ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/113/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Нагібіна І.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/201/24 від 26.02.2024) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

у справі №907/113/18

за позовом ОСОБА_1 , м. Ужгород

до Горват Йожефа, м. Будапешт Угорська Республіка

та до ОСОБА_2 , м. Ужгород

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватне акціонерне товариство Ужгородський завод Електродвигун, м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю Гал ЛТД, м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю Матяш і Матяш,м.Ужгород,

про визнання вчиненим під впливом насильства і недійсним правочини та витребування з володіння майна на загальну вартість 281 082,34 грн.

За участю представників:

позивач ОСОБА_1

від позивача - Коваль Артур Каренович, адвокат, ордер серія АІ №1555535 від 23 лютого 2024 року - в режимі відеоконференції

від відповідача 1 - Міщенко Ольга Олександрівна, адвокат, ордер серія АО № 1027862 від 21 грудня 221 року, ОСОБА_3 , адвокат, ордер серія АО № 1124432 від 23 квітня 2024 року

від відповідача 2 - ОСОБА_4 , адвокат, ордер серія АО № 1027861 від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_3 , адвокат, ордер серія АО № 1124428 від 23 квітня 2024 року, ОСОБА_5 , адвокат, ордер серія АІ № 1541096 від 24 березня 2024 року(в режимі відеоконференції)

від третьої особи 1 - ОСОБА_4 , адвокат, ордер серія АО № 1027863 від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_3 , адвокат, ордер серія АО № 1124429 від 23 квітня 2024 року

від третьої особи 2 - ОСОБА_4 , адвокат, ордер серія АО № 1027864 від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_3 , адвокат, ордер серія АО № 1124431 від 23 квітня 2024 року

від третьої особи 3 - ОСОБА_4 , адвокат, ордер серія АО № 1027865 від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_3 , адвокат, ордер серія АО № 1124430 від 23 квітня 2024 року

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , м.Ужгород звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Горват Йожефа, м.Будапешт Угорська Республіка та до ОСОБА_2 , м.Ужгород за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватне акціонерне товариство Ужгородський завод Електродвигун, м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю Гал ЛТД, м.Ужгород, товариство з обмеженою відповідальністю Матяш і Матяш,м.Ужгород про визнання вчиненим під впливом насильства і недійсним правочини, а саме: договір дарування цінних паперів від 29.12.2009 року №2851, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю ГАЛ ЛТД від 29.12.2009 року №2846, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю Матяш і Матяш від 29.12.2009 року №2847 та витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн., у відповідності до ст.ст.203,215,216,231, 261 та 288 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року (суддя Васьковський О.В.) у справі № 907/113/18 вжито заходи забезпечення позову.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 , м. Ужгород про визнання вчиненим під впливом насильства і недійсним правочини, а саме: договір дарування цінних паперів від 29.12.2009 року №2851, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛ ЛТД" від 29.12.2009 року №2846, договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Матяш і Матяш" від 29.12.2009 року №2847 та витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн. відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2019 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 скасовано, справу №907/113/18 направлено на новий розгляд.

Передаючи справу № 907/113/18 на новий розгляд Верховний суд зазначив, що при новому розгляді справи суду необхідно взяти до уваги вказане, належним чином дослідити всі наявні в матеріалах справи докази згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, «почути сторони». Надати належну правову оцінку вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016, яким визнано ОСОБА_1 (позивача) невинуватим у пред`явленому йому за заявою відповідача -1 обвинуваченні за ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано. З урахуванням вказаного, на підставі ретельного дослідження всіх доказів, встановити чи є факт виправдання ОСОБА_1 за ч. ч. 1, 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України свідченням того, що спірні правочини було ним вчинено під час розслідування кримінальної справи за відсутності його внутрішньої волі, під психологічним тиском.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Закарпатської області від 17.04.2019 справу передано на розгляд судді О.Ф. Ремецькі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.09.2019 року за клопотанням позивача вжито заходи забезпечення позову.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2020, та постановою Верховного суду 29.07.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

26.02.2024 р. через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/201/24 від 26.02.2024) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 06.03.2024 р. заяву представника ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/201/24 від 26.02.2024) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху.

Ухвалою суду від 26.03.2024 р. прийнято заяву ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/201/24 від 26.02.2024) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання у справі № 907/113/18 призначено на 23 квітня 2024 р..

08.04.2024 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 09.04.2024 року прийнято заяву ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/2828/24 від 08.04.2024) про вжиття заходів забезпечення позову по справі № 907/113/18 до розгляду. Викликано учасників справи у судове засідання призначене на 23 квітня 2024 р. на 10:00 год.

Ухвалою суду від 23.04.2024 року задоволено заяву від 22.04.2024 року (за вх.№02.3.1-02/3258/24) представника ОСОБА_1 , адвоката Шаповалова К.Г. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

В судовому засіданні 23.04.2024 року оголошено перерву по розгляду заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та заяви про вжиття заходів забезпечення позову на 29 квітня 2024 р. на 14:00 год. в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 25.04.2024 р. задоволено заяву від 24.04.2024 року (за вх.№02.3.1-02/3337/24) представника відповідача 2 ОСОБА_2 , адвоката Монастирецького Д.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 29.04.2024 судове засідання у справі № 907/113/18 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та заяви про вжиття заходів забезпечення позову відкладено на 09 травня 2024 р. на 15:00 год.

В засіданні суду постановлено та проголошено ухвалу суду про задоволення заяви ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/2828/24 від 04.04.2024) про вжиття заходів забезпечення позову та відкладено розгляд справи по суті на 06.06.2024 р.

Ухвалою суду від 06.06.2024 р. судове засідання у справі № 907/113/18 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відкладсти на 12 липня 2024 р.

В судовому засіданні, призначеному на 12.07.2024 року о 10:00 год., судом оголошено перерву за згодою сторін, в силу вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до 22.07.2024 р.

В судовому засіданні, призначеному на 22.07.2024 року о 10:00 год., судом оголошено перерву за згодою сторін, в силу вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до 26.07.2024 р.

Проте, судове засідання призначене на 26.07.2024 р. не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі Оксани Федорівни у щорічній основній відпустці згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/24-к від 22.07.2024 р.

Ухвалою суду від 06.08.2024 р. судове засідання у справі № 907/113/18 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відкладено на 15 серпня 2024 р.

Заявник вимоги щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у поданій суду заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що 20.04.2023 Заявник звернувся до Державного бюро розслідувань з заявою-повідомленням про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України. У зв`язку з чим, було відкрито кримінальне провадження № 0000343 від 28.04.2023, досудове розслідування в рамках якого здійснюється Старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Чернобаевим С.І. В рамках Кримінального провадження слідчим ОСОБА_6 була призначена комісійна судова психологічна експертиза із застосуванням поліграфу.

Так, Заявнику було направлено лист ДБР за №10-2-02-01-21337 від 11.09.2023, яким Заявника було викликано на 26.09.2023 до експертної установи за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6 для проходження психологічного обстеження. За результатами проведення Експертизи був підготовлений Висновок експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000343 від 02.10.2023 № 20878/23-61. Як вбачаеться з п.п. 3, 4 висновків у Висновку експертів, за результатами психологічного дослідження з використанням поліграфа у Заявника відсутні фізіологічні реакції, які свідчать про те, що він укладав договори дарування від 29.12.2009 по добрій волі, натомість у нього виявлені фізіологічні реакції, які свідчать, що він укладав договори дарування від 29.12.2009 під тиском з боку правоохоронних органів.

На переконання Заявника, дані, які містяться у Висновку експертів, підготовленого за результатами Експертизи, є істотними обставинами для розгляду та правильного вирішення даної справи, оскільки вони чітко вказують на те, що договори дарування від 29.12.2009 були укладені Заявником під примусом та тиском з боку правоохоронних органів, а не по своєму бажанню, а отже наявні підстави для визнання відповідних правочинів недійсними та витребування з володіння ОСОБА_2 майна на загальну вартість 281 082,34 грн.

Крім того заявник звертає увагу суду на те, що на момент розгляду даної справи у судах Заявник не знав і не міг знати про ці обставини, оскільки про них йому стало відомо з копії Висновку експерта, яку він отримав лише 31.01.2024 р.

Таким чином, Заявник переконаний, що отримані результати Експертизи в рамках Кримінального провадження е нововиявленими обставинами, які не були і не могли бути відомі Заявнику під час розгляду справи та підтверджують той факт, що Оскаржувані договори були вчиненні Заявником під психологічним примусом.

Представники відповідачів та третіх осіб заперечують стосовно обґрунтованості заяви про наявність підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Зокрема, вказують на те, що о обставини, зазначені Заявником не є нововиявленими, та не можуть бути підставою для перегляду та прийняття нового рішення по справі.

Зауважують, що оскільки обставини щодо укладання Позивачем Оспорюваних правочинів під тиском зі сторони Відповідача-1 та/або третіх осіб та за відсутності вільного волевиявлення, були покладені в основу позовної заяви та досліджувались судом такі обставини не могли бути невідомі Позивачу під час розгляду даної справи.

Вказують, що дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених. З огляду на наведене, висновки Експертизи є по своїй суті новими доказами, якими заявник додатково обґрунтовує обставини, покладені в основу позовної заяви та які (докази) виявлені після постановлення остаточного рішення суду, що також унеможливлює віднесення їх до категорії нововиявлених та використання в якості підстав перегляду рішення.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 15.08.2024 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем 1- ОСОБА_7 , 1942 року народження, який є батьком позивача були укладені правочини щодо передачі корпоративних прав позивача, а саме:

- Договір дарування цінних паперів, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром № 2851, згідно п.1 якого дарувальник (позивач) зобов`язався безоплатно передати у власність, а Обдаровуваний (відповідач 1) зобов`язався прийняти у власність (дар) належне Дарувальнику (позивачу) на праві особистої приватної власності майно - акції ВАТ «Ужгородський завод Електродвигун» в кількості 19608234 штуки, (кількість акцій, що випущено ВАТ «Ужгородський завод Електродвигун» - 19608234 штук, номінальною вартістю 196 082,34 гривень, вид акцій прості іменні. Згідно п.8 договору дарування цінних паперів№ 2851 до Обдаровуваного з моменту набуття права власності на акції одночасно» переходять всі права та обов`язки, які належали Дарувальнику в межах наданих цими акціями Товариства.

- Договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал Лтд", посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром №2846, згідно п.1 якого дарувальник (позивач) безоплатно передав обдаровуваному (відповідачу 1), а обдаровуваний (відповідач 1) прийняв у власність частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛ ЛТД», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1 Закарпатської області (ідентифікаційний код 22078480), що становить 100% (сто) відсотків загального розміру статутного капіталу Товариства. Сторони оцінили цей дар у 52500,00 грн. Пунктом 7 договору визначено, що право власності на відчужувану частку в статутному капіталі переходу обдаровуваного з моменту прийняття дарунку. Сторони домовились, підписання та нотаріальне посвідчення та отримання цього договору обдаровуваним є прийняттям дарунку. У пункті 6 договору сторонами підтверджено, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; зміст статей 229, 230, 231, 233, 234, Цивільного кодексу України нотаріусом роз`яснено.

- Договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Матяш і Матяш", посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич H.A. за реєстром № 2847, п.1 якого дарувальник (позивач) безоплатно передав обдаровуваному (відповідачу 1), а обдаровуваний (відповідач 1) прийняв у власність частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Матяш і Матяш", що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1 Закарпатської області (ідентифікаційний код 13590345 ) , що становить 51% (п`ятдесят один) відсотків загального розміру статутного капіталу Товариства. Сторони оцінили цей дар у 32500,00 грн. Пунктом 7 договору визначено, що право власності на відчужувану частку в статутному капіталі переходу обдаровуваного з моменту прийняття дарунку. Сторони домовились, підписання та нотаріальне посвідчення та отримання цього договору обдаровуваним є прийняттям дарунку. У пункті 6 договору сторонами підтверджено, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; зміст статей 229, 230, 231, 233, 234, Цивільного кодексу України нотаріусом роз`яснено.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що всі наведені договори дарування були укладені ним під примусом при здійсненні на нього психічного впливу, що, як вважає, дає йому право звернутися до суду про визнання цих договорів недійсними. Посилавався на те, що наявність цього психічного впливу як з боку відповідача 1- ОСОБА_8 , так і з боку третіх осіб, не давала можливості звернутися з вимогою про визнання договорів недійсними раніше, оскільки лише 08 грудня 2017 року з винесенням ухвали апеляційним судом Закарпатської області про залишення без змін вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016 року стосовно ОСОБА_1 про визнання його невинуватим та виправданим за ч.4 ст.190, ч.ч.1,3 ст.258 КК України, з моменту прийняття якої, припинилося кримінальне переслідування щодо нього, яке дало йому підстави вважати обставини, якими йому погрожували і впливали на його свідомість і волю, припиненими.

Позивач наводив доводи, що обставини наявності психічного тиску та примусу підтверджувались наявністю кримінальної справи щодо ОСОБА_1 (позивача), яка порушена 29.11.2009 року за заявою відповідача 1 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. 20 вересня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено вирок в даній справі, яким позивача було визнано невинуватим та виправдано за всіма статтями обвинувачення, який залишено без змін а набув законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 08 грудня 2017 року.

Позивач (підсудний) органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що діючи самостійно з метою заволодіння шахрайським шляхом чужим майном - сертифіката акцій про володіння акціями 74.4 відсотків (всіх акцій) ВАТ «Ужгородський завод «Електродвигун» м. Ужгород, вул. Краснодонців 1, загальною вартістю 189188,00 гривень, за допомогою підроблених документів, діючи без відома свого батька (відповідача 1-Горвата Й.), при цьому спонукавши інших осіб ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), в допомозі йому переоформленні акцій, не пояснюючи їм свій злочинний намір, заволодів акціями ВАТ «Ужгородського заводу Електродвигун м. Ужгород, вул. Краснодонців 1, загальною вартістю 189188,00 гривень, чим завдав ОСОБА_11 ,1942 р.н. ( відповідачу 1) матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, на загальну суму 189188,00 гривень, тобто за ч.1,ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України .

Позивач як на підставу своїх позовних вимог щодо визнання недійсними укладених договорів дарування посилавався на обставини наведені у вироку суду, а саме, що 20 січня 2010 року, як тільки підсудний визнав себе на досудовому слідстві винним, слідчий ОСОБА_12 виніс постанову, якою було за п. 2 ст. 6 КПК України закрите кримінальне провадження відносно інших осіб по справі - ОСОБА_13 і ОСОБА_10 . Судом у вироку зафіксовані свідчення ОСОБА_13 і ОСОБА_10 , які ствердили, що під психологічним тиском слідчого, який погрожував їм затриманням та під тиском і залякуванням з боку потерпілого 05 січня 2010 року знову ж таки через нотаріуса Малинич H.A. також переписали все належне їм майно на користь ОСОБА_8 і тільки після таких дій тиск відносно них припинився.

Зазначав, що даючи оцінку вищезазначеному, місцевий суд прийшов до висновку, що мої доводи та доводи свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_10 про те, що надавали покази на досудовому слідстві під впливом застосування до них слідчим недозволених методів слідства заслуговують на увагу та оцінює їх як правдиві, проте, як констатує суд «незважаючи на наявні у справі докази нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження з підсудним ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_13 , на виконання постанови суду від 23 жовтня 2015 року про застосування недозволених методів слідства, ретельне та ефективне розслідування проведено не було».

Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 08.12.2017 року також зафіксував покази позивача про те, що під час досудового слідства на нього вчиняли тиск, погрожували: його батько, відповідні слідчий і прокурор, а також те, що позивач і ОСОБА_13 під тиском слідчого, який погрожував винести постанову про моє затримання і затримання інших родичів, змушені були передати, відповідно до укладених договорів (доручень) все належне нам майно на батька ОСОБА_14 .

Вказував на те, що крім вищенаведеного дані обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , та копіями матеріалів кримінальної справи №9707109 від 27.11.2009.

З посиланням на вказані обставини, зазначені у судових рішеннях позивачем обґрунтовувались позовні вимоги в частині підстав їх задоволення, а саме визнання недійсними правочинів, укладених під примусом та психічним тиском. Позивач вважає, що саме ці обставини є свідченням того, що спірні договори є недійсними, у розумінні ст.231 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2020, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Постановою Верховного Суду від 29.07.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020 залишено без змін.

Рішення та Постанови судів обґрунтовані тим, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачами насильства, яке виражається в незаконних діях, як і не доведено позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину, згідно з вимогами статей 203, 215,231 Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим не доведено та судами не встановлено, що укладення оспорюваних правочинів відбувалося за допомогою втручання «стороннього фактору» всупереч реальної волі особи.

20.04.2023 Позивач звернувся до Державного бюро розслідувань з заявою-повідомленням про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України.

За даною заявою було відкрито кримінальне провадження № 0000343 від 28.04.2023, досудове розслідування в рамках якого здійснюється Старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Чернобаєвим С. І.

Першим слідчим відділом (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000030 від 11.02.2016 за заявою позивача щодо перевищення службових повноважень слідчим СЧ СУ ТУ МВС України у Закарпатській області Мателегою В.В. та заступником прокурора м. Ужгорода Малиничем А.А. в ході досудового розслідування кримінальної справи №9707109 за обвинуваченням ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1,3 ст.358, ч.4 ст. 190 КК України.

Судом також встановлено, що в рамках Кримінального провадження слідчим ОСОБА_6 була призначена комісійна судова психологічна експертиза із застосуванням поліграфу.

Позивачу було направлено лист ДБР за №10-2-02-01-21337 від 11.09.2023, яким Заявника було викликано на 26.09.2023 до експертної установи за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6 для проходження психологічного обстеження.

За результатами проведення експертизи був підготовлений Висновок експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000343 від 02.10.2023 № 20878/23-61.

Як вбачається з п.п. 3, 4 висновків у Висновку експертів, за результатами психологічного дослідження з використанням поліграфа у Заявника відсутні фізіологічні реакції, які свідчать про те, що він укладав договори дарування від 29.12.2009 по добрій волі, натомість у нього виявлені фізіологічні реакції, які свідчать, що він укладав договори дарування від 29.12.2009 під тиском з боку правоохоронних органів.

Також, як вбачається з блоку «Відповідь на питання №1-2» дослідницької частини Висновку експертів, експерти дійшли висновку про те, що «властиві ОСОБА_15 індивідуально-психологічні особливості, зокрема, розвинене почуття справедливості, обов`язку, відповідальності, мали визначальний вплив на мотиви та характер його поведінки, зачепили провідні цінності його особистості, викликали сильні переживання страху за благополуччя та безпеку своїх близьких, внаслідок чого, враховуючи обставини ситуації, що склалася, він був змушений переписати майно, яке йому належало на користь свого батька, 29.12.2009 року оформивши та підписавши договори дарування».

В блоці «Відповідь на питання №3-4» експерти дійшли висновку, що «отримані в ході психологічного дослідження фізіологічні реакції у підекспертного ОСОБА_1 свідчать про те, що договори дарування від 29.12.2009 року він укладав під тиском з боку правоохоронних органів, а не по добрій волі».

Відповідно до ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Перегляд рішення за нововиявленими обставинами є спеціально встановленою процедурою і є можливим лише за умови наявності підстав для такого перегляду, встановлених ГПК України та за умови дотримання порядку і строку подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, встановлених ГПК України.

Прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 24.09.2020 у справі № 922/1141/19 та від 03.03.2021 у справі № 904/4470/16.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

При цьому, є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з нормами ГПК України.

Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 19/5009/1481/11, у постановах Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 916/1228/18, від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17 та від 03.03.2021 у справі № 904/4470/16.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи та обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі належного виконання учасником вимог процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 905/1502/15, від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18.

Сталість наведеної правової позиції Верховного Суду підтверджується послідовно викладеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а, відповідно до якої нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

У постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії").

У той же час принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ у справі "Рябих проти Росії", у справі "Желтяков проти України").

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину. вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів і сім`ї, родичів тощо або їх майна.

У відповідності до роз`яснень, викладених в пункті 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу, представника сторони правочину або його близьких з метою спонукання його до вчинення правочину.

У разі вчиненням правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, такий вплив повинен бути реальним, а не існувати в уявленні особи.

Суд констатує, що для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Разом з тим, приписами статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Відтак, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, необхідним є встановлення наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог господарський суд повинен зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020 р. обґрунтоване недоведеністю факту вчинення відповідачами насильства, яке виражається в незаконних діях, як і фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину, згідно з вимогами статей 203, 215,231 Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим судом було не встановлено, що укладення оспорюваних правочинів відбувалося за допомогою втручання «стороннього фактору» всупереч реальної волі особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 325 ГПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова суду; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 325 ГПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Приймаючи до уваги наявність матеріально-правових фактів (врахування яких судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте), які вказують, що укладення оспорюваних правочинів відбувалося за допомогою втручання «стороннього фактору» всупереч реальної волі особи та які у повному обсязі спростовують висновки суду, покладені в основу рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020 р. у справі № 907/113/18, суд зазначає, що на підставі положень ст. 320, 325 ГПК України дане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, матеріально-правовий факт укладення оспорюваних правочинів за допомогою втручання «стороннього фактору» всупереч реальної волі позивача, що є підставою для визнання їх не дійсними існував на час розгляду справи, був визначальним для її розгляду та став відомим заявникові в рамках кримінального провадження, отримавши матеріально правове вираження через проведення експертизи. Вказане спростовує доводи відповідачів та третіх осіб, які фактично зводяться до твердження про те, що висновки експертизи є по своїй суті новими доказами, що унеможливлює віднесення їх до категорії нововиявлених та використання в якості підстав перегляду рішення.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути суми судового збору за розгляд заяви за нововиявленими обставинами та за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 46, 191-193, п. 7 ст. 231, ст. 234, 320, 321, 325 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/201/24 від 26.02.2024) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.

2. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме:

- Визнати вчиненими під впливом насильства і недійсними правочини, укладені між позивачем ОСОБА_1 , 1969 року народження та відповідачем ОСОБА_7 , 1942 року народження, а саме:

- Договір дарування цінних паперів, посвідчений 29 грудня 2009 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за реєстром № 2851,

- Договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал Лтд", посвідчений 29 грудня 2009 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за реєстром № 2846,

- Договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Матяш і Матяш", посвідчений 29 грудня 2009 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за реестром № 2847.

2. Витребувати з володіння відповідача ОСОБА_2 належне позивачу майно загальною вартістю 281 082,34 (двісті вісімдесят одна тисяча вісімдесят дві грн. 34 коп.) гривень, що складається з:

- цінних паперів - 19608234 шт. простих іменних акцій ПрАТ „Ужгородський завод Електродвигyн" номінальною вартістю 196 082, 34 гривень;

частки в статутному капіталі ТОВ „Гал Лтд" розміром 100 відсотків вартістю 52 500,00 гривень;

частки в статутному капіталі ТОВ „Матяш і Матяш" розміром 51 відсоток вартістю 32 500,00 гривень.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 03.09.2024

Суддя О. Ф. Ремецькі