунтовано враховано господарським судом першої інстанції.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, місцевим господарським судом правомірно взято до уваги те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого тривала до 30.06.2023.

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку, що строк позовної давності за вимогами, пред`явленими щодо стягнення пені за період з 08.02.2021 до 25.06.2021 не сплив, оскільки відповідний строк був продовжений на час дії карантину.

З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі в контексті питання позовної давності на пункт 4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України не приймається судом до уваги, оскільки у ньому йде мова про поновлення процесуальних строків, встановлених нормами цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2024 у справі №910/9626/23 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 03.09.2024.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко