ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

попереднього засідання

10 вересня 2024 року Справа № 903/520/24

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю представників сторін:

від АТ КБ «Приватбанк»: Шевченко Л.П. довіреність №371-К-Н-О від 09.03.2023

від ОСОБА_1 : Усаченко М.О. ордер серія АС №1103167 від 23.07.2024

керуючий реструктуризацією: Хомич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/520/24 за заявою фізичної особи ОСОБА_2 про неплатоспроможність,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2024 ОСОБА_2 подала до суду заяву про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність (а.с.1-96).

29.05.2024 на адресу суду подана заява арбітражним керуючим Хомичом Р.В. про участь у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 (а.с.98-100).

Ухвалою господарського суду від 30.05.2024 заяву прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 18.06.2024 о 10:20 год. Визнано особисту явку ОСОБА_2 в судове засідання обов`язковою (а.с.115).

Ухвалою суду від 18.06.2024 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 (а.с.121-124).

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 24.06.2024 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 (а.с.125,128).

20.06.2024 представник АТ «Акцент-Банк» надіслав до суду лист, в якому повідомив, що у ОСОБА_2 станом на 19.06.2024 є наступний рахунок: НОМЕР_1 залишок 101553,25 грн (а.с.135).

24.06.2024 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшов лист про перетин державного кордону боржником та членами його сім`ї (а.с.137).

24.06.2024 представник ГУ ДПС у Волинській області надіслав лист, яким долучив відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, станом на 20.06.2024, за період з І-го кварталу 2021 по 4 квартал 2023 ОСОБА_2 (а.с.145-150)

Після оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 до суду надійшли заяви з грошовими вимогами до боржника:

-17.07.2024 від ОСОБА_3 на суму 200000,00 доларів США, що еквівалентно 8150000, 00 грн та 3 % річних в розмірі 5 400 доларів США, що еквівалентно 220050,00 грн, разом 8 370 050,00 грн. а також судовий збір в розмірі 6056,00 грн (а.с.152-166).

23.07.2024 ОСОБА_3 на виконання вимог суду, подав заяву про уточнення грошових вимог, в якій просить суд резолютивну частину поданої заяви читати в наступній редакції (з урахуванням офіційного курсу НБУ 1 дол.=41.25 грн станом на 17.07.2024):

« 1.Визнати грошові вимоги ОСОБА_3 до фізичної особи ОСОБА_2 в розмірі 200 000,00 доларів США, що еквівалентно 8 250 000, 00 гривень та 3 відсотки річних в розмірі 5 400 доларів США, що еквівалентно 222 750,00 гривень, разом 8 472 750,00 гривень та включити такі вимоги до реєстру кредиторів - 2 черга.

2.Витрати по сплаті судового збору включити як витрати пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність, котрі відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів» (а.с.175).

- 22.07.2024 від Акціонерного товариства «Універсал банк» в розмірі 117678,81 грн та в розмірі 4 844,80 грн сплаченого судового збору, а всього 122 523,61 грн (т.2, а.с.1-177).

- 22.07.2024 від Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на суму 132403,00 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів, 4844,80 грн - позачергово (т.2, а.с.179-277).

-24.07.2024 від ОСОБА_1 в розмірі 1901322,73 грн., з яких: 662000,00 грн. борг за позикою, 123 754,46 грн. 3 % річних, 616742,05 грн відсотки у розмірі облікової ставки НБУ, 498 826,22 грн. інфляційні збитки (т.3, а.с.7-26).

- 02.08.2024 від Акціонерного товариства «Акцент Банк» на суму 187624,73 грн, а також судовий збір сплачений за подання даної заяви кредитора у розмірі 6 056,00 грн (т.4, а.с.1-83).

Ухвалами суду від 18.07.2024, від 24.07.2024 та від 02.08.2024 відповідні заяви з кредиторськими вимогами до боржника прийнято до розгляду, розгляд заяв в попередньому судовому засіданні призначено на 30.07.2024 (т.1, а.с.169, т.3, а.с.1,4,28, т.4, а.с.84).

23.07.2024 боржниця ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій повідомила, що вимоги ОСОБА_3 визнає в повному обсязі. Судове засідання просить проводити за її відсутності (т.1, а.с.176).

24.07.2024 та 26.07.2024 керуючий реструктуризаціє Хомич Р.В. сформував в системі «Електронний суд» заяву, якою долучив до матеріалів справи звіт про результати розгляду вимог кредиторів боржника, з додатками. Одночасно подав докази про інформування кредиторів АТ "Акцент-Банк", АТ «Універсал Банк», АТ «КБ «Приватбанк», якими заявлено про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 про результати розгляду відповідних заяв, надсилаючи повідомлення про розгляд кредиторських вимог (т.3, а.с.34-68) та повідомлення про розгляд кредиторських вимог ОСОБА_1 з додатками (т.3, а.с.82-92). Заяву про уточнення результатів розгляду кредиторських вимог ОСОБА_3 (т.3, а.с.93-97).

27.07.2024 керуючий реструктуризаціє Хомич Р.В. сформував в системі «Електронний суд» заяву, якою долучив до матеріалів справи звіт про результати проведеної інвентаризації майна боржника та визначення його вартості, з додатками та звіт про результати перевірки декларації про майновий стан боржника за 2021- 2024 (т.3, а.с.99-158).

Представник ОСОБА_1 Усаченко М.О. 29.07.2024 сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій заперечує проти визнання грошових вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в розмірі 8370000,00 грн. (т.3, а.с.161-172).

Протокольною ухвалою від 30.07.2024 суд відклав розгляд справи в попередньому судовому засіданні на 06.08.2024 о 12:30 год. в режимі відеоконференції за заявою представниці АТ КБ «Приватбанк» (т.3, а.с.174-179).

01.08.2024 представник ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» клопотання про витребування доказів (т.3, а.с.189-200), в якому просить суд:

1.Витребувати в Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (адреса: 43027, м. Луцьк, Київський майдан,4) інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за період із 2010 року по січень 2021 включно.

2. Витребувати в Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (адреса: 43027, м. Луцьк, Київський майдан,4) інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період із 2010 року по 29.07.2024 року.

Ухвалою суду від 02.08.2024 клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено (т.3, а.с.202). Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Волинській області подати до суду в строк до 06.08.2024:

- інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за період із 2010 року по січень 2021 включно.

- інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період із 2010 року по 29.07.2024 року.

02.08.2024 та 05.08.2024 представниця АТ КБ «Приватбанк» сформувала в системі «Електронний суд» наступні документи:

1.Заяву-заперечення щодо кредиторських вимог, які заявлені ОСОБА_4 (т.4, а.с.88-95). Також в цій заяві просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у визнанні грошових вимог.

2. Заяву-заперечення щодо кредиторських вимог, які заявлені ОСОБА_3 , в якій просить суд (т.4, а.с.97-103):

- зобов`язати ОСОБА_3 надати докази джерела походження коштів у розмірі 200000,00 дол. США, які були надані ним ОСОБА_5 за договором позики від 04.01.2021.

-зобов`язати ОСОБА_2 надати письмові пояснення стосовно того, куди були витрачені кошти у розмірі 200000,00 дол. США отримані її чоловіком ОСОБА_5 у позику від ОСОБА_3 , надати докази на підтвердження таких витрат (виписки, платіжні доручення, договора тощо).

- відкласти розгляд грошових вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 по справі №903/520/24.

3. Клопотання, яким долучила докази направлення заперечень відносно ОСОБА_3 на поштову адресу ОСОБА_3 (т.4, а.с.108-109).

05.08.2024 представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 сформував в системі «Електронний суд» заяву про відкладення судового засідання у зв`язку хворобою представника (т.4, а.с.105-107).

06.08.2024 представниця АТ КБ «Приватбанк» подала до суду докази направлення заперечень на адресу ОСОБА_3 (т.4, а.с.108-109).

Протокольною ухвалою від 06.08.2024 суд відклав розгляд справи в попередньому судовому засіданні на 10.09.2024 о 10:15 год. в режимі відеоконференції за заявою представниці АТ КБ «Приватбанк» (т.4, а.с.110-112).

Ухвалою суду від 06.08.2024 клопотання представниці АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 подати до суду в строк до 23.08.2024: докази джерела походження коштів у розмірі 200000,00 дол. США, які були надані ним ОСОБА_5 за договором позики від 04.01.2021. Зобов`язано ОСОБА_2 подати до суду в строк до 23.08.2024: письмові пояснення стосовно того, куди були витрачені кошти у розмірі 200 000,00 дол. США отримані її чоловіком ОСОБА_5 у позику від ОСОБА_3 , надати докази на підтвердження таких витрат (виписки, платіжні доручення, договора тощо). Зобов`язано ОСОБА_1 подати до суду в строк до 23.08.2024: докази джерела походження коштів у розмірі 662000,00 грн , які були надані ним ОСОБА_2 згідно розписки про отримання позики від 28.012.2017. Зобов`язано ОСОБА_2 подати до суду в строк до 23.08.2024: письмові пояснення стосовно того, куди були витрачені кошти у розмірі 662000,00 грн отримані останньою у позику від ОСОБА_1 , надати докази на підтвердження таких витрат (виписки, платіжні доручення, договора тощо). Повторно зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Волинській області подати до суду в строк до 23.08.2024: інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за період із 2010 року по січень 2021 включно та інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період із 2010 року по 29.07.2024 року. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та керуючого реструктуризацією подати до суду в строк до 23.08.2024 письмові пояснення щодо заяви представника АТ КБ «Приватбанк» про застосування строків позовної давності. Повідомлено ОСОБА_2 , АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ОСОБА_3 ОСОБА_1 , АТ «Акцент-Банк», АТ «КБ «Приватбанк» та керуючого реструктуризацією Хомича Р.В. про відкладення попереднього судового засідання на 10.09.2024 о 10:15 год. в режимі відеоконференції за заявою представниці АТ КБ «Приватбанк» (т.4, а.с.113-116).

07.08.2024 та 12.08.2024 на адресу суду надійшли відповіді Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (т.4, а.с.121-150, 153-185), а саме:

- відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників -податків станом на 02.08.2024 про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1-го кварталу 2010 року по 1-й квартал 2021 року громадянина ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та за період з 1-го кварталу 2010 року по 1-й квартал 2024 року громадянки ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Одночасно повідомлено, що станом на 02.08.2024 в базі даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відсутні відомості щодо отриманих доходів громадянами за ІІ-ІІІ квартали 2024 року.

-відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 07.08.2024 про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1-го кварталу 2010 року по 1-й квартал 2021 року громадянина ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та за період з 1-го кварталу 2010 року по 1-й квартал 2024 року громадянки ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Одночасно повідомлено, що станом на 07.08.2024 в базі даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відсутні відомості щодо отриманих доходів громадянами за II-III квартали 2024 року.

23.08.2024 ОСОБА_3 надіслав до суду пояснення на вимогу ухвали суду від 06.08.2024 (т.4, а.с.194) в яких повідомив, що є і був завжди платоспроможною особою, в кінці 2020 року, звернулася родина Арутюнянів, котрі пояснили, що їхній бізнес переживає важкі часи, пов`язані з введенням карантинних заходів, наявністю боргових зобов`язань, та те що їм потрібні готівкові кошти. На їхнє прохання ОСОБА_3 погодився, та надав у позику 200000,00 доларів США 04.01.2021 року, на 5 років, з умовою повернення по 40 000,00 доларів США в кінці кожного року. Щодо підтвердження походження коштів, повідомив суд про те, що останній здійснює підприємницьку діяльність з 1998 року (дата реєстрації підприємцем 29 червня 1998 року), а сукупний дохід за період з 2014 по 2020 рік становив 8996674,06 грн. Окрім того, вказав, що мали місце грошові заощадження, постійно купувалась валюта, зокрема долари США, що надало змогу накопичити відповідні грощові кошти. Щодо заяви про застосування строків позовної давності до вимог ОСОБА_7 покладається на думку суду.

28.08.2024 ОСОБА_2 надіслала до суду пояснення з додатками (т.4, а.с.196-242), в яких вказала, що остання зареєстрована підприємцем з 13 травня 2024 року по сьогоднішній день (основний КВЕД: 56.10), чоловік ОСОБА_5 був зареєстрований підприємцем у період з 18 квітня 2018 року по 31 грудня 2021 рік (основний КВЕД: 56.10). Зазначає, що розвиваючи власну справу, зіткнулися з великим об`ємом перешкод, частково не врахували свої потужності та можливості, та не змогли передбачити геополітичні конфлікти, розповсюдження інфекційних захворювань, військові дії та т.п. Фактично увесь час бізнес був збитковий, потрібні були постійні додаткові вкладення з наступним розширенням асортименту, збільшення пропозиції. Так, двічі - у період з 2020 року (початком обмежень в зв`язку з карантинними заходами), та з лютого 2022 року (початок повномасштабного військового вторгнення) підприємницька діяльність становила лише боргові зобов`язання. Інших варіантів, як брати гроші у борг, з розрахунком їх майбутнього повернення не було. Зазначає, що частково, вдалося віднайти документи її та чоловіка, з яких слідує витрачання коштів: погашення поточних боргових зобов`язань, сплата орендних платежів, комунальних платежів, купівля товару, оплата праці, консультаційних послуг, оплата будівельних (ремонтних) робіт.

26.08.2024 керуючий реструктуризацією сформував в системі «Електронний суд» заяву з додатковими поясненнями (т.4, а.с.244-246), в яких вказав, що з відкритих за доступом, офіційних за статусом веб-ресурсів «Судова влада України», «Єдиний державний реєстр судових рішень» встановлено, що у провадженні Шацького районного суду Волинської області перебуває справа №161/4922/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за позиками, процентів за позиками, 3 % річних та інфляційних збитків за прострочення повернення позик. З аналізу судових рішень, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом (який стосується боргових зобов`язань за договором позики від 22 березня 2017 року, та за договором позики від 28 грудня 2017 року), які виникли, зокрема, і у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що цивільну справу №161/4922/21 передано для подальшого розгляду до Господарського суду Волинської області у межах справи про неплатоспроможність боржниці. З урахуванням цієї обставини, строки позовної давності ОСОБА_1 , як кредитором, яким заявлено про грошові вимоги не порушено. Останній, за захистом своїх майнових прав та інтересів звернувся у межах встановленого трирічного загального строку позовної давності до суду загальної юрисдикції.

03.08.2024 представник ОСОБА_1 Усаченко М.О. сформував в системі «Електронний суд» наступні документи:

1.Заяву, якою долучив докази джерела походження коштів у розмірі 662000,00 грн , які були надані ОСОБА_1 ОСОБА_2 згідно розписки про отримання позики від 28.12.2017 (т.4, а.с.247-251).

2. Заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд:

« 1.Визнати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 ) конкурсним кредитором у справі № 903/520/24 із сумою вимог 7 445 540, 26 грн., з яких: 2 599 600,00 грн. сума боргу за позикою, виданою 22.03.2017 р.; 491 532, 81 грн. - 3 % річних; 2 458 016, 96 грн. - відсотки у розмірі облікової ставки НБУ; 1 896 390,49 грн. - інфляційні збитки.

2. Визнати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 ) конкурсним кредитором у справі № 903/520/24 із сумою вимог 1 901 322, 73 грн., з яких: 662000,00 грн. боргу за позикою, виданою 28.12.2017 р.; 123 754,46 грн. 3 % річних, 616 742,05 грн. відсотки у розмірі облікової ставки НБУ; 498 826,22 грн. інфляційні збитки» (т.4, а.с.253-271).

09.09.2024 в систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представниці АТ КБ «Приватбанк» щодо грошових вимог кредиторів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.5, а.с. 1-7), в яких вказала, що в рамках цивільної справи №161/4922/21 боржником заперечувався факт укладання договорів позик, заявлялись відповідні судові експертизи для встановлення факту підроблення підписів позичальника, а в рамках справи про неплатоспроможність боржник визнає наявність відповідних розписок та не заперечує факт отримання коштів. Отже, у боржниці суперечлива поведінка щодо обставин справи.

Щодо походження грошових коштів у ОСОБА_1 зазначає, що на підтвердження наявності коштів, які ОСОБА_1 міг запозичити боржнику, кредитором надано два договори купівлі-продажу цінних паперів, які укладенні в 2003 році, тобто за 14 років до дати укладання договорів позики, з огляду на викладене вважає такий доказ неналежним підтвердженням наявності у кредитора коштів, з огляду на значний проміжок часу між укладанням договорів та запозичення коштів, а також відсутності доказів того, що ОСОБА_1 дійсно отримав грошові кошти за договорами купівлі-продажу, адже будь-які квитанції та платіжні доручення відсутні, а сам факт підписання договору не свідчить про його реальне виконання.

Відносно грошових вимог ОСОБА_3 до боржника, АТ КБ ПриватБанк у власних запереченнях на грошові вимоги ОСОБА_3 до боржника, акцентував увагу на відсутності доказів наявності у кредитора коштів, які були запозичені 04.01.2021 чоловіку боржника. 23.08.2024 ОСОБА_3 надав до суду пояснення про те, що він здійснює підприємницьку діяльність та його сукупний дохід з 2014 по 2020 рік становив 8996674,06 грн., що підтверджено відомостями з податкової. 07.08.2024 до матеріалів справи ГУ ДПС у Волинської області надано відомості про доходи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В той же час, з відомостями, які надійшли з податкової служби стосовно доходів ОСОБА_3 з 2015 по 2019 рік відсутня інформація про його доходи (відсутні відповідні стовпці щодо виплаченого доходу), у зв`язку з чим відсутня можливість перевірити отримані доходи вказаного кредитора. Проте, навіть якщо рахувати сукупний дохід ОСОБА_3 за період з 2014 року по 2020 у тому розмірі про який він зазначає у поясненнях - 8996674,06 грн., вбачається наступне. 04.01.2021 - ОСОБА_3 запозичено чоловіку боржника 200000,00 дол. США, що по курсу НБУ становить 5 654 920, грн. Якщо розділити 8996674,06 грн. на 72 місяці (з 2014 по 2020 рік), це буде щомісячний дохід в розмірі 124 953,81 грн., в той же час у кредитора існують побутові витрати та витрати на підприємницьку діяльність, що ставить під сумнів можливість його заощаджень з таким доходом у розмірі 200 000,00 дол. США. Відносно пояснень Боржника стосовно того, куди були витрачені запозичені кошти. Розписка про отримання коштів від кредитора ОСОБА_3 датована 04.01.2021. Документи на підтвердження витрат, які долучені ОСОБА_2 до пояснень складені у 2017, 2018, 2019, 2020 роках.

Вважає, що документи долучені до пояснень боржника не є доказами того, куди були витрачені кошти отримані від ОСОБА_8 . Також ОСОБА_2 на підтвердження витрат грошових коштів долучені відомості про виплату заробітної плати працівникам з 2018 по 2020 рік, рахунки на оплату оренди приміщення, компенсацію витрат комунальних послуг за 2018, 2019 роки та договір № 29/10/18-ВДК від 29.10.2018 на суму 243 000,00 грн. укладений для проведення ремонтно-будівельних робіт. Однак, докази витрат надані боржником не підтверджують витрати тієї суми коштів, яка була отримана у позику від ОСОБА_1 (кошти за двома розписками - 3261600,00 грн.), також документи які долучені до пояснень підписані та укладені чоловіком боржника, який як особа, що здійснює підприємницьку діяльність отримував дохід, а отже витрати на зарплату працівникам, комунальні послуги та ремонтні роботи могли бути здійснені за рахунок доходу чоловіка боржника.

10.09.2024 керуючий реструктуризацією сформував в системі «Електронний суд» повідомлення про розгляд додатково заявлених/збільшених ОСОБА_1 кредиторських вимог.

Представник ОСОБА_1 подав до суду заяву від 10.09.2024 про відкладення судового засідання, у зв`язку із необхідністю формування правової позиції із ОСОБА_1 враховуючи надходження до суду нових доказів.

Ухвалою суду від 10.09.2024 відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про збільшення грошових вимог до боржника від 03.09.2024 та повернути її заявнику.

Щодо заяви представника ОСОБА_1 судом враховано наступне.

В судовому засіданні керуючий реструктуризації заперечував щодо відкладення розгляду справи, а представниця АТ КБ «Приватбанк» поклалася на розсуд суду.

Статтею 194 ГПК України визначено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Окрім цього, численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1статті 6 Право на справедливий суд Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в розумний строк через затримки у провадженні, в основному з вини судів.

Судом враховано, що відкладення розгляду справи може призвести до затягування строків розгляду спору та порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд відхиляє наведені представником кредитора в обґрунтування відкладення розгляду справи доводи, оскільки відомості з податкової, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли до суду 07.08,2024, 12.08.2024, 26.08.2024 відповідно, а отже у представник кредитора було достатньо часу для надання письмових пояснень щодо витребуваних судом доказів.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для відкладенні розгляду справи та протокольною ухвалою від 10.09.2024 відмовив у задоволенні клопотання представника кредитора про відкладенні розгляду справи за безпідставністю.

В судовому засіданні представниця АТ КБ «Приватбанк» просила заявлені кредиторські вимоги задоволити, щодо вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 просила врахувати письмові пояснення, які подані до електронного суду.

Представник ОСОБА_1 просив суд заявлені грошові вимоги задовольнити.

Керуючий реструктуризації в судовому засіданні вказав, що щодо заявлених грошових вимог були подані повідомлення, в яких викладено позицію арбітражного кероуючого.

У визначений судом день та час кредитори (АТ «Універсал банк», АТ «Акцент Банк», ОСОБА_3 ) та боржник своїм правом на участь в судовому розгляді не скористалися, причини неявки в судове засідання суду не повідомили.

Заслухавши представників кредиторів (АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 ) та арбітражного керуючого, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

В розрізі даної статті законодавець здійснює класифікацію кредиторів по категоріям, а саме: забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, згідно з умовами статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 24.06.2024 за №73454 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що боржником звертаючись до Господарського суду Волинської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, надано конкретизований список кредиторів із зазначенням підстав виникнення грошових зобов`язань та сум заборгованості, відомості із Українського бюро кредитних історій, а також первинні документи по договірних взаємовідносинах із фізичною особою ОСОБА_3 ОСОБА_9 , банківськими установами АТ «Акцент-Банк», АТ «Універсал Банк» АТ «КБ «Приватбанк» та 4 інших.

Надана боржником виписка з кредитної історії, яка складена та сформована Українським бюро кредитних історій у відповідності до Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» підтверджує суми грошових вимог кредиторів, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання згідно законом або договором.

Колегією суддів Південно-Західного апеляційного господарського суду у постанові від 31.11.2021 у справі 915/1347/21 зроблено висновок, що кредитна історія є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами та містить повну та достовірну інформацію про заборгованість боржника, в тому числі загальну суму заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання, а виписка з кредитної історії є паперовою копією електронного доказу - кредитної історії, що формується в мережі Інтернет на сайті ТОВ «УБКІ», що відповідає частині 3 статті 96 ГПК.

Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому (справа №902/221/22):

- заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);

- на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі №910/21939/15);

- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18);

- розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі № 913/479/18).

- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18);

- сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому: перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку; при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості; під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (постанова від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).

Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ, що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Щодо заявлених грошових вимог ОСОБА_3 , судом враховано наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2021 між ОСОБА_3 (Позикодавцем) та ОСОБА_5 (Позичальником) укладено Договір позики (т.1, а.с.155-156).

У відповідності до п.2.1. розмір позики становить 200000,00 доларів США, на підтвердження чого було написано розписку (а.с.159).

Відповідно до розділу 3 договору, позикодавець передає позику Позичальникові в день підписання Сторонами цього Договору. Позика передається у готівковій формі в іноземній валюті - Долари США. Позика вважається переданою Позичальникові в момент підписання Договору. На підтвердження передачі коштів, Позичальник написав розписку, оригінал котрої знаходиться у Позикодавця.

Згідно п.5.1. договору, позика повертається рівними сумами:

-40000 дол. США до 03.01.2022.

-40000 дол. США до 03.01.2023.

-40000 дол. США до 03.01.2024.

-40000 дол. США до 03.01.2025.

-40000 дол. США до 03.01.2026.

Відповідно до п.п.5.2-5.5 договору, позичальник вправі повернути, а Позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в 4.1 цього Договору. Позика повертається в готівковій формі Позикодавцеві в доларах США або в еквіваленті у національній валюті по міжбанківському курсу. Після повернення суми позики в повному обсязі позикодавець повертає оригінал свого договору та розписку Позичальнику.

В забезпечення виконання зобов`язань 04.01.2021 укладено договір поруки, поручителем у котрому виступає ОСОБА_2 , дружина Позичальника, кредитором - ОСОБА_3 (т.1, а.с.157-158).

Відповідно до п.1.1. Договору Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань на суму 200 000 дол. США, що виникли з Договору позики, який був укладений між позичальником - ОСОБА_2 та Позикодавцем ОСОБА_3 04.01.2021.

П.2.1. визначено, що Поручитель несе відповідальність перед Кредитором за неналежне виконання Боржником забезпеченого зобов`язання в повному обсязі.

Згідно п.3.1. договору, Обов`язки Поручителя:

-3.1.1. При Порушенні Боржником зобов`язання перед Кредитором за Основним Договором, виконати за Боржника зобов`язання у 10 денний строк з дня отримання вимоги від Кредитора.

-3.1.2. У разі одержання вимоги Кредитора повідомити про це Боржника.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п.4.1 договору).

В порушення вищезазначених умов Договору позики, Позичальник позичені кошти не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13, а також у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду у справах №№ 604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.

Згідно ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №902/221/22, постанова від 01.03.2023 навів наступним правовий висновок відносно розгляду грошових вимог за договорами позики у справах про неплатоспроможність:

«Згідно з частиною другою статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, у тому числі у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд в силу наведених вище норм має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Разом з тим, правова проблема у цій справі № 902/221/22, що зумовила необхідність її передачі на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, полягає у питанні застосування визначеної статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину у поєднанні з вищенаведеними положеннями КУзПБ, що регулюють порядок розгляду заяв кредиторів з їх грошовими вимогами до боржника.

Так, в обґрунтування грошових вимог до боржника фізична особа-кредитор у своїй заяві посилалася на чинний договір безвідсоткової позики та наявність відповідної розписки у підтвердження його укладення та отримання боржником цієї позики….

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов 'язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13, а також у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду у справах №№ 604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.

Судова палата під час розгляду цієї справи враховує, що згідно наведеної усталеної правової позиції боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей.

Втім, такий правовий висновок є застосовним у позовному провадженні, коли між кредитором та боржником за борговою розпискою існує відповідний спір, з метою вирішення якого сторона звертається із позовом до суду.

Натомість, у справах про неплатоспроможність існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, що виникли на підставі боргової розписки, від вирішення спору у позовному провадженні про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Зазначена відмінність, серед іншого, полягає у тому, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.

Беручи до уваги зазначені мотиви, судова палата дійшла висновку, що задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов 'язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.

За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.

Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов Язання господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

При цьому, визначена приписами статті 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.

Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики".

Крім того, у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 Верховний Суд зазначив, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

З врахуванням викладеного, суду необхідно з`ясувати документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

Як слідує з матеріалів справи, суд ухвалою суду зобов`язував ОСОБА_3 подати докази джерела походження коштів у розмірі 200000,00 дол. США, які були надані ним ОСОБА_5 за договором позики від 04.01.2021, а також ОСОБА_2 подати письмові пояснення стосовно того, куди були витрачені кошти у розмірі 200 000,00 дол. США отримані її чоловіком ОСОБА_5 у позику від ОСОБА_3 , надати докази на підтвердження таких витрат (виписки, платіжні доручення, договора тощо). А також, зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Волинській області подати до суду інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за період із 2010 року по січень 2021 включно та інформацію про отримані доходи та сплачені податки ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період із 2010 року по 29.07.2024 року.

Разом з цим, як вбачається з поданих доказів, судом встановлено, 23.08.2024 ОСОБА_3 надав до суду пояснення про те, що він здійснює підприємницьку діяльність та його сукупний дохід з 2014 по 2020 рік становив 8996674,06 грн., що підтверджено відомостями з податкової.

Однак, 07.08.2024 до матеріалів справи ГУ ДПС у Волинської області надано відомості про доходи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як слідує з відомостей, які надійшли з податкової служби стосовно доходів ОСОБА_3 з 2015 по 2019 відсутня інформація про його доходи (відсутні відповідні стовпці щодо виплаченого доходу), у зв`язку з чим відсутня можливість перевірити отримані доходи вказаного кредитора.

Розписка про отримання коштів від кредитора ОСОБА_3 датована 04.01.2021. Документи на підтвердження витрат, які долучені ОСОБА_2 до пояснень складені у 2017, 2018, 2019, 2020 роках.

З огляду на викладене, документи долучені до пояснень боржника не є доказами того, куди були витрачені кошти отримані від ОСОБА_8 .

Також, ОСОБА_2 на підтвердження витрат грошових коштів долучені відомості про виплату заробітної плати працівникам з 2018 по 2020 рік, рахунки на оплату оренди приміщення, компенсацію витрат комунальних послуг за 2018, 2019 роки та договір №29/10/18-ВДК від 29.10.2018 на суму 243000,00 грн. укладений для проведення ремонтно-будівельних робіт.

Однак вказані докази витрат надані боржником не підтверджують витрати тієї суми коштів, яка була отримана у позику.

На підставі вищевикладеного, дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, керуючись внутрішнім переконанням та засадами розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необгрутованість вимог кредитора ОСОБА_3 , що має наслідком відмову в задоволенні заяви про визнання грошових вимог до боржника.

З врахуванням вищевикладеного, в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Щодо заявлених грошових вимог Акціонерного товариства «Універсал банк» в розмірі 117678,81 грн та в розмірі 4844,80 грн сплаченого судового збору, а всього 122523,61 грн, судом враховано наступне.

Судом встановлено, що 02.06.2020 між АТ «Універсал Банк» (надалі Банк) та ОСОБА_2 (надалі Клієнт/Боржник) підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг (надалі Анкета заява, т.2, а.с.7).

Відповідно до п.1 Анкети-заяви, ця Анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір).

Підписуючи цю Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank:

- підтверджую отримання примірника Договору в Мобільному додатку monobank

- підтверджую своє ознайомлення та згоду з умовами Договору;

- підтверджую укладання мною Договору;

- зобов`язуюсь виконувати умови Договору;

- підтверджую, що інформація передбачена ч.2. ст.12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мені надана шляхом її розміщення у Договорі та на офіційному сайті Банку.

Відповідно до п.2 Анкети-заяви Підписуючи цю Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank, Клієнт просив відкрити поточний рахунок в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі Банк) у гривні на ім`я Клієнта НОМЕР_5 .

Згідно п.3 Анкети-заяви Підписуючи цю Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank, Клієнт просив встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,2% на місяць з першого дня користування кредитом.

Відповідно до п.6 Анкети-заяви Підписуючи цю Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank, Клієнт засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі - УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 025414F89ED5C77BB196E7FEE1198147E9CA949A25163D2E7DF2FD1329DFC87C23 що буде використовуватися мною для вчинення правочинів та платіжних операцій. Я визнаю, що УЕП є аналогом власноручного підпису Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні Банку та/або Клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП, покладаються на Клієнта.

У відповідності до другого абзацу п.10 Анкети-Заяви Клієнт надав право та доручив АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань Клієнта перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між Клієнтом та Банком. Після чого, Клієнт отримав платіжну картку за Договором про надання банківських послуг «Моnоbank».

Відповідно до розділу І Умов і правил, Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг «Моnоbank» (надалі - Анкета-заява) письмове звернення клієнта до Банку з проханням відкрити йому банківський рахунок та/або надання йому інших банківських послуг на умовах, визначених Договором. Підписана клієнтом Анкета-заява є підтвердженням укладення Договору.

Згідно п. 2.4. Умов і правил, своїм підписом на Анкеті-Заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного Договору клієнт ознайомився з текстом розділів, пунктів, підпунктів цих Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Паспорту споживчого кредиту, Прогнозованого графіку щомісячних платежів та усіма умовами інших частин Договору, повністю зрозумів їхній зміст та погоджується з викладеним.

Відповідно до п. 2.4. Умов і правил, Укладаючи Договір Клієнт та Банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами Договору. Також, зазначаю, що з Умовами і правилами можна ознайомитися на офіційному сайті Банку https://monobank.ua/terms?file=umovy-2020-05-29.pdf , така інформація із повним змістом Умов і правил (із урахуванням всіх змін та наступних редакцій) є у вільному доступі і мережі Internet, а також доступна в мобільному додатку «Monobank».

Заборгованість Клієнта перед Банком за Договором про надання банківських послуг «Моnоbank» згідно розрахунку станом на 17.06.2024 становить 117678,81 грн. (т.2, а.с.11-28)

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною другою статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Заборгованість боржника перед заявником згідно з Договором про надання банківських послуг «Моnоbank» становить 117678,81 грн, підтверджена матеріалами справи, боржником та керуючим реструктуризацією визнається, підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів, оскільки згідно з ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Суд дійшов висновку про задоволення заяви Акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання грошових вимог до ОСОБА_2 в розмірі:

- 117678,81 грн. основний борг - вимоги 2 черги.

- 4844,80 грн - витрати по сплаті судового збору за подання відповідної грошової вимоги - позачергово.

Щодо грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», судом враховано наступне.

Судом встановлено, що 11.03.2020 ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту (т.2, а.с.255-261), у зв`язку з чим Банк відкрив кредитний рахунок та надав у користування кредитні кошти.

Кредитні грошові кошти були доступні позичальнику для використання на власні споживчі потреби, якими вона користувалася шляхом зняття готівкових грошових коштів, проведення розрахунків за товари/послуги та роботи.

Здійснюючи використання кредитних коштів, боржник ОСОБА_2 не виконувала/ частково не виконувала свої фінансові зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування цими кредитними коштами ( в тому числі у межах пільгового періоду), у зв`язку з чим, за нею обліковуються кредитна заборгованість, що стверджується розрахунками банківської установи та виписками за поточним рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання надавши боржнику у користування кредитні кошти, що вбачається з виписки доданої до цієї заяви, боржник в порушення умов договорів, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежневиконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, боржник порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Станом на 17.06.2024 зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 26.08.2020 є невиконаними та наявна заборгованість у загальній сумі 131863,74 грн., яка складається з наступного:

- 129 659,52 тіло кредиту;

- 2204,22 грн. відсотки.

Щодо заборгованості по рахунку №9333 за надання послуги Еквайринг.

Між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем оформлено послугу Еквайринг (т.2, а.с.182).

В анкеті заяві на підключення до послуги Еквайринг зазначено найменування торгової точки для відображення на чеку та у SMS-повідомленні Доставка Грузинська Пекарня та GruzinskaPekarnj.

Станом на 17.06.2024 у боржника утворилась заборгованість за надання послуги Еквайринг по торговій точці Доставка Грузинська Пекарня - 400,00 грн., що відображено у рахунку № НОМЕР_6 (т.2, а.с.249).

* еквайринг це послуга, що дає можливість торговцям та підприємствам приймати безготівкові платежі за товари та послуги через термінали точок продажу платіжними картками, смартфонами з NFC-технологією та смартгодинниками. Такий тип еквайрингу працює на основі POS-термінала в магазинах, торгових центрах, ресторанах, кафе, державних та комунальних підприємствах

Щодо заборгованості по рахунку № 4281 за надання послуг за розрахункове касове обслуговування.

З виписки по рахунку № 4281 вбачається, що Банком надавались боржнику послуги за розрахунково-касове обслуговування, з урахуванням погашень, які здійснювались ОСОБА_2 , заборгованість станом на 17.06.2024 за послуги за розрахунково-касове обслуговування складають 139,26 грн (а.с.247-248).

Розрахунково-касове обслуговування (РКО) - це комплекс фінансових послуг, які банк надає своїм клієнтам для забезпечення їхніх розрахунків та обслуговування поточних операцій. Це включає в себе різні банківські операції, пов`язані з оборотом грошей на поточних та інших рахунках.

Розрахунково-касове обслуговування це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані з переказом коштів з рахунку (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором (п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Отже, суми коштів, сплачені ФОП платником ПДФО на користь банку за надані послуги з розрахунково-касового обслуговування, пов`язані з веденням господарської діяльності (відкриття, закриття, переоформлення рахунків, відкритих безпосередньо на ФОП, надання виписок з рахунків тощо), включаються до складу витрат такої ФОП на загальній системі оподаткування.

Керуючий реструктуризацією грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» визнає повністю, боржниця грошову вимогу не оспорює і не заперечує.

Заборгованість боржника перед заявником становить 132403,00 грн підтверджена матеріалами справи, боржником та керуючий реструктуризацією визнається, підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів, оскільки згідно з ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Суд дійшов висновку про задоволення заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання грошових вимог до ОСОБА_2 в розмірі:

- 132403,00 грн. основний борг, відсотки вимоги 2 черги;

- 4844,80 грн судовий збір за подання відповідної грошової вимоги - позачергово.

Щодо грошових вимог ОСОБА_1 , судом враховано наступне.

Як слідує з матеріалів заяви, 28.12.2017 ОСОБА_2 отримала кошти від ОСОБА_1 , в якості позики строком на один рік, в сумі 662000,00 грн, що еквівалентно 23643 дол США за офіційним курсом НБУ станом на день складання розписки. Повернення коштів зобов`язалась здійснити до 30.04.2018. Даний факт підтверджено розпискою про отримання позики від 28.12.2017 (т.3, а.с.11).

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі №642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Як слідує з матеріалів справи, боржниця в конкретизованому списку кредиторів зазначила борг перед ОСОБА_1 в розмірі 662000,00 грн у відповідності до розписки від 28.12.2017.

Отже, з врахуванням викладеного свідчить про те, що боргове зобов`язання в розмірі 662000,00 грн не виконане.

Водночас, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Шацького районного суду Волинської області перебувала справа №161/4922/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позик від 22.03.2017 та від 28.03.2017.

В рамках справи № 161/4922/21 боржник ОСОБА_2 не визнавала позовних вимог ОСОБА_1 , заперечувала факт укладання та підписання розписок про отримання позик від 22 березня 2017 року та від 28 грудня 2017 року, у зв`язку з чим за клопотаннями відповідачів у справі призначались почеркознавчі експертизи, які в подальшому були залишені експертною установою без виконання в силу того, що рахунок вартості експертизи не був сплачений відповідачами.

З вище викладеного слідує, що в рамках цивільної справи №161/4922/21 боржником заперечувався факт укладання договорів позик, заявлялись відповідні судові експертизи для встановлення факту підроблення підписів позичальника, а в рамках справи про неплатоспроможність боржник визнає наявність відповідних розписок та не заперечує факт отримання коштів.

Отже, поведінка боржника не відповідає принципу естопель і доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). У судовій практиці принцип добросовісності охоплює естопель та заборону суперечливої поведінки (venire contra factum proprium). Естопель правовий принцип, згідно з яким сторона позбавляється права без розгляду питання по суті висувати певні заперечення або заяви, які явно розходяться з її початковою поведінкою.

Принцип заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium) базується на правилі, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Принцип "естопель", зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини ("Хохліч проти України", заява № 41707/98; "Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини", заяви N N 41340/98, 41342/98, 41344/98), він підлягає застосуванню і українськими судами.

Щодо походження грошових коштів у ОСОБА_1 , судом встановлено, що на підтвердження наявності коштів, які ОСОБА_1 міг запозичити боржнику, кредитором було надано два договори купівлі-продажу цінних паперів, які укладенні в 2003 році, тобто за 14 років до дати укладання договорів позики, отже такий доказ є неналежним підтвердженням наявності у кредитора коштів, з огляду на значний проміжок часу між укладанням договорів та запозичення коштів, а також відсутності доказів того, що ОСОБА_1 дійсно отримав грошові кошти за договорами купівлі-продажу, адже будь-які квитанції та платіжні доручення відсутні, а сам факт підписання договору не свідчить про його реальне виконання.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у справі №902/221/22, постанова від 01.03.2023 навів наступним правовий висновок відносно розгляду грошових вимог за договорами позики у справах про неплатоспроможність:

«Згідно з частиною другою статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, у тому числі у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд в силу наведених вище норм має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Разом з тим, правова проблема у цій справі № 902/221/22, що зумовила необхідність її передачі на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, полягає у питанні застосування визначеної статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину у поєднанні з вищенаведеними положеннями КУзПБ, що регулюють порядок розгляду заяв кредиторів з їх грошовими вимогами до боржника.

Так, в обґрунтування грошових вимог до боржника фізична особа-кредитор у своїй заяві посилалася на чинний договір безвідсоткової позики та наявність відповідної розписки у підтвердження його укладення та отримання боржником цієї позики….

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов 'язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13, а також у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду у справах №№ 604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.

Судова палата під час розгляду цієї справи враховує, що згідно наведеної усталеної правової позиції боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей.

Втім, такий правовий висновок є застосовним у позовному провадженні, коли між кредитором та боржником за борговою розпискою існує відповідний спір, з метою вирішення якого сторона звертається із позовом до суду.

Натомість, у справах про неплатоспроможність існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, що виникли на підставі боргової розписки, від вирішення спору у позовному провадженні про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Зазначена відмінність, серед іншого, полягає у тому, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.

Беручи до уваги зазначені мотиви, судова палата дійшла висновку, що задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов 'язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.

За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.

Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов Язання господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

При цьому, визначена приписами статті 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.

Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики".

Крім того, у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 Верховний Суд зазначив, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

З врахуванням викладеного, суду необхідно з`ясувати документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

На підставі вищевикладеного, дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, керуючись внутрішнім переконанням та засадами розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необгрутованість вимог кредитора ОСОБА_1 , що має наслідком відмову в задоволенні заяви про визнання грошових вимог до боржника.

Разом з цим, представниця АТ КБ «Приватбанк» в запереченнях від 02.08.2024 просила суд застосувати до кредиторських вимог ОСОБА_1 наслідки спливу позовної давності.

У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними:

Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Загальні положення застосування позовної давності також викладені у наступних постановах: № 522/1029/18 (14-270цс19); № 522/2110/15-ц (14-247 цс 18) /п. 61; № 522/2201/15-ц (14-179 цс 18) /п. 61/; № 522/2202/15-ц (14-132цс18) /п. 61/; № 372/1036/15-ц (14-252цс18);№ 904/10956/16 (12-90гс19); № 183/1617/16 (14-208 цс 18) /п.п. 73/; № 911/1437/17 (12-226гс18) /п. 76/.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом лише (аналог тільки, виключно), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

У відповідності ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Як слідує з Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні Шацького районного суду Волинської області перебуває справа №161/4922/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за позиками, процентів за позиками, 3 % річних та інфляційних збитків за прострочення повернення позик.

З аналізу судових рішень, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом (який стосується боргових зобов`язань за договором позики від 22 березня 2017 року, та за договором позики від 28 грудня 2017 року), які виникли, зокрема і у боржниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , зазначену цивільну справу передано для подальшого розгляду до господарського суду Волинської області у межах справи про неплатоспроможність.

З врахуванням викладеного, строки позовної давності ОСОБА_1 , як кредитором, яким заявлено про грошові вимоги не порушено.

Разом з цим, позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

З врахуванням вищевикладеного, в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо грошових вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк», судом враховано наступне.

Судом встановлено, 28.12.2016 ОСОБА_2 (надалі Боржник) приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі Умови та Правила) з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної заяви боржнику надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

В подальшому, будучи клієнтом Банку, Боржником 05.06.2020, з допомогою електронного підпису, підписаний Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Боржник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг.

Одночасно, пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.10. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Боржнику кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно до п. 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань за Договором, Клієнт сплачує Банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної місячної процентної визначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в Тарифах, нараховуються від суми загальної Заборгованості з моменту виникнення Заборгованості під час дії Пільгового періоду за карткою, внаслідок не внесення Щомісячного мінімального платежу в повному обсязі. При цьому Сторони усвідомлюють та підтверджують, що таке збільшення розміру процентної ставки не є зміною умов цього Договору та/або зміною процентної ставки за Договором, що здійснюється Банком в односторонньому порядку, і відповідно внесення змін до Договору не потребується.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Відповідно до п. 2.1.1.12.10 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Клієнтом та / або Довіреною особою Клієнта своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за даним кредитним договором Боржник станом на 18 червня 2024 року має заборгованість 103 037, 82 грн., яка складається з наступного:

- 95 331, 51 грн. - заборгованість за кредитом;

- 7 706,31 грн. - заборгованість по відсоткам.

Як вбачається з матеріалів заяви, будучи клієнтом Банку та користуючись послугою Банку Кредитна картка, Боржник скористався додатковою послугою Банку - Розстрочка на витрати.

Відповідно до умов даної послуги, Відповідач з допомогою сервісу А24 уклав в електронній формі з Банком додатковий кредитний договір № АВН0СW0 від 22 січня 2024 року на суму в розмірі 8130, 00 грн. строком на 12 місяців, кредитний договір № АВН0СW7 від 23 січня.2024 року на суму в розмірі 41 661,47 грн. строком на 24 місяці, кредитний договір №АВН0СW6 від 06 лютого 2024 року на суму в розмірі 4 290,00 грн. строком на 9 місяці, кредитний договір №АВН0СW3 від 20 березня 2024 року на суму в розмірі 27 000, 00 грн. строком на 9 місяців.

Договори підписано за допомогою підтвердження дзвінком за номером телефону, то він є аналогом власноручного підпису.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги".

Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Також ст. 8 Закону - Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно до Положення про застосування електронного підпису в банківській системі України, Постанова НБУ №78. А саме пунктів:

14. Використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії Легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

29. Фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, має право використовувати простий ЕП у разі дотримання таких вимог:

1) електронна взаємодія фізичної особи здійснюється виключно з банком і з використанням технології, визначеної банком;

2) використання простого ЕП здійснюється на підставі договору відповідно до вимог пункту 14 розділу II цього Положення.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про електронну комерцію, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України Про електронну комерцію, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Номер телефону, на який здійснювався дзвінок між сторонами було погоджено, а саме його було зазначено особисто Боржником в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноруч.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Подача заявки на кредит здійснюється Клієнтом у відділенні Банку або самостійно через сайт. Банк надає Клієнту паспорт споживчого кредиту, а Клієнт підтверджує ознайомлення з паспортом кредиту в порядку, передбаченому законодавством. Банк приймає рішення про видачу Кредиту на підставі оцінки кредитоспроможності позичальника. У разі прийняття позитивного рішення, Банк надає Позичальнику кредит, розмір якого не перевищує 100 000 грн., шляхом зарахування коштів на карту Позичальника, емітовану АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Термін, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу, період сплати платежів та інші істотні умови визначені в Заяві Позичальника (далі - Заява), шляхом підписання якого Клієнт і Банк укладають Кредитний договір (далі Договір). Кредит надається в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені в Заяві терміни. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним процентним ставкам. Датою укладення Договору є дата, зазначена в "Заяві позичальника.

АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договорами та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу кредит (перерахував на кредитну картку) у розмірі, відповідно до умов Договору.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Позичальник зобов`язується: Використовувати кредит на цілі, зазначені в Заяві; Погашати кредит в порядку і строки відповідно до Заяви; Сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до Заяви та діючих Умов та Тарифів. Повну оплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту; Оплатити Банку винагороду у строки та в розмірі, які встановлені Тарифами, Заявою і діючими Умовами.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Клієнтом та / або Довіреною особою Клієнта своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ІДК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною другою статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Розрахунок суми заборгованості та меморіальні ордери долучено до матеріалів заяви.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за даним кредитним договором станом на 18 червня 2024 року становить 187624,73 грн, яка складається з наступного:

-за кредитним договором б/н (кредитна картка) від 28.12.2016 в розмірі 103037, 82 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 95 331,51 грн, заборгованість за відсотками - 7 706,31 грн.

- за кредитним договором АВН0СW0 від 22.01.2024 в розмірі 6 655,76 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6 655,76 грн.

- за кредитним договором АВН0СW7 від 23.01.2024 в розмірі 50549,27 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 50 549,27 грн.

- за кредитним договором АВH0СW З від 06.02.2024 в розмірі 2790, 87 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2790 ,87 грн.

- за кредитним договором АВН0СW9 від 20.03.2024 в розмірі 24591,01 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 24 591,01 грн, підтверджена матеріалами справи, боржником та керуючим реструктуризацією визнається, підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів, оскільки згідно з ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Суд дійшов висновку про задоволення заяви Акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання грошових вимог до ОСОБА_2 в розмірі:

- 187624 грн. основний борг, відсотки - вимоги 2 черги.

- 6056,00 грн - витрати по сплаті судового збору за подання відповідної грошової вимоги - позачергово.

На кредитора при зверненні у справі про банкрутство із заявою про визнання грошових вимог до боржника покладений обов`язок надати на підтвердження цих вимог разом з заявою всі докази, які відповідають вимогам щодо доказів (статті 76-79 ГПК України), незалежно від того, чи вважає він певну сукупність доказів достатнім для підтвердження грошових вимог до боржника, та незалежно, чи заперечують інші учасники його грошові вимоги. У протилежному випадку - у разі ненадання кредитором всіх документів на підтвердження грошових вимог - він несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням ним процесуальних дій (стаття 13 ГПК України), що, водночас, не виключає поширення на кредитора права надавати додаткові докази за правилами статті 269 ГПК України.

Отже, Кредитор при зверненні з відповідною заявою до суду першої інстанції мав надати всі документи, які дозволили б суду встановити наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання Боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, платіжних документів, банківських виписок, платіжних доручень, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Про це свідчить практика Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2023 року по cправі № 918/463/22.

У матеріалах справи наявні відомості з Українського бюро кредитних історій, що розташовується у веб-мережі за посиланням. https://www.ubki.ua/, а також конкретизований список документів, як обов`язковий процесуальний документ, що має бути наданим боржником до суду ініціюючи питання відкриття провадження про неплатоспроможність.

Українське бюро кредитних історій займається збором, зберіганням, обробкою і наданням кредитних історій. А інформацію про позичальників отримує безпосередньо від банків, страхових компаній, лізингових компаній, кредитних спілок та інших фінансових інститутів. Інформація передається на добровільній основі і лише за наявності письмової згоди позичальника (https://www.ubki.ua/about-company?curtab=0).

Зокрема, серед партнерів Українського бюро кредитних історій є Акціонерне товариство «Акцент-Банк», Акціонерне товариство «Універсал Банк», Акціонерне товариство «КБ «Приватбанк» (https://www.ubki.ua/about-company?curtab=1).

За даними Українського бюро кредитних історій та відомостями наданими ОСОБА_2 (т.1, а.с.50-76) за змістом конкретизованого списку кредиторів (за актуалізованими відомостями станом на 03.05.2024) та виписками/іншими документами АТ «Акцент-Банк», АТ «Універсал Банк», АТ «КБ «Приватбанк», за боржницею обліковуються суми заборгованості, які співвідносяться із даними та розрахунками банківських установ вказаними у заяві про грошові вимоги до боржника з урахування часових інтервалів, в тому числі і щодо підстав, дати виникнення зобов`язань, поточної заборгованості.

Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 р. у справі № 916/4644/15; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 р. у справі № 913/479/18).

Відповідно до норм визначених Кодексом України з процедур банкрутства за результатами попереднього засідання господарський суд визнає розмір вимог кредиторів, які підлягають включені до реєстру вимог кредиторів, порядок погашення (задоволення) яких відбувається відповідно до черговості, яка встановлена статтею 133 даного Кодексу.

Згідно з нормами статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, Для задоволення вимог кредиторів кошти від продажу майна боржника вносяться на окремий банківський рахунок, відкритий керуючим реалізацією.

Витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам, які перебувають/перебували у трудових відносинах із боржником, сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно зі ст.122 Кодексу України з процедур банкрутства, в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються:

1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали;

2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто схвалений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства протягом трьох робочих днів після постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду арбітражний керуючий згідно з цією ухвалою письмово повідомляє кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Участь кредиторів у зборах кредиторів, визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу та учасників зборів кредиторів з правом дорадчого голосу здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Основними завданнями зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника є: 1) розгляд звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації про майновий стан боржника; 2) розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника; 3) прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність. Проведення зборів кредиторів та голосування на них здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Керуючись статтями 2, 122, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_2 , відмовити.

2. Заяву Акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «Універсал банк» (вул.Автозаводська,54/19, м.Київ, 04082, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) повністю в розмірі:

- 117678,81 грн. основний борг - вимоги 2 черги.

- 4844,80 грн - витрати по сплаті судового збору за подання відповідної грошової вимоги - позачергово.

3. Заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (вул.Грушевського,1Д, м.Київ, 01001, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) повністю в розмірі:

- 132403,00 грн. основний борг, відсотки вимоги 2 черги;

- 4844,80 грн судовий збір за подання відповідної грошової вимоги- позачергово.

4. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_2 , відмовити.

5. Заяву Акціонерного товариства «Акцент Банк» про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «Акцент Банк» (вул.Батумська,11, м.Дніпро, 49074, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) повністю в розмірі:

- 187624,73 грн. основний борг, відсотки вимоги 2 черги;

- 6056,00 грн судовий збір за подання відповідної грошової вимоги- позачергово.

6. Зобов`язати керуючого реструктуризацією Хомича Р.В. включити визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

7. Керуючому реструктуризацією Хомичу Р.В. провести збори кредиторів в порядку п. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства.

8. Засідання суду, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі призначити на 08 жовтня 2024 року о 10:30 год.

Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області (м. Луцьк, пр. Волі, 54а, в залі судових засідань №103).

Ухвала господарського суду набирає законної негайно з моменту її прийняття відповідно до ч.4 ст. 9 КУзПБ.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.9 КУзПБ, ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 11.09.2024.

Суддя І. О. Гарбар