ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2024 р. Справа №914/1393/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області від 14 червня 2024 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 року (суддя Король М.Р.)

у справі №914/1393/24

про повернення заяви про скасування судового наказу у справі №914/1197/24

за заявою Приватного акціонерного товариства Львівобленерго

до боржника Головного управління ДПС у Львівській області

про видачу судового наказу

в с т а н о в и в :

Приватним акціонерним товариством Львівобленерго подано до Господарського суду Львівської області заяву про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Головного управління ДПС у Львівській області заборгованості за послугу з компенсації перетікання реактивної електричної енергії за договором №4406700 від 20.02.2020 року за період з березня 2023 року по березень 2024 року в розмірі 5 175,86 грн та 302,80 грн - судового збору.

09 травня 2024 року Господарським судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з Головного управління ДПС у Львівській області на користь Приватного акціонерного товариства Львівобленерго заборгованість в розмірі 5 175,86 грн та 302,80 грн судового збору.

Копія вказаного судового наказу та примірник заяви про видачу судового наказу було направлено на адресу місцезнаходження боржника, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рекомендованим листом з трек-номером відправлення №137 10 травня 2024 року, які отримані боржником 13 травня 2024 року, згідно відомостей сайту Укрпошти.

29 травня 2024 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про скасування судового наказу у справі №914/1197/24 від 09 травня 2024 року, яку обґрунтовано незгодою із заявленими стягувачем (заявником) до стягнення вимогами.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 року у справі №914/1393/24 повернуто заяву Головного управління ДПС у Львівській області про скасування судового наказу, виданого Господарським судом Львівської області 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 та додані до неї документи всього на 18 аркушах.

Розглянувши матеріали заяви про скасування судового наказу, суд першої інстанції дійшов висновку про повернення такої заяви на підставі ч. 2 ст. 158 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Головним управлінням ДПС у Львівській області пропущено строк для звернення із заявою про скасування судового наказу, а клопотання про поновлення строку не подано.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 року у справі №914/1393/24 про повернення заяви про скасування судового наказу від 09.05.2024 року у справі №914/1197/24, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставин, які мають значення для справи, порушено норми процесуального права, зважаючи на наступне. В оскаржуваній ухвалі від 03 червня 2024 року у справі №914/1393/24 судом зазначено, що згідно відомостей сайту Укрпошти копію судового наказу Господарського суду Львівської області від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 отримано Головним управлінням ДПС у Львівській області 13 травня 2024 року, однак заяву про скасування судового наказу Господарського суду Львівської області від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 подано 29 травня 2024 року з пропуском п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу. Однак, такі твердження суду, на думку скаржника, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки копію судового наказу Господарського суду Львівської області від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 отримано Головним управлінням ДПС у Львівській області 14.05.2024 року, згідно відбитку штемпеля на цьому ж судовому наказі (вхідна кореспонденція ГУ від 14.05.2024 № 18303/5), докази додано до апеляційної скарги. Апелянт зазначає, що саме тому з 14 травня 2024 (момент отримання оскаржуваного судового наказу) слід обраховувати п`ятнадцятиденний термін оскарження, який завершується 29 травня 2024 року. Відтак, Головним управлінням ДПС у Львівській області вчасно, в межах п`ятнадцятиденного терміну, подано до суду заяву про скасування судового наказу Господарського суду Львівської області від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/1393/24 за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 року; ПрАТ Львівобленерго надано строк (10 днів з дня отримання цієї ухвали) для подання суду відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано з Господарського суду Львівської області матеріали справи. Апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.2 ст.271 ГПК України.

Судом встановлено, що ухвала суду належним чином надіслана Приватному акціонерному товариству Львівобленерго та Головному управлінню ДПС у Львівській області та доставлена до їх електронних кабінетів 16 липня 2024 року о 16:50 год., що підтверджується довідками про доставку електронного листа, підписаними відповідальним працівником суду.

29 липня 2024 року від Приватного акціонерного товариства Львівобленерго до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд залишити ухвалу Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 року у справі №914/1393/24 про повернення заяви про скасування судового наказу від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначав, що судом першої інстанції правильно встановлено, що заява про скасування судового наказу мала бути подана не пізніше 28 травня 2024 року, в той же час заява Головного управління ДПС у Львівській області про скасування судового наказу від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 подана через систему Електронний суд 29 травня 2024 року, тобто з пропуском, встановленого ч.1 ст. 157 ст. 158 Господарського процесуального кодексу України строку. Поряд з тим, Головне управління ДПС у Львівській області зазначає, що ними копія судового наказу Господарського суду Львівської області від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 отримано 14 травня 2024 року, згідно відбитку штемпеля на цьому ж судовому наказі (вхідна кореспонденція ГУ від 14.05.2024 року №18303/5) та саме цю дату скаржник вважає датою отримання судового наказу і саме з цієї дати обраховує п`ятнадцятиденний строк на оскарження. Проте, дата « 14.05.2024», яка зазначена на відбитку штемпеля Головного управління ДПС у Львівській області не може вважатися датою, від якої здійснюється таке відрахування, оскільки ця дата встановлена боржником самостійно, відповідно до його внутрішнього документообігу. В заяві про скасування судового наказу боржником не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку. Зважаючи на те, що Головним управлінням ДПС у Львівській області пропущено строк для звернення із заявою про скасування судового наказу, а клопотання про поновлення строку не подано, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність повернення такої заяви на підставі ч.2 ст. 158 Господарського процесуального кодексу України.

У відповіді на відзив скаржник не погоджується з відзивом на апеляційну скаргу та твердженнями Приватного акціонерного товариства Львівобленерго про пропущення строків звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки, Головним управлінням ДПС у Львівській області вчасно, в межах п`ятнадцятиденного терміну, подано до суду заяву про скасування судового наказу Господарського суду Львівської області від 09.05.2024 у справі №914/1197/24. Поряд з цим, твердження Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, щодо наведених у відзиві на апеляційну скаргу аргументів, слід вважати безпідставними, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 у справі № 914/1393/24 про скасування судового наказу від 09 травня 2024 року у справі №914/1197/24 та прийняв до уваги обґрунтування обставин Головним управлінням ДПС у Львівській області, щодо причин пропуску строку на звернення до суду.

Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 157 Господарського процесуального кодексу України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 157 Господарського процесуального кодексу України до заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

У разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення не пізніше двох днів з дня її надходження до суду (ч. 6 ст. 157 ГПК України).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, копія вказаного судового наказу та примірник заяви про видачу судового наказу було направлено на адресу місцезнаходження боржника, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рекомендованим листом з трек-номером відправлення №137 10 травня 2024 року, які отримані боржником 13 травня 2024 року, згідно відомостей щодо відстеження поштового відправлення на офіційному веб-сайті АТ Укрпошта, поряд з цим, заява про скасування судового наказу мала бути подана не пізніше 28 травня 2024 року, в той час як подана заява, згенеровано в системі Електронний суд 29 травня 2024 року, тобто з пропуском встановленого ч.1 ст.157 Господарського процесуального кодексу України строку.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

За змістом п.78 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 поштові відправлення, адресовані юридичним особам, можуть видаватися їх представникам, уповноваженим в установленому законодавством порядку на одержання поштових відправлень.

Присвоєння поштовому відправленню штрихового кодового ідентифікатора надає споживачу поштових послуг можливість відслідковувати в системі АСРК поштове відправлення та отримувати інформацію через інтернет на офіційному сайті АТ Укрпошта (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 925/418/20).

Відповідно до частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частин 1, 4, 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до положень частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на наведене колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що Головним управлінням ДПС у Львівській області копію судового наказу Господарського суду Львівської області від 09.05.2024 року у справі №914/1197/24 отримано 14 травня 2024 року, згідно відбитку штемпеля на цьому ж судовому наказі (вхідна кореспонденція ГУ від 14.05.2024 № 18303/5), тому саме з 14 травня 2024 (момент отримання оскаржуваного судового наказу) слід обраховувати п`ятнадцятиденний термін оскарження, який завершується 29 травня 2024 року та відхиляє посилання скаржника на вхідну відмітку про отримання судового наказу, оскільки номер та дата реєстрації вхідної кореспонденції, проставленої самим органом в односторонньому порядку, самі по собі не свідчать про дату отримання судового наказу, а лише фіксують факт реєстрації кореспонденції суду при надходженні до органу (установи).

Слід зазначити, що надана скаржником копія судового наказу з вхідним номером (№18303/5 від 14.05.2024), згідно відбитку штемпеля на першому аркуші, не підтверджує дату його отримання 14 травня 2024 року, оскільки відмітка з вхідним номером про отримання судового наказу проставлена скаржником особисто на копії першої сторінки наказу, який є зацікавленою особою.

Оскільки подана заява про скасування судового наказу згенерована в системі Електронний суд боржником 29 травня 2024 року, мала бути подана не пізніше 28 травня 2024 року, тобто з пропуском встановленого ч.1 ст.157 Господарського процесуального кодексу України строку, про що підставно зазначив суд першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 158 Господарського процесуального кодексу України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Як вбачається з матеріалів даної справи, в заяві про скасування судового наказу боржником не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку.

Закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Таким чином, враховуючи те, що Головним управлінням ДПС у Львівській області пропущено строк для звернення із заявою про скасування судового наказу, беручи до уваги те, що клопотання про поновлення строку не подано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та підставного висновку про повернення такої заяви на підставі ч. 2 ст. 158 Господарського процесуального кодексу України.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України. Тому, учасники провадження мають розуміти, що встановлені судом строки будуть застосовані.

Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують обставин, покладених в основу оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України).

Слід зазначити, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення заяви про скасування судового наказу, відтак, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Щодо заявлених ПрАТ Львівобленерго у відзиві на апеляційну скаргу витрат на правову допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000 грн., колегія суддів враховує наступне.

В силу положень ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 126 ГПК України).

До відзиву на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство Львівобленерго, серед іншого, долучив ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС№1292068 від 22 липня 2024 року, що підтверджує повноваження адвоката Левицької Ірини Володимирівни на представлення інтересів ПрАТ Львівобленерго у Західному апеляційному господарському суді, договір про надання правничої допомоги №24/7-5 від 16 липня 2024 року; рахунок на оплату №24/069 від 17 липня 2024 року на суму 1 000 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000860 від 22 січня 2018 року, а також докази надіслання відзиву та долучених до нього доказів Головному управлінню ДПС у Львівській області.

До клопотання від 30 липня 2024 року долучено платіжну інструкцію №15032 від 26 липня 2024 року на суму 1 000 грн., а також докази надіслання клопотання та долучених до нього доказів Головному управлінню ДПС у Львівській області.

Відповідно до п.4.1 договору про надання правничої допомоги №24/7-5 від 16 липня 2024 року, укладеного між АО Юріс Консультус та ПрАТ Львівобленерго, вартість правничої допомоги становить: авансова оплата 1 000 грн.

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У запереченнях на клопотання про стягнення витрат на правову допомогу Головне управління ДПС у Львівській області, зокрема зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Крім того, просить суд врахувати, що в Україні запроваджено воєнний стан, а будь - яке завищення вартості послуг в такий час є неприпустимим.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, а також обсяг, наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає, що заявлені ПрАТ Львівобленерго витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000 грн. відповідають встановленим критеріям. Натомість заперечення на клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, подані Головним управлінням ДПС у Львівській області, містять лише загальні формулювання щодо визначення критеріїв та вимог, які ставляться до заяв про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, водночас ним не вказано який саме вид наданої адвокатом ПрАТ Львівобленерго допомоги не відповідає критерію розумності та необхідності надання відповідної послуги.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у відшкодуванні ПрАТ Львівобленерго відповідних судових витрат в сумі 1 000 грн.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи залишення ухвали Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 року у справі №914/1393/24 без змін, а апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області без задоволення та положення ст.129 ГПК України, Приватному акціонерному товариству Львівобленерго підлягає відшкодуванню за рахунок Головного управління ДПС у Львівській області 1 000 грн. у відшкодування витрат на послуги професійної правничої допомоги під час розгляду справи апеляційним судом.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03 червня 2024 року у справі №914/1393/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області без задоволення.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь Приватного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) 1 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №914/1393/24 Західним апеляційним господарським судом.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.