ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2024 р. Справа№ 911/309/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Вовка І.В.

суддів: Палія В.В.

Сибіги О.М.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Ресторантс"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2024

у справі № 911/309/24 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Ресторантс"

прo стягнення 60 011,47 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро Ресторантс» (ТОВ «Аеро Ресторантс») прo стягнення 60 011,47 грн, з яких 40 019,01 грн основного боргу, 16 532,40 грн пені, 2 314,68 грн інфляційних втрат та 1 145,38 грн 3 % річних.

Позов мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором від 20.04.2025 № 02.5-14/1-34 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю оплати вартості наданих/отриманих у період березень - грудень 2022 року і січень - жовтень 2023 року послуг, тому позивач просить стягнути з відповідача наявний борг, з урахуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України та умовами договору п. 4.2 цього договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.03.2024 у справі № 911/309/24 позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 40 019,01 грн основного боргу, 16 532,40 грн пені, 2 314,68 грн інфляційних втрат, 1 145,38 грн 3 % річних та 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання зі сплати на користь позивача 40 019,01 грн вартості наданих/отриманих у спірний період комунальних послуг, що підтверджується належними доказами, тому позивач вправі вимагати сплати боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені, відповідно ст. ст. 525, 526, 610, 612, 626, 627, 629 ЦК України та ст. 230 ГК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням господарського суду першої інстанції, ТОВ «Аеро Ресторантс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2024 у справі № 911/309/24 та прийняти нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що Господарським судом Київської області в іншій справі було надано оцінку положення договору щодо відсутності можливості відповідача-орендаря користуватися майном за цільовим призначенням, а тому на думку скаржника у нього відсутні зобов`язання платити за комунальні послуги визначені в спірному договорі.

Позиції учасників справи

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2024 у справі № 911/309/24 залишити без змін, як таке що прийняте з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Ресторантс" у судовій справі № 911/309/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали господарської справи № 911/309/24.

26.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/309/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 у справі № 911/309/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Ресторантс" б/н від 17.06.2024 на рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2024 та призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Порядок розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеро Ресторантс» (орендар) було укладено договір від 20.04.2015 № 02.5-14/1-34 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який набув чинності з 06.02.2015, за умовами якого у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення №3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 100,00 кв.м для розміщення та експлуатації кафе площею 80,00 кв.м, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, та бару площею 20,00 кв.м, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, балансоутримувач надає, а орендар отримує та оплачує за погодженими сторонами вартостями (цінами), у тому числі, наступні послуги: забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника - за місяць із розрахунку 7 працівників; вода, використана для прибирання 1кв.м. приміщення самостійно - за місяць із розрахунку 100,0 кв.м.

За п.п.2.1.6 п.2.1 вказаного договору визначено, що щомісяця, до 10-го числа місяця, наступного за звітним, балансоутримувач виставляє орендарю рахунок-фактуру за надані Послуги за звітний місяць та складає Акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контролюючим та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Орендар взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснювати розрахунки за договором (п.п.2.2.1 п.2.2 Договору).

Згідно з п.п.2.2.3 п.2.2. цього договору, щомісяця, з 10-го числа місяця, що слідує за звітним орендар зобов`язався самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок за надані послуги за звітний місяць і акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20-го числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати отриманих послуг орендар зобов`язаний сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

На виконання умов зазначеного договору, за період березень - грудень 2022 року і січень - жовтень 2023 року позивач -балансоутримувач надав відповідачу - орендарю обумовленні договором послуги, склав відповідні акти щомісячно та на направив засобами електронного зв`язку з використанням програмного забезпечення «М.Е.Dос» з використанням «гарантованої доставки» і які отримані орендарем рахунки на оплату у розмірі 40 019,01 грн, що підтверджується розміщеними в програмному забезпеченні «М.Е.Dос» квитанціями до кожного з електронних відправлень окремо.

Зазначені послуги відповідачем оплачені не були, що ним і не заперечується.

В подальшому, відповідач відмовився від підписання актів, обґрунтовуючи вказані відмови введенням з 24.02.2022 року на всій території України воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації і невикористанням орендарем приміщень, для яких на умовах договору надаються послуги.

Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, претензію від 12.07.2023 № 35-28/5-178 на суму 27 588,27 грн. основного боргу, що виник за період березень 2022 року - квітень 2023 року, яка направлена за місцезнаходженням відповідача поштовим відправленням № 360 і отримана ним 18.07.2023, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 360, проте залишена орендарем без задоволення.

Предметом позову є вимоги позивача- балансоутримувача про стягнення з відповідача- орендаря заборгованості за надані послуги в період березень - грудень 2022 року і січень - жовтень 2023 року на загальна суму 40 019,01 грн, 16 532,40 грн пені, 2 314,68 грн інфляційних втрат та 1 145,38 грн 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене та враховуючи те, що відповідач в порушення взятих на себе обов`язків у визначені строки та в повному обсязі не розрахувався за надані у спірний період послуги, що підтверджується належними та допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України, то позивач вправі вимагати сплати боргу, з урахуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.2 договору, а тому суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги стягнувши з відповідача на користь позивача 40 019,01 грн основного боргу, 16 532,40 грн пені, 2 314,68 грн інфляційних втрат, 1 145,38 грн 3 % річних.

Відтак, враховуючи встановлені обставини та наведені мотиви, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення даного позову в повному обсязі та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2024 у даній справі, при ухваленні якого, з огляду на встановлені судом обставини, відсутні порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду зроблені на підставі повно та належно досліджених доказів із встановленням всіх необхідних обставин.

Разом з тим, апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника наведені в апеляційній скарзі, оскільки укладений між сторонами договір від 20.04.2015 № 02.5-14/1-34 є чинним, сторонами не розірваний та немає рішення суду, яке набрало законної сили, щодо визнання недійсним чи розірвання вказаного договору.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив та оцінив надані сторонами докази, правильно застосувавши норми права до спірних правовідносин, а тому рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2024 у справі № 911/309/24 законне та обґрунтоване, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Ресторантс" задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро Ресторантс"- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.03.2024 у справі № 911/309/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 911/309/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.В. Вовк

Судді В.В. Палій

О.М. Сибіга