ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року Справа № 903/296/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Крейбух О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2024 у справі №903/296/24 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Ткачук Лариси Василівни

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про стягнення 239 700, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 19.06.2024 у справі №903/296/24 позов задоволено.

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м.Київ, вул.Руставелі Шота, буд. 9А, ) в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" (45200, Волинська обл, Луцький район, м.Ківерці, вул. Бандери Степана, буд.4, код ЄДРПОУ ВП: 45003195) на користь Фізичної особи-підприємця Ткачук Лариси Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 239700 грн заборгованості, а також 3595 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 19.06.2024 у справі №903/296/24 Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції відкрити апеляційне провадження у справі; скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 19 червня 2024 року у справі № 903/296/24 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову підприємця Ткачук Лариси Василівни відмовити повністю.

Апелянт зазначає, що до 20 серпня 2022 року роботи, визначені в Договорі виконані не були, а відповідно, і зобов`язання по оплаті невиконаних робіт не виникло. Таким чином, зобов`язання сторін припинилися в момент закінчення строку дії Договору - 20 серпня 2022 року.

Також вказує, що судом першої інстанції, при винесенні рішення, не було взято до уваги, що в порушення норм статей 509, 598, 631 ЦК України після закінчення строку дії Договору сторони уклали додаткові угоди, намагаючись змінити умови закінченого зобов`язання, визначити нові істотні умови Договору в частині продовження строку його дії, що ним самим не передбачено.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/29/24/4211/24 від 20.06.2024 витребувано матеріали справи №903/296/23 з Господарського суду Волинської області. 27.06.2024 матеріали справи №903/296/23 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2024 у справі №903/296/24.

Запропоновано позивачу у строк до 26.07.2024 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії цього відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Копію ухвали доставлено учасникам справи в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС (а.с. 1106).

25.07.2024 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Ткачук Лариси Василівни надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2024 у справі №903/296/24, в якому остання вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

21.02.2022 між ДП "Цуманське лісове господарство" в особі голови комісії з припинення (Замовник) та ФОП Ткачук Л.В. (Виконавець) укладено договір №27/22 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (Договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 Договору Виконавець зобов`язується виконати Замовникові роботи (послуги), зазначені в п.1.2 Договору (роботи із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок орієнтовною площею 1598 га для ведення лісового господарства ДП "Цуманське лісове господарство" на території Цуманської ОТГ (колишньої Карпилівської сільської ради) Ківерцівського району Волинської області (за межами населених пунктів), а Замовник - прийняти і оплатити такі роботи (послуги).

Згідно з пунктом 2.2 Договору ціна Договору по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок становить 239700 грн.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів виконаних робіт, що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що строк виконання робіт: початок - з моменту підписання договору, закінчення - серпень 2022 року.

Згідно пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Договору приймання-передача робіт за Договором оформляється актом виконаних робіт, який підписується сторонами. По завершенню робіт Виконавець передає Замовнику результати виконаних робіт та два примірники Акта виконаних робіт. Замовник зобов`язаний протягом трьох робочих днів підписати Акт виконаних робіт та передати його Виконавцю або направити Виконавцю письмові зауваження до роботи.

Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи (послуги) (п.6.1.1 Договору).

В пункті 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 20.08.2022, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Також між сторонами підписано Протокол погодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною (п. 11.1). Сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 239700 грн.

19.08.2022 між ДП "Цуманське лісове господарство" в особі голови комісії з припинення (Замовник) та ФОП Ткачук Л.В. (Виконавець) підписано додаткову угоду №01 до договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) №27/22 від 21.02.2022, якою сторони внесли зміни до пункту 4.1 договору: строк виконання робіт: початок - з моменту підписання Договору, закінчення - до 19.02.2023.

27.10.2022 між ДП "Ківерцівське лісове господарство" (Замовник) та ФОП Ткачук Л.В. (Виконавець) укладено додаткову угоду №02 до договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) №27/22 від 21.02.2022 про те, що на підставі п. 7 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 04.10.2021 №603 "Про припинення Державного підприємства "Цуманське лісове господарство" та затвердження складу комісії", наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 31.12.2021 №976 "Про затвердження передавального акту Державного підприємства "Цуманське лісове господарство" Державне підприємство "Ківерцівське лісове господарство" є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства "Цуманське лісове господарство".

Договір з додатком та додаткові угоди до нього підписані сторонами та завірені печатками.

В подальшому, 04.11.2022 згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України №962 було припинено ДП "Ківерцівське лісове господарство" шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником прав та обов`язків ДП "Ківерцівське лісове господарство".

На виконання умов договору №27/22 від 21.02.2022 позивачем виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1595,8209 га на території Цуманської селищної ради на загальну суму 239700 грн, що підтверджується: актом №1 приймання-передачі виконаних робіт від 25.11.2022 по договору №27/22 від 21.02.2022 на суму 95000 грн. та актом №2 приймання-передачі виконаних робіт від 25.11.2022 по договору №27/22 від 21.02.2022 на суму 144700 грн.

Зазначені акти приймання-передачі робіт підписані ФОП Ткачук Л.В. та директором ДП "Ківерцівське лісове господарство" та завірені їх печатками. Акти не містять зауважень відповідача щодо виконаних позивачем робіт.

Позивач зазначає, що в порушення умов п. 3.1 договору відповідачем не виконані свої зобов`язання щодо оплати виконаних робіт у визначені терміни.

З метою врегулювання спору 20.07.2023 за №20/23 та 15.01.2024 за №3/в-24 на адресу відповідача позивач надсилав вимоги про погашення заборгованості за договором на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) №27/22 від 21.02.2022.

Проте, розрахунок за виконані роботи відповідачем не здійснено, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 19.06.2024 у справі №903/296/24 позов задоволено. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" на користь Фізичної особи-підприємця Ткачук Лариси Василівни 239 700 грн заборгованості, а також 3 595 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд вказав, що сама лише відсутність виставлених рахунків-фактур не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг. Також зазначив, що помилковим є посилання відповідача на відсутність рахунку-фактури як правомірності неоплати за послуги позивачу, оскільки самі лише рахунки-фактури не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з надання послуг, вони не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального виконання робіт, а отже як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Волинської області від 19.06.2024 у справі №903/296/24 та мотивами суду першої інстанції відповідач звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За визначенням ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтями 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 631 ЦК та ч. 7 ст. 180 ГК передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи сторони підписали додаткові угоди №01 від 19.08.2022 та №02 від 27.10.2022 до Договору №27/22 від 21.02.2022, які спрямовані на подальшу співпрацю та врегулювання правовідносин між сторонами, а також належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Сам факт підписання сторонами додаткових угод свідчить про намір сторін продовжувати виконання господарського зобов`язання, що нівелює юридичне значення факту закінчення строку договору за раніше досягнутими домовленостями.

Крім того, ДП "Ківерцівське лісове господарство" 25.11.2022 підписано акти приймання-передачі робіт саме по укладеному договору, якими підтверджено, що відповідна технічна документація із землеустрою по договору №27/22 від 21.02.2022 оформлена належним чином і прийнята замовником без зауважень.

Про належне виконання позивачем обумовлених робіт свідчить інформація з витягів Державного земельного кадастру щодо дати державної реєстрації земельної ділянки :02:000:0439) у Державному земельному кадастрі 21.11.2022 з правом постійного користування, зареєстрованим у Державному реєстрі прав 28.12.2022, № 48897052.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав для відповідача роботи на загальну суму 239 700 грн.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначив, що станом на 20.08.2022 ФОП Ткачук Л.В. взяті на себе обов`язки по виготовленню технічної документації із землеустрою виконані не були, відповідно будь якого обов`язку по договору у Замовника не виникло, отже 20.08.2022 договір №27/22 від 21.02.2022 як не виконаний припинив свою дію. Додаткова угода є самостійною угодою, що передбачала новий відлік строків виконання робіт, і не може бути пов`язана із правами та обов`язками що були закріплені у Договорі №27/22 від 21.02.2022. Якщо звернутись до положень п.7.2. розділу VII Відповідальність сторін, договору, із врахуванням затримки надання послуг, а точніше у зв`язку із їх ненаданням, Виконавець має сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки. При чому, дана сума виключається із платежу наступного періоду (місяця декади, тощо).

Також, відповідач вважає, що сторонами допущено порушення норм Закону України "Про землеустрій" щодо строку із складання документації із землеустрою. Крім того, стверджує, що звернення з таким позовом є необґрунтованим, оскільки позивачем, починаючи з 21.02.2022 не було виставлено жодного рахунку-фактури за виконані роботи ні ДП "Цуманське лісове господарство" ні ДП "Ківерцівське лісове господарство", ні Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України", а тому відсутній факт прострочення відповідачем.

Так, колегія суддів звертає увагу, що після отримання Спеціального дозволу на виконання топографо-геодезичних вишукувань під час дії воєнного стану від 21.06.22 року №54/1/6/Зп-30, позивачем протягом п`яти місяців з 21.06.22 по 21.11.22 року було виготовлено технічну документацію із землеустрою та здійснено реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі

Крім того, відповідно до п. г ч. 1. ст. 28 Закону України "Про землеустрій" розробники зобов`язані виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Додаткові угоди до Договору є його невід`ємними частинами.

Будь-яких звернень з відмовою від договору чи його розірвання від відповідача не надходило. Натомість, укладення додаткових угод свідчить про бажання сторін продовжити співпрацю та врегулювати правовідносини між сторонами.

Разом з тим, відповідно до п. 10.1 Договору від 21.02.2022 р №27/22 визначені строки дії договору в частині розрахунків, а саме: до їх повного завершення.

Відповідно до п. 11.2 Договору від 21.02.2022 р №27/22 всі зміни, доповнення, уточнення, а також розірвання даного Договору оформляються додатковими угодами і підписуються уповноваженими представниками сторін.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України).

Перелік цих підстав наведено у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору або як стверджує також відповідач, що договори припинили свою дію як невиконані.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Припинення строку договору не свідчить про припинення зобов`язань за договором, а тому не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі, тому кредитор має право вимагати виконання обов`язку в натурі впродовж того часу, коли існує відповідне зобов`язання, а не лише впродовж строку, встановленого сторонами для його виконання у договорі.

КГС ВС в постанові від 18.11.2019 №910/16750/18 зазначив, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Також Верховний Суд у зазначеній постанові також зазначив, що поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

В даному випадку, сторони, керуючись загальними засадами цивільного законодавства: добросовісності та розумності підписували додаткові угоди до договорів, спрямовані на подальшу співпрацю та подальше врегулювання правовідносин між сторонами, а також належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з договорами.

Додаткові угоди до договорів недійсними в судовому порядку не визнавалися. Правові підстави розцінювати додаткові угоди як нові договори - відсутні. Відповідач роботи прийняв без зауважень та претензій.

Разом з тим, апелянт стверджує, що жодні підтвердження про виконання ФОП Ткачук Л.В. в період з 21.02.2022 по 19.02.2023 робіт (послуг) із землеустрою для Державного підприємства "Цуманське лісове господарство", Державного підприємства "Ківерцівське лісове господарство" чи Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" відсутні.

Однак, факт виконання робіт підтверджується підписаними Актами приймання-передачі робіт від 25 листопада 2022 року, які у свою чергу свідчать про відсутність зауважень до оформлення технічної документації із землеустрою та прийняття її вцілому, як таку, яка відповідає технічному завданню та діючим інструкціям на виконання даного комплексу робіт відповідно до п.4.2 Договору.

Результати виконаних робіт, зокрема технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1595,8209 га для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг на території Цуманської селищної ради (колишньої Карпилівської сільської ради Ківерцівського району) Луцького району Волинської області, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідно до п.5.2 Договору були передані відповідачу та два примірники Актів приймання-передачі робіт.

Вищезазначена документація із землеустрою затверджена розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації №583 від 27 грудня 2022 р.

Колегією суддів враховується, що ще одним підтвердженням про виконання ФОП Ткачук Л.В. в період з 21.02.2022 по 19.02.2023 робіт (послуг) із землеустрою для Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" є інформація з витягу з Державного земельного кадастру щодо дати державної реєстрації земельної ділянки з :02:000:0439 у Державному земельному кадастрі 21.11.2022 року і реалізованим правом постійного користування, зареєстрованим в Державному реєстрі прав 28.12.2022 року, номер запису про право - 48897052.

Щодо твердження апелянта, що жодного рахунку-фактури починаючи з 21.02.2022 року і по сьогодні ФОП Ткачук Л.В. ні Державному підприємству "Цуманське лісове господарство", ні Державному підприємству "Ківерцівське лісове господарство", ні філії "Ківерцівське лісове господарство" ДП "Ліси України" за виконані роботи виставлено не було, то апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що при надсиланні вимоги від 20.07.2023 року №20/23 щодо сплати заборгованості за договором від 21.02.2022 року №27/22 у додатках були надані Рахунки на оплату згідно Актів приймання-передачі робіт та, відповідно, Акти приймання-передачі робіт від 25.11.2022 року, у яких платником зазначено Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство".

Вимоги щодо сплати заборгованості надіслані на офіційну електронну адресу, інформація про яку міститься на офіційному сайті ДП "Ліси України" в закладці "Філії ДП "Ліси України" (режим доступу - https://e-forest.gov.ua/filii-dp-lisv-ukrainv/). Скрін з електронної адреси позивача як доказ надсилання вимоги міститься у матеріалах справи.

Умовами п. 3.1 Договору передбачено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів виконаних робіт, що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Колегія суддів звертає увагу, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 №915/641/19, від 29.04.2020 №920/1343/21).

Зазначена позиція підкріплена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду і в постановах від 18.01.2023 №910/15383/21, від 27.03.2023 №920/1343/21 від 06.06.2023 №908/153/21.

В договорах на виконання робіт (послуг) із землеустрою, додаткових угодах до них, а також в усіх актах приймання-передачі робіт до договору зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, і номер розрахункового рахунку, для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг, тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактур не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг.

Тобто, твердження скаржника про те, що відсутність рахунку-фактури може бути підтвердженням відсутності факту виконання робіт спростовується підписаними апелянтом (відповідачем) Актами приймання-передачі робіт за договором.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Ківерцівське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2024 у справі №903/296/24 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

3. Справу №903/296/24 повернути до Господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Крейбух О.Г.