ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/4391/23 (922/2159/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ" , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" , 3. Фізичної особи-підприємця Демченко Олександра Миколайовича
про визнання недійсною додаткової угоди, що подана в межах провадження по справі № 922/4391/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ"
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд", звернувся до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо - будівельна компанія Профіт", оскільки боржник має перед кредитором заборгованість на загальну суму 99 670 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.11.2023 було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія Профіт", .

Визнано розмір вимог ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" в сумі 99 757 140,00 грн (99 520 000,00 грн основний борг, 150 000,00 грн. судові витрати у справі № 922/3558/23, 26 840,00 судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 60 300,00 грн витрат пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства).

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо Будівельна компанія Профіт" . Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Попадюка Ігоря Васильовича.

Здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України про відкриття справи про банкрутство боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо Будівельна компанія Профіт" .

На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг +" (вх.№ 35573 від 26.12.2023) на суму 231 383 269,90 грн.

Ухвалою від 10.04.2024 суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (вх. 35573 від 26.12.2023) з грошовими вимогами до боржника. Визнав грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" до боржника у загальному розмірі 231 388 637,90 грн.

В попередньому засіданні 24.06.2024 суд визнав наступні вимоги конкурсних кредиторів:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" в загальній сумі 265 521 264,16 грн, з яких;

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Східбудпостач" до боржника у загальному розмірі 1 834 482,95 грн.;

- Комунального підрядного підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова "Шляхрембуд" у загальному розмірі 268 498,00 грн;

- Головного управління ДПС, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України у загальному розмірі 6 674,00 грн.;

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" до боржника у загальному розмірі 231 388 637,90 грн.

19.06.2024 до суду від ТОВ "Паркінг+" надійшла заява в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, в якій заявник просить суд визнати недійсною Додаткову угоду від 10.01.2022 до Договору Поруки від 01.11.2019, укладену між ТОВ "Овіс Трейд", ТОВ "ДБК "Профіт" та ФОП Демченко О.М. на підставі ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Заява обґрунтована тим, що зазначеною додатковою угодою сторони змінили розмір відповідальності ТОВ "ДБК "Профіт" за зобов`язанням ФОП Демченко О.М. перед ТОВ "Овіс Трейд", позивач вказує, що фактично 10.01.2022 року між сторонами відбувся окремий правочин направлений на зміну прав та обов`язків для сторін та підписаний сторонами у вигляді нової редакції Договору Поруки.

Вказана додаткова угода до договору поруки від 10.01.2022 року попадає в період 3-го строку передбаченого ст. 42 КУзПБ та підлягає визнанню недійсною у зв`язку з тим, що ТОВ "ДБК "ПРОФІТ" взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони ФОП Демченко О.М.

Позивач просить визнати правочин недійсним як фраудаторний, оскільки на фраудаторність додаткової угоди вказує і та обставина, що Кредитор звернувся не до Боржника за захистом порушеного на його думку права, а до Поручителя, що ставить під сумнів існування реальних відносин між сторонами. В той же час, ніяких позовів до ФОП Демченка О.М., як сторони, що безпосередньо порушила зобов`язання за договором безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2019 року №0111/1 ТОВ "ОВІС ТРЕЙД" не пред`явлено.

Суд, дослідивши заяву ТОВ "Паркінг+" (вх. №15918 від 19.06.23024) про визнання недійсним правочину боржника у справі № 922/3369/19 встановив, що розгляд заяви ТОВ "Паркінг+" (вх. №15918 від 19.06.23024) про визнання недійсним правочину боржника слід здійснювати за правилами позовного провадження.

З урахуванням наведеного, зазначеній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю (вх. №15918 від 19.06.23024) про визнання недійсним правочину боржника був присвоєний унікальний номер справи №922/4391/21 (922/2159/24) та відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.06.2024 зазначену справу було передано судді Кононовій О.В. на підставі ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою від 25.06.2024 суд залишив без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (вх. №15918 від 19.06.2022) по справі № 922/4391/23 (922/2159/24).

Надав позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків.

05.07.2024 через систему Електронний суду від представника ТОВ "Паркінг+" надійшла заява (вх. № 17337) про усунення недоліків позовної заяви, в якій на виконання ухвали суду від 25.06.2024 зазначив відомості, про які наголосив суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 15.07.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Встановив відповідачам, відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу Встановив відповідачам, відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам ст.165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду, а докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов.

строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам ст.165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду, а докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Встановив позивачу, відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, строк на подання до суду відповіді на відзив - 5 календарних днів з дня його отримання. Копію відповіді на відзив та доданих до неї документів позивач зобов`язаний надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відповіді на відзив до суду, а докази надіслання надати суду разом із відповіддю на відзив.

Встановив відповідачам, відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, строк на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив - 5 календарних днів з дня її отримання. Зобов`язати відповідача надіслати (надати) заперечення та додані до нього документи іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) такого заперечення до суду. Докази такого надіслання надати суду.

31.07.2024 через систему Електронний суд від ТОВ "Овіс Трейд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. №19194), в якому 2-й відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що факт існування реальних господарських правовідносин між сторонами підтверджений судовими рішеннями, зокрема рішенням по справі № 922/3558/23, ухвалою по справі № 922/4391/23 від 24 червня 2024 року, якою встановлено обставини укладення додаткової угоди та визнано вимоги ТОВ "Овіс Трейд" та ухвалою від 24 червня 2024 року (попереднє засідання), якою визнано вимоги ТОВ "Овіс Трейд". Реальність операцій за твердженнями відповідача підтверджується платіжними дорученнями, які надані до заяви з грошовими вимогами до боржника, які підтверджують рух грошових коштів.

Щодо твердження Позивача про те, що кредитор - ТОВ "Овіс Трейд" звернувся за захистом своїх прав не до боржника, а до поручителя, відповідач посилається на ч.2. чт. 554 Цивільного кодексу України, відповідно якої поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Щодо твердження позивача про взяття боржником на себе зобов`язань без відповідних майнових дій іншої сторони, відповідач зазначає про те, що основний договір про надання поворотної фінансової допомоги було укладено між ТОВ "Овіс Трейд" та ФОП Демченко О.М. з метою зведення автозаправних станцій та поповнення оборотних коштів для здійснення роздрібної торгівлі пальним. ТОВ ДБК "Профіт" було обрано в якості підрядника для будівництва та ремонту автозаправних станцій у зв`язку з тим, що товариство зарекомендувало себе як підрядник, який здійснює роботи якісно, в повному обсязі та вчасно. Таким чином, на переконання 2-го відповідача ТОВ "ДБК Профіт" було заінтересоване в укладенні договору підряду на будівельні роботи та виступило поручителем за договором про надання безповоротної фінансової допомоги для того, щоб в подальшому отримати ці грошові кошти від ФОП Демченко О.М. як плату за будівельні роботи із зведення та ремонту автозаправних станцій. У зв`язку з тим, що на момент укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги, майно, яке може бути передано в заставу (автозаправні станції), ще не існувало, то позичальником ТОВ "Овіс Трейд" було визначено обов`язкову умову для надання позики порука. Оскільки ТОВ "ДБК Профіт" мав значну кількість виграних тендерів і з значними сумами, а також мав дебіторську заборгованість, ТОВ "Овіс Трейд" погодився на те, щоб поручителем був саме ТОВ "ДБК Профіт". Як стверджує відповідач, в цьому полягала мета укладення договору поруки та інтерес поручителя - укладення договору підряду на ремонт та зведення автозаправних станцій, з яких в подальшому ТОВ "ДБК Профіт" мав отримати прибуток.

02.08.2024 до суду через систему Електронний суд від позивача ТОВ "Паркінг+" надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 19439), в який позивач наводить додаткові підстави в обґрунтування вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 10.01.2022 до Договору Поруки від 01.11.2019.

07.08.2024 до суду від ТОВ "Овіс Трейд" через систему Електронний суд надійшли заперечення на відзив (вх. №19839), в яких відповідач зазначає про необґрунтованість тверджень позивача, викладених в письмових поясненнях.

19.08.2024 до суду від ТОВ "Паркінг+" через систему Електронний суд надійшли додаткові пояснення (вх. № 20715), в яких позивач наводить додаткові обґрунтування в підтвердження своєї правової позиції з урахуванням викладених 2-м відповідачем заперечень на відзив.

Інші відповідачі, ТОР "ДБК "Профіт" та ФОП Демченко О.М. своїм правом, наданим відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на позов не надали. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.07.2024 була доставлена до їх електронних кабінетів 15.07.2024.

Таким чином, судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на день розгляду справи по суті від ТОВ "ДБК Профіт" та ФОП Демченко О.М. будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" в особі директора Галинського Олександра Вікторовича та фізичною особою - підприємцем Демченко Олександром Миколайовичем було укладено договір № 0111/1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. (Основний договір).

Відповідно до п. 1. 1 договору Позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу (надалі - Фінансова допомога), а саме передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю відповідно умовам цього Договору.

Пунктом 2.1. договору було передбачено, що поворотна фінансова допомога надається частинами в національній валюті України в межах суми 200 000 000,00 грн. без ПДВ.

З метою забезпечення виконання ФОП Демченко О.М. зобов`язань за договором № 0111/1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" , в особі директора ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Профіт", в особі директора ОСОБА_2 01.11.2019 був укладений договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки в порядку та умовах, передбачених цим договором, Поручитель поручається перед кредитором та зобов`язується відповідати в повному обсязі перед Кредитором за порушення зобов`язань ФОП Демченко Олександра Миколайовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що виникли з Договору №0111/1 від 01.11.2019 та додаткових угод до нього (далі Основний Договір), який був укладений між Кредитором та ФОП Демченком О.М.

Пунктом 1.3. договору поруки встановлено, що поручитель відповідає за виконання зобов`язань Боржника що виникли з Основного договору в межах суми, встановленої п. 2.1 Основного договору в розмірі 200 000 000,00 грн. без ПДВ.

На виконання умов договору № 0111/1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2019 ФОП Демченко О.М. отримав поворотну фінансову допомогу у розмірі 102 020 000,00 грн. та за вимогою від 10.12.2019 року ФОП Демченко О.М. частково повернув отриману поворотну фінансову допомогу у сумі 2 500 00,00 грн.

Рішенням Господарсько суду Харківської області по справі № 922/3558/23 від 04.09.2023, яке набрало законної сили 27.09.2023, суд встановив факт заборгованості ТОВ "Дорожньо-будівельна компанія "Профіт" у сумі 99 520 000,00 грн. та стягнув з ТОВ "Дорожньо-будівельна компанія "Профіт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" грошові кошти у сумі 20 000 000,00 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 150 000,00 грн.

Ухвалою суду від 29.11.2024 про відкриття провадження по цій справі суд визнав розмір вимог ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" в сумі 99 757 140,00 грн (99 520 000,00 грн основний борг, 150 000,00 грн. судові витрати у справі № 922/3558/23, 26 840,00 судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 60 300,00 грн витрат пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства).

В подальшому, 10.01.2022 між сторонами ТОВ "Овіс Трейд" в особі директора Галинського Олександра Вікторовича та ФОП Демченко Олександром Миколайовичем укладена Додаткова угода до договору № 0111/1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01 листопада 2019 року, в якій сторони ТОВ "Овіс Трейд", та ФОП Демченко О.М. домовились внести зміни до п. 2.1. договору № 0111/1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01 листопада 2019 року та викласти його в наступній редакції: "2.1. Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 300 000 000,00 грн. (триста мільйонів гривень 00 коп.) без ПДВ."

Як зазначалось судом, з метою забезпечення виконання ФОП Демченко О.М. зобов`язань за договором № 0111/1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01 листопада 2019, між ТОВ "Овіс Трейд", в особі директора ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ", в особі директора ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

10 січня 2022 року сторони уклади додаткову угоду та виклали договір поруки в новій редакції, а саме відповідно до п. 1.1. договору поруки в порядку та умовах, передбачених цим договором, Поручитель поручається перед кредитором та зобов`язується відповідати в повному обсязі перед Кредитором за порушення зобов`язань фізичної особи підприємця Демченко Олександра Миколайовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (далі Боржник), що виникли з Договору №0111/1 від 01 листопада 2019 року та додаткових угод до нього (далі Основний Договір), який був укладений між Кредитором та Боржником.

Пунктом 1.3. договору поруки встановлено, що поручитель відповідає за виконання зобов`язань Боржника що виникли з Основного договору в межах суми, встановленої п. 2.1 Основного договору в розмірі 300 000 000,00 гривень (триста мільйонів гривень 00 коп.) без ПДВ.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у Постанові від 16.04.2018 у справі №920/847/17, з моменту порушення стосовно боржника провадження у справі про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Відтак, спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні щодо інших законодавчих актів при розгляді справ про банкрутство, а тому правочини, що укладені боржником ТОВ "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ" та стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними не лише за загальними підставами для визнання правочинів недійсними, що встановлені Цивільним кодексом України, а й на підставах, встановлених ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Позивач стверджує про фраудаторність укладеної додаткової угоди від 10.01.2022, оскільки боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій з іншої сторони та уклав економічно не вигідний для себе правочин з метою вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.

Статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених у частині другій статті 16 ЦК України. Разом з цим, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), від 16.11.2022 у справі №44/38-б (910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20 (918/445/22).

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України, та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

- особа (особи) "використовувала/використовували право на зло";

- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);

- враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Тож учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).

Суд звертає увагу, що метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоб юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Правопорядок не може залишати поза реакцією дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").

За цих умов недійсність договору як приватно-правова категорія є інструментом, який покликаний не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів Кодексом визначено механізми визнання недійсними правочинів боржника, які встановлені у статті 7 (загальні підстави оскарження) і в статті 42 (спеціальні підстави оскарження).

Спеціальні підстави недійсності правочинів властиві виключно процедурі банкрутства та закріплені в статті 42 Кодексу. Правочини, які окреслені в цій нормі, вважаються фраудаторними і їх можна поділити на два види.

Перший вид: правочини з цими ознаками можна охарактеризувати як "підозрілі" є лише підозра, що той чи інший правочин укладено на шкоду кредиторам, причому така підозра має підкріплюватися наслідками у вигляді збитків, завданих кредиторам.

Другий вид: якщо суд установить наявність будь-якої з наступних підстав (боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог, укладення договору із заінтересованою особою або ж договору дарування), такий правочин апріорі вважається таким, що укладений на шкоду кредиторам.

Спеціальні підстави можуть бути за стосовані до правочинів, вчинених у так званий підозрілий період, що становить три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство.

У разі оскарження правочину боржника на загальних підставах діє презумпція правомірності правочину, тобто особа, яка його оспорює, повинна довести суду його недійсність (стаття 204 ЦК України). Натомість у разі оскарження правочину на спеціальних підставах усі правочини, вчинені протягом "підозрілого" періоду, за замовчуванням вважаються судом сумнівними, тобто діє презумпція сумнівності правочину, що відображено у відповідних рішеннях Верховного Суду (постанова Касаційного господарського суду (КГС) у складі ВС від 13.02.2019 у справі № 04/01/5026/1089/2011).

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд відзначає, що в даному випадку за визначеними в своїй сукупності критеріями наявні ознаки фраудаторності спірного правочину, що підтверджується наступним.

Відповідно до доданих матеріалів справи документів, вбачається, що при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо - будівельна компанія Профіт", ініціюючий кредитор зазначав про наявність заборгованості останнього перед ним у розмірі 99 670 000,00 грн., що виникла внаслідок невиконання ФОП Демченко О.М. своїх зобов`язань за договором № 0111/1 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2019, за якого боржник виступив поручителем відповідно договору поруки від 01.11.2019.

Як вже зазначалось, ТОВ "Овіс Трейд" звертався до Господарського суду Харківської області з вимогою про стягнення заборгованості з ТОВ "Дорожньо - будівельна компанія Профіт" за вказаним договором та рішенням суду від 04.09.2023 по справі № 922/3558/23 рішенні суд встановив факт наявності заборгованості ТОВ "Дорожньо-будівельна компанія "Профіт" у сумі 99 520 000,00 грн.

Окрім цього, в тексті вказаного рішення суд зазначив, що 14 червня 2023 року ТОВ "ОВІС ТРЕЙД" було направлено до ТОВ "ДБК ПРОФІТ", а ТОВ "ДБК ПРОФІТ" - отримано, датовану 14 червня 2023 року Вимогу вих. № 14/06-01 про виконання ТОВ "ДБК ПРОФІТ" свого обов`язку за Договором поруки від 01.11.2019 та сплати заборгованості третьої особи за Основним договором у загальному розмірі 99 520 000,00 грн., за результатом розгляду якої надано ТОВ "ОВІС ТРЕЙД" відповідь "про визнання своїх зобов`язань за Договором поруки у сумі 99 520 000,00 грн.

Також в тексті рішення вказано, що відповідно до акту звірки взаємних розрахунків, що є підписаним з обох сторін, кінцеве сальдо визначене у розмірі 99 520 000,00 грн. що підтверджується представленими до суду платіжними дорученнями.

Суд зауважує, що 16.10.2023 під час звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Дорожньо - будівельна компанія Профіт" до матеріалів заяви ініціюючим кредитором оскаржувана додаткова угода від 10.01.2022 не надавалась і про існування заборгованості у розмірі 164 450 000,00 грн. зазначено не було.

Водночас до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДБК "Профіт" ініціюючим кредитором ТОВ "Овіс Трейд" була додана вимога від 14.06.2023 вих. № 14/06-01 про повернення поворотної фінансової допомоги за договором № 0111/1 від 01.11.2019 на підставі договору поруки від 01.11.2019, яка направлялась на адресу ТОВ "ДБК "Профіт" та в якій визначений розмір заборгованості ФОП Демченка О.М. за основним договором саме у розмірі 99 520 000,00 грн., що підтверджується відповідним актом звірки станом на 02.06.2023, який підписаний ФОП Демченко О.М. та ТОВ "Овіс Трейд".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.11.2023 було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія Профіт". Визнано розмір вимог ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" в сумі 99 757 140,00 грн (99 520 000,00 грн основний борг, 150 000,00 грн. судові витрати у справі № 922/3558/23, 26 840,00 судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 60 300,00 грн витрат пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства).

Здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України про відкриття справи про банкрутство боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо Будівельна компанія Профіт" (публікація № 71993 від 29.11.2023).

На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "ОВІС ТРЕЙД" (вх.№ 35920 від "28" грудня 2023 р.) з додатковими грошовими вимогами до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ" на суму 165 987 788,49 грн., що виникли на підставі договору поруки від 01.11.2019 та додаткової угоди до нього від 10.01.2022 за період з 30.03.2020 по 24.12.2021.

В своїх запереченнях та поясненнях ТОВ "Овіс Трейд" зазначив, що раніше не заявляв та не вказував про наявність такої додаткової угоди щодо поруки боржника в межах суми 300 000 000,00 грн., оскільки з початку карантину та з почату введення воєнного стану, співробітники, у тому разі бухгалтерія, працювали віддалено. В будівлю, де знаходились документи, було влучення. У зв`язку із службовою недбалістю бухгалтера, яку в подальшому було звільнено (докази також надані до матеріалів справи) були допущені помилки при веденні бухгалтерського обліку.

Суд критично ставиться до вказаної позиції 2-го відповідача та не може залишити поза увагою всі суперечливі дії ТОВ "Овіс Трейд" щодо визначення розміру кредиторської заборгованості як на момент звернення кредитора із позовною заявою про стягнення заборгованості, на момент зверення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДБК "Провіт", так і на момент звернення до суду із заявою з кредиторськими вимогами до боржника, а також дії кредитора щодо внесення виправлень в платіжні вимоги - доручення, що надані кредитором в підтвердження отримання позичальником ФОП Демченком О.М. сум поворотної фінансової допомоги за період з 30.03.2020 по 24.12.2021.

Згідно з приписами Статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд зауважує, що будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення. Оскільки договір поруки є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети (за виключенням випадків коли поручитель бере плату за свої послуги з боржника відповідно до статті 558 ЦК України), то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясувати дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви добросовісними.

Відповідно до усталеної ділової практики боржнику відома особа поручителя і презюмується наявність певних відносин між боржником та поручителем (родинних, особистих, ділових, корпоративних, відносин пов`язаності, афілійованості, економічної залежності чи підпорядкування тощо). Саме ці відносини з боржником, як правило, спонукають поручителя взяти на себе додатковий економічний тягар і на безоплатних підставах укласти договір щодо забезпечення зобов`язань боржника.

При дослідженні матеріалів справи в їх сукупності, судом встановлено, що ані ТОВ ДБК "Профіт" ані ФОП Демченко О.М. не надано жодного доказу в підтвердження наявності будь-яких відносин в розумінні вищенаведеного, які б свідчили про заінтесованість ТОВ "ДБК "Профіт" в покладенні на себе додаткового економічного тягаря щодо забезпечення зобов`язань ФОП Демченка О.М.

В своїх запереченнях 2-й відповідач зазначає, що протягом довгих років ФОП Демченко О.М. здійснював роздрібний продаж пального через мережу АЗС, які як правило ФОП Демченко О.М. орендувались (як приклад декілька договорів оренди додаються). На орендованих АЗС ФОП Демченко О.М. здійснював капітальні та поточні ремонти. Також в планах ФОП Демченко О.М. було придбання у власність АЗС.

Основний договір про надання поворотної фінансової допомоги було укладено між ТОВ "Овіс Трейд" та ФОП Демченко О.М. з метою зведення автозаправних станцій та поповнення оборотних коштів для здійснення роздрібної торгівлі пальним.

2-й відповідач стверджує, що ТОВ ДБК "Профіт" було обрано в якості підрядника для будівництва та ремонту автозаправних станцій у зв`язку з тим, що товариство зарекомендувало себе як підрядник, який здійснює роботи якісно, в повному обсязі та вчасно. Тому ТОВ "ДБК Профіт" було безпосередньо заінтересовано в укладенні договору підряду на будівельні роботи та виступило поручителем за договором про надання безповоротної фінансової допомоги для того, щоб в подальшому отримати ці грошові кошти від ФОП Демченко О.М. як плату за будівельні роботи із зведення та ремонту автозаправних станцій.

У зв`язку з тим, що на момент укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги, майно, яке може бути передано в заставу (автозаправні станції), ще не існувало, то позичальником ТОВ "Овіс Трейд" було визначено обов`язкову умову для надання позики порука. Оскільки ТОВ ДБК Профіт мав значну кількість виграних тендерів і з значними сумами, а також мав дебіторську заборгованість, ТОВ "Овіс Трейд" погодився на те, щоб поручителем був саме ТОВ "ДБК Профіт". Саме в цьому і є, як стверджує відповідач, мета укладення договору поруки та інтерес поручителя - укладення договору підряду на ремонт та зведення автозаправних станцій, з яких в подальшому ТОВ "ДБК Профіт" мав отримати прибуток.

В обґрунтування таких заперечень ТОВ "Овіс Трейд" надав суду копії договорів оренди, укладених ФОП Демченком О.М. з юридичними особами, як то ПП "Схід-Нафта", ТОВ фірма "Промагросервіс", ПП "Стратус!", ТОВ "Балнафтапродукт", ТОВ "Анастасия", відповідно яких ФОП Демченко О.М. орендує у останніх АЗС.

Суд, дослідивши надані докази, зазначає, що вони жодним чином не підтверджують пояснення ТОВ "Овіс - Трейд" щодо намірів ТОВ "ДБК Профіт" та не стосуються обставин, що входять до предмету доказування в цьому спорі.

Доказів, які б підтверджували заінтересованість ТОВ "ДБК Профіт" в укладенні договору поруки щоб в подальшому отримати ці грошові кошти від ФОП Демченко О.М. як плату за будівельні роботи із зведення та ремонту автозаправних станцій до матеріалів справи не додано.

Окрім цього, із статуту ТОВ "ДБК Профіт" вбачається, що серед видів економічної діяльності, зареєстрованих за підприємством, КВЕДів щодо надання послуг з будівництва, як то КВЕД 45.21.1 (будівництво всіх типів будівель: житлових, адміністративних, промислових (цехів, заводів), торгових, транспортних підприємств, складів, закладів культури, освіти та будь-яких інших будівель, крім підприємств важкої (енергетика, гірничодобувна) промисловості) та КВЕД 45.25.1 (буріння та будівництво водяних колодязів, проходження шахтних стволів (шурфів)), - не визначено.

Як вже зазначалось, правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.

Однією із форм такої участі боржника є вчинення ним, за наявності в нього невиконаних зобов`язань та заборгованості перед іншими кредиторами, правочину задля нарощування обсягу наявних кредиторських зобов`язань та в майбутнього формування кредиторської заборгованості із заінтересованим кредитором (так званий "дружній кредитор").

Такий правочин за участі боржника своїм правовим наслідком вчинення очевидно має вплив на розмір задоволених вимог кредитора, які задовольняються за рахунок конкурсної маси та реалізацію ним прав у справі про банкрутство, обсяг наявності яких (зокрема кількісний склад голосів на зборах та комітеті кредиторів) перебуває в залежності від наявних в нього визнаних судом вимог до боржника.

Кредитор як особа, в якої наявний інтерес у справі про банкрутство збільшення ліквідаційної маси боржника та задоволення за рахунок неї його грошових вимог до боржника, має право на звернення до суду з заявою про визнання недійсним правочину боржника, який було вчинено до відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.

Договір поруки не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником шляхом штучного нарощування кредиторської заборгованості, створення переваг для задоволення вимог "дружнього" кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам і як наслідок порушення встановленої законом черговості або пропорційності задоволення вимог окремого класу кредиторів та створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Суд зауважує, що провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається про людське око, таким критеріям відповідати не може.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості, при оскарженні угод боржника в порядку спеціальних норм КУзПБ, або за правилами норм ЦК України, суду слід розглядати відповідні заяви пов`язані із недійсністю правочинів із застосуванням засад змагальності сторін у поєднанні з детальною перевіркою реальності проведення господарських операцій та наміру створення саме тих правових наслідків, що притаманні певним видам господарських правочинів.

Суд зазначає, що первісний договір поруки в межах виконання зобов`язання ФОП Демченком О.М. у розмірі 200 000 000,00 грн. був укладений 01.11.2019. Позика була надана ФОП Демченку О.М. у 2019 році в сумі 102 020 000,00 грн. При цьому за вимогою від 10.12.2019 року ФОП Демченко О.М. частково повернув отриману поворотну фінансову допомогу у сумі 2 500 00,00 грн., внаслідок чого невиконаним залишилось зобов`язання щодо повернення фінансової допомоги у розмірі 99 520 000,00 грн. Кредитор не заявляв вимоги безпосередньо до позичальника, а звернувся відразу з позовом про стягнення з поручителя суми невиконаного зобов`язання, а потім із з заявою про визнання грошових вимог до Боржника у справі про банкрутство.

Також, при укладенні оспорюваної додаткової угоди щодо поруки на суму зобов`язань ФОП Демченко О.М. у розмірі 300 000 000,00 грн., мало місце вже невиконане останнім зобов`язання в значному розмірі 99 520 000,00 грн. Так, укладення оспорюваної додаткової угоди до договору поруки щодо виконання зобов`язання, яке вже було порушено та мало місце невиконання умов оплати в значному розмірі, про що було відомо боржнику, на переконання суду також свідчить про сумнівність економічної обґрунтованості цієї угоди та відсутність наміру реального виконання зобов`язання, яке прийнято боржником за оспорюваним договором поруки.

Також суд бере до уваги існування значної кредиторської заборгованості боржника станом на момент укладення додаткової угоди, що підтверджується відповідними заявами кредиторів, які звернулись до суду з грошовими конкурсними вимогами та факт наявності якої був встановлений судом при розгляді цих заяв в попередньому засіданні.

Окрім цього матеріали справи не містять інформації та жодних доказів в підтвердження виконання ТОВ "ДБК "Профіт" зобов`язань за договором поруки або наміру, направленого на виконання своїх зобов`язань за таким договором та додаткової угоди до нього.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про здійснення відповідачами, шляхом укладення спірного договору умисних та недобросовісних дій, які сумнівно та безпідставно зменшують розмір активів боржника та навпаки штучно збільшують його боргові зобов`язання, вочевидь є зловживання правом та основною ознакою фраудаторного правочину. Отже, за відсутності належних та достовірних доказів в підтвердження реальності, доцільності та економічної мети укладення оспорюваної додаткової угоди, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та визнання недійсною додаткової угоди від 10.01.2022 р. до договору поруки від 01.11.2019р. укладеної ТОВ «Овіс Трейд», ТОВ «ДБК «Профіт» та ФОП Демченко, відповідно до ч.2 ст 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо тверджень ТОВ "Овіс Трейд" про те, що в попередньому засіданні суду по справі № 922/4391/23 судом досліджувались обставини укладення додаткової угоди та визнано обґрунтованими заявлені вимоги ТОВ "Овіс Трейд", що виникли на підставі оспорюваної додаткової угоди, про що зазначено в ухвалі суду від 24.6.2024, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

В силу вказаних вище норм, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 12.10.2021 у справі №01/1494 (14- 01/1494));

- законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин 3, 6 статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України.

Тобто належним способом захисту в такому випадку є саме звернення заінтересованої особи в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд констатує, що на момент розгляду заяви з додатковими конкурсними грошовими вимогами ТОВ "Овіс Трейд" до боржника, що виникли на підставі оспорюваної додаткової угоди, зазначена угода не була визнана недійсною у встановленому законом порядку.

ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що посилання 2-го відповідача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.06.2024, якою були визнані грошові вимоги, що виникли на підставі оспорюванюї додаткової угоди є безпідставними.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн на відповідачів.

Керуючись статтями 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною Додаткову угоду від 10.01.2022 до Договору Поруки від 01.11.2019, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд", Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК "Профіт" та Фізичною особою - підприємцем Демченко О.М.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ" (адреса: 61003, м. Харків, вул. Кузнєчна, буд. 2, кім. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (адреса 61030, м. Харків, вул. Диканівська, 51, ) - 1 009,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" (адреса: 61058, м. Харків, вул. Клочківська, 98А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (адреса 61030, м. Харків, вул. Диканівська, 51, ) - 1 009,34 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Демченко Олександра Миколайовича (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (адреса 61030, м. Харків, вул. Диканівська, 51, ) - 1 009,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркінг+" (адреса 61030, м. Харків, вул. Диканівська, 51, ).

Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожно-будівельна компанія ПРОФІТ" (адреса: 61003, м. Харків, вул. Кузнєчна, буд. 2, кім. 6, ).

Відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" (адреса: 61058, м. Харків, вул. Клочківська, 98А, ).

Відповідач 3: Фізична особа - підприємець Демченко Олександр Миколайович (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Повне рішення складено "09" вересня 2024 р.

Суддя О.В. Кононова