УХВАЛА

м. Київ

11.09.2024Справа № 910/8207/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Держінвестконсалтінг»

до Будинку відпочинку «Конча Заспа» Державного управління справами

про стягнення 282 581, 64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 282 581, 64 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.08.2024 від Будинку відпочинку «Конча Заспа» Державного управління справами надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить закрити провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи № 910/8207/24 позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо оплати за поставлену електроенергію в березні 2022 року в кількості 74,160 МВт*год на загальну суму 282 581,64 грн., що підтверджується актом приймання-передачі товару № 31/1 від 31 березня 2022 року згідно договору №66 про постачання електричної енергії споживачу від 24.05.2022.

Предметом вказаного спору є майнова вимога позивача про стягнення з відповідача суми грошових коштів у загальному розмірі 282 581, 64 грн.

Підставами позову у даній справі є порушення відповідачем свого грошового зобов`язання за договором, в частині повної та своєчасної оплати за поставлену електроенергію.

Однак, як встановлено судом, в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/8499/23 за позовом Державного підприємства «Держінвестконсалтинг» до Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами про стягнення 759 464,32 грн. з яких основного боргу в розмірі 617 012,34 грн., пені в розмірі 120 579,86 грн. та штрафу в розмірі 21 872,12 грн..

Предметом спору в справі №910/8499/23 була майнова вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми грошових коштів у загальному розмірі 759 464,32 грн. з яких основного боргу в розмірі 617 012,34 грн., що складається з заборгованості за електроенергію, що була поставлена в лютому 2022 року в кількості 218,587 МВт*год на загальну суму 698 647,78 грн., відповідно до акту приймання-передачі товару № 20 від 28 лютого 2022 року та в березні 2022 року в кількості 74,160 МВт*год на загальну суму 282 581,64 грн., відповідно до акту приймання-передачі товару № 31/1 від 31 березня 2022 року, пені в розмірі 120 579,86 грн. та штрафу в розмірі 21 872,12 грн..

Підставами позову в справі №910/8499/23 були порушення Відповідачем свого грошового зобов`язання за договором, в частині повної та своєчасної оплати за поставлену електроенергію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2024 у справі № 910/8499/23 позов задовольнити частково та стягнуто з Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами на користь Державного підприємства «Держінвестконсалтинг» основний борг в розмірі 334 430 (триста тридцять чотири тисячі чотириста тридцять) грн. 70 коп. та 5 151 (п`ять тисяч сто п`ятдесят одна) грн. 44 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Вказане рішення не оскаржувалось.

На виконання вищезазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

За приписами ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Таким чином, у справах №910/8499/23 та №910/8207/24 сторонами є: позивач - Державне підприємство «Держінвестконсалтінг» та відповідач Будинок відпочинку «Конча Заспа» Державного управління справами.

Предмет спору у справах №910/8499/23 та №910/8207/24 є однаковим, оскільки у позовних заявах і у справі №910/8499/23 та №910/8207/24 Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в рахунок заборгованості за електроенергію, що була поставлена в березні 2022 року в кількості 74,160 МВт*год на загальну суму 282 581,64 грн., відповідно до акта приймання-передачі товару № 31/1 від 31 березня 2022 року.

При цьому, та обставина, що Позивач в позовній заяві у справі №910/8499/23 просив суд стягнути з Відповідача штрафні санкції, а в позовній заяві у справі №910/8207/24 такі вимоги відсутні, не робить предмет спору у цих справах різним, оскільки матеріально-правова вимога, а саме предмет спору у справі №910/8499/23 - стягнення грошових коштів у сумі 282 581, 64 грн., які є основною заборгованістю Відповідача перед Позивачем повністю охоплюється відповідною матеріально-правовою вимогою (предметом спору) у справі №910/8207/24.

Таким чином, предмет позову у справі №910/8499/23 та №910/8207/24 є однаковим.

Підстави спору (позову), тобто, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що підтверджують позов у справах є порушення відповідачем свого грошового зобов`язання за договором, в частині повної та своєчасної оплати за поставлену електроенергію.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: 3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

За приписами пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Із аналізу наведеної норми права вбачається, що однією з цілей застосування цих норм процесуального права законодавець визначив, уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Отже, передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами. Однак, зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Тобто, предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Дана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 909/783/20.

Суд наголошує, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдинг проти України, а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» у якому встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи викладене та керуючись п.3 ч.1 ст 231, ст.ст. 232,234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Провадження у справі № 910/8207/24 за позовом Державного підприємства «Держінвестконсалтінг» до Будинку відпочинку «Конча Заспа» Державного управління справами про стягнення 282 581, 64 грн. - закрити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV «Перегляд судових рішень» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Алєєва