РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2024Справа № 910/7399/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 73 557,60 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 73 557,60 грн.

В позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції складає 15 000,00 гривень, докази чого будуть наданні в порядку, визначеному ГПК України.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України, обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-0001 від 26.06.2020 безпідставно отримав з особового рахунку позивача № 8211375 кошти, як збір за зберігання вантажу, під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем, з метою формування маршрутного потягу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/7399/24. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.06.2024 від відповідача надійшов письмовий відзив, в якому проти позову заперечено, зазначивши, що позивач не оскаржує підстави нарахування Залізницею збору за зберігання вантажу, тобто предметом спору фактично є обставини списання коштів з особового рахунку позивача. При цьому, наявність заперечень позивача щодо нарахувань, зазначених у примірнику накопичувальної картки Товариства (ФДУ-92) №14050065 від 14.05.2024 не відповідає дійсним обставинам справи, а вказаний примірник накопичувальної картки, на думку відповідача, є неналежним та недопустимим доказом у розумінні приписів чинного процесуального законодавства. Крім того, працівниками станції Мар`янівка було складено акт загальної форми ГУ-23 від 19.05.2024 про те, що протягом часу, визначеного умовами договору, позивач не поставив свій електронний цифровий підпис (далі - ЕЦП) на сформовану в електронному вигляді накопичувальну картку (ФДУ-92) №14050065, що у відповідності до умов укладеного між сторонами правочину означає, що Товариство відмовилося від підписання накопичувальної картки. За твердженням Залізниці, відповідачем правомірно списано суму вартості наданих позивачу послуг за зберігання вантажу з особового рахунку останнього, що відповідає положенням укладеного між сторонами договору та чинного законодавства.

Окрім наведеного, відповідач просив подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання.

Через підсистему «Електронний суд» 24.06.2024 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що накопичувальна картка (ФДУ-92) №14050065 від 14.05.2024 сформована саме відповідачем, тому на нього покладено обов`язок щодо належного її оформлення.

25.06.2024 в підсистемі «Електронний суд» відповідачем сформовано письмові заперечення, в яких зазначено, що з відомостей, доданих позивачем до позовної заяви, №14050108 - 14050114, вбачається, що послуга накопичення по відправці №32398968 ропочалась 12.05.2024 о 13 год. 55 хв. і тривала до 19-40 год. 13.05.2024 року. Накопичення вагонів до повного складу поїзду тривало майже дві доби, в добу завезення першої частини вантажу для накопичення Позивач не здав вантаж до перевезення повністю. За таких обставин, нарахування збору за зберігання вантажу вважає підставним, збір за зберігання вантажу на загальну суму 73 557,60 грн. з ПДВ, стягнутий по станції Мар`янівка з ТОВ СП «Нібулон» відповідач вважає правомірним. Враховуючи обставини справи, відповідач просив подальший розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Окрім того, 26.06.2024 в підсистемі «Електронний суд» відповідачем сформовано додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач посилається на лист від 15.05.2024 №60/134/2-24, вказуючи, що ТОВ сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» супроводило на адреси начальника станції та начальника відділу накопичувальну картку (ФДУ-92) №10050063 від 10.05.2024 із запереченнями. Однак зміст означеного листа свідчить про недотримання позивачем встановленої процедури, окрім того лист від 15.05.2024 №60/134/2-24 на адресу відповідача не надходив.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини,

на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» 26.06.2020, в порядку, встановленому ст. 634 Цивільного кодексу України надіслало Акціонерному товариству «Українська залізниця» заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) щодо укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020.

Окрім того, 26.06.2020 відповідач направив позивачу інформаційне повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким відповідач засвідчив прийняття від позивача пропозиції (акцепту) укладення договору та повідомив про присвоєння йому, як замовнику, кодів відправника/одержувача - 8496, платника - 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером. Також повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору.

26.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» (надалі позивач,вантажовласник/вантажовідправник/вантажоодержувач/платник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (надалі - відповідач, перевізник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-0001 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах відповідача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) вагона відповідача не є орендною платою.

Пунктом 1.4. договору визначено, що надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Згідно з п. 1.10. договору, він є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладання договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. договору.

Обов`язки позивача визначені у пункті 2.1. договору, зокрема:

- сплачувати послуги відповідача та інші платежі, належні відповідачу за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг позивача (пп. 2.1.4. договору);

- відшкодовувати відповідачу витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від відповідача, які виникли на станціях залізниць України, зокрема, з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; неподання до накладної документів, необхідних для використання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (пп. 2.1.5. договору);

- у строки, встановлені розд. 4 договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу позивача - підписувати та надавати відповідачу не пізніше двох робочих днів від дня такої його вимоги (пп. 2.1.7. договору).

Обов`язки відповідача визначені у пункті 2.3 договору, зокрема:

- відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для позивача особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоїти позивачу код вантажовідправника/вантажоодержувача. Надані коди зазначаються відповідачем в інформаційному повідомленні про укладення договору в порядку визначеному в п. 1.9. договору (пп. 2.3.3. договору);

- вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу і надавати позивачу відповідні розрахункові документи в електронній формі. Паперові копії таких документів надаються за зверненням позивача за цінами, встановленими в додатку 1-1 до договору через станцію або через один з підрозділів філії «ЄДИНИЙ РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР ЗАЛІЗНИЧНИХ ПЕРЕВЕЗЕНЬ АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», що вказано у такому зверненні позивача. В разі оформлення первинних документів із зауваженнями, їх паперові копії надаються позивачу безоплатно (пп. 2.3.4. договору).

Положеннями пункту 3.4. договору передбачено, що замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях не загального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника).

Відповідно до п. 3.4.3. договору, моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами перевізника, визначеної в п. 3.4. договору, є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами.

Облік часу користування, з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами перевізника у випадках вказаних в п. 3.4. договору, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами перевізника в частині, що не визначена договором, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами.

Загальний час, за який нараховується та сплачується замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

Згідно з п. 3.4.4. договору, також плата за користування власними вагонами перевізника нараховується та сплачується замовником у випадку їх затримки під час перевезення з причин, що не залежать від перевізника. В таких випадках кількість годин затримки обліковується окремо по кожній станції затримки на підставі актів загальної форми ГУ23.

За умовами п. 4.2. договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розд. 14 договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок перевізника зі спеціальним режимом використання.

Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

Згідно з п. 4.4 договору по мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів перевізника за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо; пені.

За умовою п. 4.5. договору щодобово, упродовж періоду виконання договору, відповідач надає позивачу переліки перевізних документів в електронному вигляді, які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених позивачем на виконання договору за звітну добу.

У випадку незгоди з нарахованими платежами та сумою списаних з особового рахунку коштів, позивач для проведення перевірки письмово повідомляє відповідача на вказану в розд. 7 договору адресу. У випадку виявлення відповідачем неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок позивача, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних відповідачу платежів в порядку та строки, передбачені законодавством (п. 4.9. договору).

Відповідно до пункту 10.3. договору, документи, направлені відповідачем позивачу для підписання і не підписані останнім (у т.ч. з внесеними зауваженнями але не підписаними) вважаються беззаперечно прийнятими та погодженими позивачем у строк встановлений нормативно-правовими актами або договором, а якщо інше не встановлено, то після спливу 15 календарних днів з дня їх направлення окрім випадків надання до них заперечень позивачем в такий строк. Такі строки починають свій перебіг з дня направлення відповідачем документів позивачу, у т.ч. автоматизованими системами відповідача із застосуванням спеціалізованого інтерфейсу користувача.

Договір згідно п. 12.1 діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб -сайті та діє до його припинення. Договір або окремі умови щодо певних послуг припиняється: за згодою сторін; за ініціативи однієї з сторін; з підстав визначених законодавством (п.12.2).

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору свідчить, що за своєю правовою природою даний договір є договором про надання послуг з перевезення вантажу.

Відповідно до статті 908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ч. 2 ст. 307 ГК України та ч. 2 ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно із ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, та іншими актами законодавства України, в т.ч. Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2020 року, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року за №34, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №862/5083.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Так, відповідно до Накладної №32398968 від 13.05.2024 ТОВ СП «НІБУЛОН» (філія «Мар`янівська») був переданий до перевезення маршрутний потяг №051332 (п.7, 29 Накладної) з додатком Відомість вагонів ідентифікація відправки №32398968 від 13.05.2024 в кількості 49 вагонів (кукурудза).

Відповідно до заявки на накопичення вагонів (вих. №56/134/2-24-24 від 08.05.2024) позивач замовив послуги з організації накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування станції накопичення Мар`янівка (323202) максимальною кількістю 50 вагонів (вантаж-кукурудза) для відправлення їх маршрутним поїздом на станцію призначення Ізмаїл (експ.) (404607) на умовах, визначених додатком № 1-4 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом. У заявці зазначено строк її дії: 12.05.2024-22.05.2024.

У письмовому відзиві відповідач зазначив, що забирання вагонів на станційні колії залізничної станції Мар`янівка після їх навантаження на під`їзній колії Вантажовідправника здійснювалися 7 групами:

1 група вісім вагонів: (відомість №15050113: вагони №№532025030, 58564345, 95331955, 95446175, 95449914, 95654349, 95679148, 95791786) забирання на станційну колію розпочалося 12.05.2024 о 13 год. 55 хв.

Після навантаження, вагони виставлялись на станційні колії, де знаходились до моменту повного накопичення маршруту та оформлення перевізного документу №32398968, час зберігання склав 17 год. 45 хв.

2 група шість вагонів: (відомість №15050114: вагони №№95318820, 95541058, 95679817, 95679825, 95799326, 95829420) забирання на станційну колію розпочато 12.05.2024 о 18 год. 10 хв. Після навантаження, вагони виставлялись на станційні колії, де знаходились до моменту повного накопичення маршруту та оформлення перевізного документу №32398968, час зберігання склав 18 год. 05 хв.

3 група вісім вагонів: (відомість №14050111: вагони №№59597807, 95039673, 95271565, 95683579, 95752739, 95793022, 95830782, 95979258) забирання на станційну колію розпочато 13.05.2024 о 04 год. 25 хв. Після навантаження, вагони виставлялись на станційні колії, де знаходились до моменту повного накопичення маршруту та оформлення перевізного документу №32398968, час зберігання склав 18 год. 20 хв.

4 група вісім вагонів: (відомість №14050112: вагони №№58563099, 58567918, 95389250, 95389409, 95524906, 95520530, 95849471, 95801445) забирання на станційну колію 13.05.2024 о 10 год. 35 хв.

Після навантаження, вагони виставлялись на станційні колії, де знаходились до моменту повного накопичення маршруту та оформлення перевізного документу №32398968, час зберігання склав 16 год. 45 хв.

5 група вісім вагонів: (відомість №14050108: вагони №№59598201, 95359222, 95390506, 95620639, 95667770, 95760765, 95831772, 95834420) забирання на станційну колію розпочато 13.05.2024 о 14 год. 40 хв. Після навантаження, вагони виставлялись на станційні колії, де знаходились до моменту повного накопичення маршруту та оформлення перевізного документу №32398968, час зберігання склав 07 год. 20 хв.

6 група вісім вагонів: (відомість №14050110: вагони №№95324125, 95333423, 95390852, 95452983, 95454807, 95616900, 95631768, 95760153) забирання на станційну колію розпочато 13.05.2024 о 17 год. 55 хв. Після навантаження, вагони виставлялись на станційні колії, де знаходились до моменту повного накопичення маршруту та оформлення перевізного документу №32398968, час зберігання склав 06 год. 35 хв.

7 група три вагони: (відомість №014050109: вагони №№95388781, 95653713, 95751376) забирання на станційну колію розпочалось 13.05.2024 о 19 год. 25 хв.

З відомостей, доданих позивачем до позовної заяви №14050108 - 14050114 вбачається, що послуга накопичення по відправці №32398968 оформлена 13.05.2024 о 19:40 год., тобто, на другу добу після початку накопичення вантажу.

14.05.2024 станція Мар`янівка направила на узгодження в АС Клієнт накопичувальну картку (ФДУ-92) №14050065.

Згідно накопичувальної картки (ФДУ-92) №14050065 відповідачем нараховано позивачу збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 61 298,00 грн без ПДВ.

Накопичувальну картку №14050065 від 14.05.2024 підписано вантажовласником ТОВ СП «НІБУЛОН» із зауваженнями наступного змісту: «З нарахуваннями збору за зберігання вантажу не згодні. Вагони з вантажем перебували на коліях станції під накопиченням маршрутного поїзда відповідно до Додатку 1-4 Договору про надання послуги з організації перевезення вантажів залізничним транспортом».

У подальшому, згідно відомостей з Єдиного розрахункового центру залізничних перевезень, відповідачем списано з особового рахунку позивача №8211375 за накопичувальною карткою № 14050065 від 14.05.2024 збір за зберігання вантажів на суму 61 298,00 грн. без ПДВ, з ПДВ - 73 557,60 грн.

З огляду на те, що відповідач, в порушення умов договору про надання транспортних послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, безпідставно отримав з особового рахунку позивача грошові кошти, як збір за зберігання вантажу, останній звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь суму безпідставно отриманих з особового рахунку № 8211375 грошових коштів у розмірі 73 557,60 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що правомірно нарахував плату за зберігання вантажу посилаючись на п.п. 8, 9 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082 та не погоджується із твердженням позивача про протиправність безакцептного списання спірних коштів з його рахунку.

У письмовому відзиві зазначив, що працівник станції Мар`янівка Нікітчук Т.Г. 14 травня 2024 року о 00 год. 48 хв. сформувала у електронному вигляді накопичувальну картку № 14050065, підписавши шляхом накладення електронного цифрового підпису, чим забезпечила доступ до цього документа у програмі АСК «Клієнт» для представника ТОВ СП «НІБУЛОН». Звернувши увагу, що в електронному вигляді у програмі АСК «Клієнт» заперечення зауваження чи застереження до платіжних документів Замовник внести не може. Тому, для внесення до платіжних документів заперечень, зауважень чи застережень Замовник має роздрукувати цей документ, зручним для нього способом внести до документу письмові заперечення, зауваження чи застереження, підписати їх та «не пізніше двох робочих днів від дня надання такої вимоги» надати їх перевізнику у трьох примірниках. Ці накопичувальні картки підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника.

Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відповідно до п. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Кваліфікована електронна печатка має презумпцію цілісності електронних даних і достовірності походження електронних даних, з якими вона пов`язана.

Відповідно до п. 5.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно з Правилами розрахунків за перевезення вантажів та Типовим договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення розрахунковий підрозділ залізниці (далі - ТехПД) на підставі укладеного договору отримані в порядку передоплати суми зараховує на особовий рахунок платника і списує їх в міру оформлення та надходження розрахункових документів за здійснені перевезення, надані послуги та штрафи. Списання коштів з особового рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (якщо вони не були включені у відомості плати за користування вагонами і контейнерами) включаються в накопичувальні картки. Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів залізниця складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехПД для списання грошей з особового рахунку. У разі незгоди платника з підставами або розміром нарахування, він має право звернутися з претензією та позовом до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом порядку на особовий рахунок зайво нараховану суму.

У матеріалах справи міститься вимога (претензія) № 60/134/2-24 від 15.05.2024 до відповідача, в якій мова йде про те, що документи, підписані представником ТОВ СП «НІБУЛОН» із зауваженнями, тобто накопичувальною карткою № 14050065 від 14.05.2024 Доказів направлення такої вимоги відповідачу матеріали справи не містять, однак на ній міститься відтиск печатки ст. Мар`янівка 323202.

У додаткових поясненнях відповідач зазначив, що зміст листа від 15.05.2024 №60/134/2-24 свідчить про недотримання позивачем встановленої процедури.

Суд критично оцінює посилання відповідача, наведене у письмовому відзиві, оскільки АТ «Українська залізниця» не заперечує факту, що накопичувальна картка була підписана працівником станції з використанням електронного підпису і не ставить під сумнів зміст інформації внесеної до неї. Крім того, Відповідач жодним чином не спростував того факту, що накопичувальна картка (ФДУ-92) №14050065 від 14.05.2024 була підписана з зауваженням та в межах двох робочих днів передана представником Товариства на станцію.

19.05.2024 працівниками станції Мар`янівка Стегній Т.М. та Шевченко О.М. складено акт форми ГУ-23 про те, що накопичувальна картка №14050065 не була підписана електронним цифровим підписом представника Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН».

Пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (надалі - Правила № 334), визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113 (надалі - Правила № 113), у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 3 вказаних Правил визначено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними проводиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі пам`яток про подавання/збирання вагонів форми ГУ-45, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23, актів загальної форми ГУ-23. Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія пам`ятки про подавання/забирання вагонів, пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватись працівником станції і вантажовідправником (абзаци 1-4 п. 4 Правил № 113).

Згідно з абзацами 5, 6 п. 4 Правил № 113 час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника; час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій; пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласник.

Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надається вантажовласнику (п. 2.6 Правил № 644).

Статтею 46 Статуту передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 3 зазначених Правил для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення через вину відправника, складаються акти загальної форми.

Згідно з п. 8 Правил № 644 збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.

Приписами п. 9 Правил № 644 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Відтак, зважаючи на вимоги пунктів 8 та 9 Правил № 644, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

Однак, суд зазначає, що затримка вагонів при їх накопиченні з метою формування маршрутного поїзда у 49 вагонів не може кваліфікуватись як «матеріальна відповідальність», оскільки Договір містить спеціальні умови, які відносяться до «окремих послуг», зокрема, Додаток № 1-4 до Договору «Умови накопичення вагонів», який є його невід`ємною частиною.

З урахуванням приписів Додатку №1-4 до Договору та положень самого договору, у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування маршрутного поїзда в 49 вагонів. Відтак, процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, на що відповідач надав свою згоду шляхом укладання з позивачем договору.

Таким чином, відповідач, як перевізник, надав позивачу, як замовнику, згідно умов Договору послугу з накопичення вагонів, за попередньо погодженим планом, який мав ознаку «маршрутний» та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 01.02.2024 в справі № 915/305/22 та від 09.04.2024 в справі № 915/5/23.

В свою чергу, зважаючи на умови Додатку № 1-4 до Договору (п. 8), в актах загальної форми ГУ-23 фіксується лише час перебування вагонів на коліях загального користування, за який сплачується відповідний тариф, визначений цим Додатком.

Так, відповідно до п. 9 Додатку № 1-4, за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує: плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п. 9.1. Додатку № 1-4).

Разом з цим, в період затримки вагонів з вини замовника (а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування (п. 9.2. Додатку № 1-4). При цьому, обов`язковим елементом для застосування вказаного пункту є «затримка з вини замовника».

З наведеного вбачається, що п. 9 Додатку № 1-4 розділяє такі поняття як «накопичення рухомого складу» та «затримку вагонів перевізника».

При цьому, правовідносини з накопичення маршрутного поїзда мають невід`ємну складову - перебування/накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона перевізником (пункти 6, 7 Додатку № 1-4), що водночас є предметом окремої послуги, а отже, вагони не могли бути відправлені не тому, що відсутні документи, а тому що не сформовано 49 вагонів (маршрут).

Таким чином, у період накопичення вагонів маршрутного поїзда у відповідача не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов Додатку № 1-4 і ці правовідносини були предметом окремої, належним чином сплаченої ТОВ СП «Нібулон» спеціальної послуги.

Також, з огляду на зміст та умови укладеного між сторонами вказаного вище додатку до договору, безпідставним є також застосування до спірних правовідносин сторін п. 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2020 року №644 (із змінами та доповненнями), на приписи якого (як на підставу правомірності спірних нарахувань) посилається відповідач, зазначаючи, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що у даному випадку саме акти загальної форми ГУ-23 фіксують час початку та час закінчення накопичення вагонів, у відповідності до умов договору та додатку до нього, та які є підставою для матеріальної відповідальності відповідача, зокрема, в інших випадках для засвідчення обставин затримки, оскільки в умовах спірних спеціальних правовідносин, які виникли між сторонами, вказані акти лише здійснюють роль документування часу перебування вагонів на коліях перевізника, а не є належним доказом вини замовника, оскільки у даному випадку, у зв`язку із формуванням потягу, замовник не може передбачити період такого формування.

Отже, грошові кошти в сумі 73 557,60 грн з ПДВ були безпідставно списані відповідачем з особового рахунку позивача.

Приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що відповідачем безпідставно списана сума грошових коштів з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу, поза межами укладеного між сторонами спору договору, на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, які при такому списанні застосовані бути не можуть, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 73 557,60 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76, 126, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» (54020, місто Миколаїв, Каботажний спуск, будинок 1, ідентифікаційний код 14291113) грошові кошти в сумі 73 557 (сімдесят три тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 60 коп. та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2024.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА