РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024Справа № 910/7005/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

про стягнення 52 133,22 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення 52 133,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7005/24, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень; зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати відомості щодо страхової компанії, якою видано Поліс № АТ/000208259, цивільно-правова відповідальність якого водія застрахована за вказаним полісом, який автомобіль був застрахований за даним полісом та термін дії зазначеного полісу, ліміти відповідальності страховика та розмір франшизи.

21.06.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

27.06.2024 на електронну пошту суду від МТСБУ надійшла інформація щодо полісу на виконання вимог ухвали суду від 11.06.2024.

02.07.2024 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

04.07.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

08.07.2024 до суду через систему Електронний Суд від позивача надійшли пояснення на заперечення відповідача.

12.07.2024 до суду через систему Електронний Суд від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Згідно з ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 59/21-Т/С (надалі - Договір страхування), застрахованим транспортним засобом за яким значиться легковий автомобіль HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску.

Строк дії Договору страхування визначено з 15.02.2021 по 14.02.2022.

09.09.2021 по вул. Металургів в м. Суми сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участі застрахованого за Договором страхування автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Вказані дані підтверджуються довідкою Національної поліції України, із якої вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено на водія ВАЗ 21063, ОСОБА_3 .

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2021 у справі № 592/11854/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до звіту № 130-21 від 27.09.2021, наданого позивачем, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження становить 127 099,06 грн.

Відповідно до рахунку № 1609 від 16.09.2021 та акту виконаних робіт від 16.09.2021 від 16.09.2021 ФОП Ткаченко Е.А, (СТО «Автоквартал») вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 126 475,00 грн.

За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування страховиком складено страховий акт № 006.02053521-1, відповідно до якого позивачем вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 126 475,00 грн.

На виконання умов Договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 126 475,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28.09.2021 № 55399072.

Станом на дату ДТП транспортний засіб ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований у відповідача на підставі полісу АТ/000208259 (ліміт шкоди по майну - 130 000,00 грн; франшиза - 2500,00 грн).

Позивач звертався до відповідача із претензією від 30.09.2021 № /р, у якій просив відшкодувати кошти у розмірі 126 475,00 грн страхового відшкодування, сплаченого на підставі страхового акту № 006.02053521-1 від 24.09.2021.

Відповідач перерахував на користь позивача кошти у розмірі 61 565,52 грн за платіжною інструкцією від 29.10.2021 № 55179 та 10 276,26 грн за платіжною інструкцією від 23.05.2024 № 28670.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказує, що відповідачем не у повному обсязі сплачено на користь позивача страхове відшкодування, внаслідок чого залишається несплаченою сума коштів у розмірі 52 133,22 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що при розрахунку страхового відшкодування автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 позивачем не було враховано коефіцієнту фізичного зносу, оскільки мали місце пошкодження зазначеного транспортного засобу, не пов`язані із ДТП, що сталася 09.09.2021. За наданим відповідачем в матеріали справи Звітом № 77-D/14/66 від 01.05.2024 визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 73 341,78 грн. Наданий позивачем звіт № 130-21 від 27.09.2021 відповідач вважає неналежним, оскільки такий звіт містить недостовірні відомості, які не узгоджуються із даними, зазначеними у рахунку СТО від 16.09.2021 № 1609. Водночас, відповідач заперечує проти врахування наданого позивачем акту виконаних робіт від 16.09.2021 № 1609, оскільки ФОП Ткаченко Е.А. (СТО «Автоквартал») не являється офіційним дилером України та не є платником ПДВ, а у самому акті враховано роботи, які не пов`язані із спірною ДТП.

У відповіді на відзив позивач додатково вказує, що Договором страхування було застраховано додаткове обладнання, яке не входить до заводської моделі транспортного засобу (п. 6 Договору), а тому при настанні ДТП з пошкодженням застрахованого автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , страховик зобов`язаний покрити вартість визначених в п. 6 Договору страхування додаткових обладнань, оскільки при ремонті транспортного засобу такі обладнання (матеріали) знімаються та наклеюються нові. Крім того, позивач вказує про відсутність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу до автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням того, що строк його експлуатації на момент ДТП мав 3 роки експлуатації.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідача зауважив, що у нього відсутній обов`язок з оплати коштів за пошкодження та роботи, які не були зафіксовані в Протоколах огляду, проведених спеціалістами як позивача, так і відповідача, та у звітах про вартість матеріального збитку, у зв`язку з чим обґрунтованою сумою відповідальності відповідача за його розрахунками є 100 781,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2021 у справі № 592/11854/21.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України (у відповідній редакції), якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Судом встановлено, що відносини між відповідачем як страховиком та власником транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ/000208259, що підтверджується даними, наданими суду Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Таким чином, положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до вищевказаних норм, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором страхування до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було частково задоволено вимоги позивача про сплату страхового відшкодування за страховим актом № 006.02053521-1 від 24.09.2021, на загальну суму 71 841,78 грн. Тобто невиплаченими залишались кошти страхового відшкодування у розмірі 52 133,22 грн (з урахуванням франшизи за полісом відповідача у розмірі 2500,00 грн), які позивач просить стягнути з відповідача за даним позовом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (надалі - Методика).

Відповідно до п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ визначається за наступною формулою:

Сврз=Ср+см+Сс х(1-Ез), де:

Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів

Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту.

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог.

Із аналізу наведених положень Методики вбачається, що у разі якщо транспортний засіб має пошкодження кузова, кабіни, рами КТЗ у вигляді деформації або корозії, то до такого автомобіля не може застосовуватись коефіцієнт 0, незалежно від того, що строк експлуатації такого автомобіля не перевищує передбаченого п. 7.38 Методики строку експлуатації.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачається, що рік випуску цього автомобіля - 2018, а тому станом на дату ДТП (09.09.2021), строк його експлуатації є таким, що не перевищує 7 років.

Відповідно до наданого позивачем Звіту № 130-21 від 27.09.2021 встановлено, що оцінювачем визначено, що розрахунковий коефіцієнт фізичного зносу автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 дорівнює нулю, а розмір відновлювального ремонту автомобіля складає 127 099,06 грн.

Як вбачається із розрахунку страхового відшкодування від 24.09.2021, позивачем визначено вартість страхового відшкодування у розмірі 126 475,00 грн. Коефіцієнт фізичного зносу враховувався у значенні 0.

Водночас, на противагу зазначеному Звіту, відповідачем надано Звіт № 77-D/14/66/2021-09-09 від 01.05.2024, складений ФОП Видутою Д.Ю., за яким вартість відновлювального ремонту зносу автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 визначено із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 0,3535, яка склала 74 341,78 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали (65 622,15 грн без ПДВ на запасні частини та матеріали).

Однак, суд не може взяти до уваги наданий відповідачем звіт в якості належного доказу на підтвердження заперечень відповідача проти позову, оскільки у Звіті № 77-D/14/66/2021-09-09 від 01.05.2024 не зазначено дати огляду транспортного засобу, як і не визначено, що при проведенні оцінки було використано протокол огляду відповідача.

Водночас, у Звіті № 77-D/14/66/2021-09-09 від 01.05.2024 вирахувано коефіцієнт фізичного зносу згідно з п. 7.38. Методики, відповідно до якого, з урахуванням строку експлуатації автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , такий коефіцієнт дорівнює нулю. У вказаному звіті не було визначено необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу відповідно до п. 7.39. Методики, на який посилається відповідач, а відповідно до матеріалів справи судом не встановлено наявності винятків, що передбачені вказаним пунктом Методики.

При цьому, суд зауважує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки такий звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 та від 03 липня 2019 року у справі № 910/12722/18.

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У зв`язку із наведеним, суд вважає, що при розрахунку вартості відновлювального ремонту слід виходити із суми відновлювального ремонту, визначеної у рахунку виконавця послуг від 16.09.2021, у якому вартість робіт та запчастин складає 126 475,00 грн.

При цьому, судом не було встановлено, що при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у рахунку ФОП Ткаченко Е.А. (СТО «Автоквартал») враховано послуги по відновленню боковини задньої правої та лівої, пошкодження яких не пов`язані з ДТП (відповідно до наданого відповідачем протоколу огляду від 20.09.2021, підписаного страхувальником позивача). Крім того, вартість ремонту у розмірі 126 475,00 грн визначено та сплачено позивачем без урахування ПДВ.

Також судом враховується, що відповідно до п. 6 Договору страхування, укладеного між позивачем та страхувальником, сторони цього договору застрахували також додаткове обладнання, яке не входить до комплектації заводської моделі транспортного засобу, а саме: обклеювання поліуретаном задніх крил (2 шт), обклеювання поліуретаном плівкою дверей (4 шт), обклеювання стандарт++ (бампер, капот, передні фари), обклеювання задньої ляди, тонування вікон автомобіля.

Отже, при настанні ДТП з пошкодженням застрахованого автомобіля HYUNDAI Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , страховик зобов`язаний покрити, крім безпосередньо відновлювального ремонту, також вартість вищезазначених додаткових обладнань, оскільки, як пояснив позивач, такі обладнання (матеріали) на пошкоджених деталях знімаються та наклеюються нові, на замінені (відновлювальні) запчастини.

За таких обставин, за висновками суду, у відповідача у даному випадку виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту, яку визначено позивачем на підставі рахунку СТО від 16.09.2021 № 1609, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює нулю.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», з огляду на те, що полісом АТ/000208259 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн і франшизу в розмірі 2500,00 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що з відповідача підлягає стягненню залишок несплаченого страхового відшкодування у розмірі 52 133,22 грн.

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18).

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18).

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог та поданих в матеріали справи доказів, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність підстав для стягнення з відповідача заявленої суми страхового відшкодування у повному обсязі. Відтак, даний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (вул. Здолбунівська, 7-Д, м. Київ, 02081; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056; ідентифікаційний код 33908322) 52 133,22 грн страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2024 у зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. у відпустці.

Суддя Т. Ю. Трофименко