ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Справа № 918/1198/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року по справі №918/1198/23 (суддя Войтюк В.Р.).

час та місце ухвалення додаткового рішення: 20 травня 2024 року; м. Рівне, вул. Набережна, 26-А; вступна і резолютивна частина проголошена о 13:00 год; повний текст додаткового рішення складено 23 травня 2024 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ричел"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості в сумі 655 714 грн 33 коп.

за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ричел"

про стягнення в сумі 93 545 грн 59 коп.

за участю представників сторін:

від Первісного Позивача - Осадча Л.В.;

від Первісного Відповідача - Тарасюта Н.В..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ричел" (надалі Первісний Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (надалі Первісний Відповідач) про стягнення боргу в сумі 514837 грн 27 коп. за поставлений товар, 113811 грн 33 клп. інфляційних втрат, 27065 грн 73 коп. 3 % річних.

Окрім того, Первісним Відповідачем подано зустрічну позовну заяву до Первісного Позивача про стягнення 46 217 грн 19 коп. пені, 47 328 грн 40 коп. штрафу, яка обґрунтована, тим що, Первісний Позивач не виконав зобов`язань визначених договором поставки № 53-122-01-21-11581 від 17 грудня 2021 року (а саме не належне виконання договору в частині строків поставки товару).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 7 лютого 2024 року, первісний позов задоволено частково: стягнуто з Первісного Відповідача на користь Первісного Позивача 514 837 грн 27 коп. основного боргу, 129 564 грн 30 коп. інфляційних втрат, 26 996 грн 68 коп. 3% річних; в частині стягнення 68 грн 74 коп. 3% річних відмовлено. Водночас судом зустрічний позов задоволено та стягнуто з Первісного Позивача на користь Первісного Відповідача 46 217 грн 19 коп. пені та також 47 328 грн 40 коп. штрафу.

13 лютого 2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення місцевого господарського суду від Первісного Позивача надійшла заява, в якій Первісний Позивач просив суд стягнути з Первісного Відповідача витрати на професійну правничу допомогу (том 2, а.с. 210-211).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 лютого 2024 року розгляд заяви Первісного Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено на 4 березня 2024 року.

15 лютого 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від Первісного Відповідача надійшли заперечення щодо заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Первісний Відповідач вказав, що у заяві про ухвалення додаткового рішення від 12 лютого 2024 року представник Первісного Позивача зазначив, що вартість послуг, наданих представником Первісного Позивача є фіксованою, та що у договорі про надання юридичних послуг від 4 лютого 2022 року № 04-Ю/2022 ні ціна договору, ні порядок обчислення гонорару не встановлений, а у договорі про надання правничої допомоги від 18 грудня 2023 року № 07/2023 (пункт 3.1) зазначено лише про те, що порядок обчислення гонорару визначається окремою угодою, яка не була додана до заяви від 12 лютого 2024 року. Первісний Відповідач зазначив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17). Враховуючи неспівмірність стягнутих витрат на правничу допомогу, у відповідності до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, Первісний Відповідач просив зменшити розмір необгрунтовано завищених витрат, на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України до 5 000 грн.

Судом першої інстанії прийнято додаткове рішення від 20 травня 2024 року по справі №918/1198/23.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що відповідно до додаткової угоди № 2 від 3 листопада 2023 року до договору про надання юридичних послуг № 04-Ю/2022 від 4 лютого 2022 року, сторонами погоджено ціну наданих послуг за підготування процесуальних документів та представництво у справі (у якості первісного позивача), а саме 55 000 грн. Констатував, що Актом № 39/2023 від 22 листопада 2023 року до договору про надання юридичних послуг № 04-Ю/2022 від 4 лютого 2022 року, Первісний Позивач прийняв надані послуги на суму 55000 грн та що відповідно до додаткової угоди № 4 від 14 листопада 2023 року до договору про надання юридичних послуг № 04-Ю/2022 від 04 лютого 2022 року, сторонами погоджено ціну наданих послуг за підготування процесуальних документів та представництво у справі (у якості відповідача за зустрічним позовом), а саме 30 000 грн.

Також суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог. Оцінюючи витрати Первісного Позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному випадку є призначення Первісному Позивачу 28 650 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що розподіляючи витрати за послуги адвоката, докази понесення судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі за рахунок іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції додатковим рішенням, Первісний Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить судове рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з Первісного Відповідача на користь Первісного Позивача 28650 грн витрат на правничу допомогу та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким зменшити розмір необґрунтовано завищених витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Первісний Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що у заяві про ухвалення додаткового рішення від 12 лютого 2024 року представник Первісного Позивача зазначив, що вартість послуг, наданих представником Первісного Позивача є фіксованою, наголошуючи, що у договорі про надання юридичних послуг від 4 лютого 2022 року № 04-Ю/2022 а ні ціна договору, а ні порядок обчислення гонорару не встановлений. В той час як у договорі про надання правничої допомоги від 18 грудня 2023 року № 07/2023 (пункт 3.1) зазначено лише про те, що порядок обчислення гонорару визначається окремою угодою, яка не була додана до заяви від 12 лютого 2024 року. Первісний Відповідач зазначив, що додаткові угоди від 3 листопада 2023 року № 2, від 6 грудня 2023 року № 3, від 14 грудня 2023 року № 4 із погодженням ціни послуг були надані Первісним Позивачем до додаткових пояснень від 1 березня 2024 року, тобто лише після того, як на це зверталася увага у заяві про зменшення адвокатських витрат від 14 лютого 2024 року. При цьому, на переконання апелянта, вказані додаткові угоди були надані до суду з порушенням строку, встановленого частиною 8 статті 129 ГПК України, тобто не були надані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (рішення ухвалено 7 грудня 2024 року), а тому не мали бути прийняті судом як докази, які містять ціну та порядок обчислення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи неспівмірність стягнутих витрат на правничу допомогу, у відповідності до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, Первісний Відповідач просив зменшити розмір необгрунтовано завищених витрат, на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України до 5 000 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Первісного Відповідача на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року (том 3, а.с. 228).

22 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Первісного Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в котрому Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити додаткове рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Первісний Позивач вказав, що вартість виконаних робіт, їх перелік зазначаються в актах виконаних робіт, що саме по собі є достатнім для встановлення та підтвердження надання правової допомоги, її об`єму, переліку та вартості. Зазначив, що Додаткові угоди № 2 від 3 листопада 2023 року, № 3 від 6 грудня 2023 року та № 4 від 14 грудня 2023 року були надані у якості додаткових роз`яснень, що дублювали зміст та суть попередньо наданих Первісним Позивачем документів. За позиції Первісного Позивача додатково надані документи не є основними доказами по справи, а лише вказували на відповідність попередніх доказів аргументам Первісного Позивача. Щодо того, що додаткові докази були надані в супереч частині 8 статті 129 ГПК України, то Первісний Позивач вказав, що додаткові пояснення разом з документами були надані до суду на підставі статті 42 ГПК України. Первісний Позивач вказав, що при реєстрації в системі «Електронний суд» у Позивача виникли труднощі, які останній не міг вирішити навіть з службою підтримки. В результаті чого, враховуючи, що без наявності відповідного електронного кабінету, Господарський суд не може прийняти документи сторони, а також те, що через відсутність відповідного кабінету може бути поставлено під ризик питання захисту прав та фінансових інтересів Позивача, представником Первісного Позивача була надана допомога у відповідній реєстрації, що надалі дало можливість реалізувати право Первісного Позивача на судовий захист. За таких обставин, Первісного Позивача вважає що такі дії були пов`язані з даною справою та визначали право особи на судовий захист, а отже вони є складовою у даній справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 серпня 2024 року проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28 серпня 2024 року об 14:00 год..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 серпня 2024 року, клопотання Первісного Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, розгляд справи призначено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні від 28 серпня 2024 року, яке проведено в режимі відеоконференції, представник Первісного Відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір необґрунтовано завищених витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн. Представник зазначив, що у заяві про ухвалення додаткового рішення від 12 лютого 2024 року представник Первісного Позивача зазначив, що вартість послуг, наданих представником Первісного Позивача є фіксованою, однак у договорі про надання юридичних послуг від 4 лютого 2022 року № 04-Ю/2022 а ні ціна договору, а ні порядок обчислення гонорару не встановлений. В той же час як у договорі про надання правничої допомоги від 18 грудня 2023 року № 07/2023 (пункт 3.1) зазначено лише про те, що порядок обчислення гонорару визначається окремою угодою, яка не була додана до заяви від 12 лютого 2024 року. Представник Первісного Відповідача зазначив, що додаткові угоди від 3 листопада 2023 року № 2, від 6 грудня 2023 року № 3, від 14 грудня 2023 року № 4 із погодженням ціни послуг були надані Первісним Позивачем до додаткових пояснень від 1 березня 2024 року, тобто лише після того, як на це зверталася увага у заяві про зменшення адвокатських витрат від 14 лютого 2024 року. При цьому, за доводами представника, вказані додаткові угоди були надані до суду з порушенням строку, встановленого частиною 8 статті 129 ГПК України, тобто не були надані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (рішення ухвалено 7 грудня 2024 року), а тому не мали бути прийняті судом як докази, які містять ціну та порядок обчислення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи неспівмірність стягнутих витрат на правничу допомогу, у відповідності до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, представник Первісного Відповідача просив зменшити розмір необгрунтовано завищених витрат, на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України до 5 000 грн.

В судовому засіданні від 28 серпня 2024 року, яке проведено в режимі відеоконференції, представник Первісного Позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги Первісного Відповідача та просила залишити додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказавши, що вартість виконаних робіт, їх перелік зазначаються в актах виконаних робіт, що саме по собі є достатнім для встановлення та підтвердження надання правової допомоги, її об`єму, переліку та вартості. За доводами представника додаткові угоди № 2 від 3 листопада 2023 року, № 3 від 6 грудня 2023 року та № 4 від 14 грудня 2023 року були надані у якості додаткових роз`яснень, що дублювали зміст та суть попередньо наданих Первісним Позивачем документів. Вказав, що додатково надані документи не є основними доказами по справи, а лише вказували на відповідність попередніх доказів аргументам Первісного Позивача. Щодо того, що додаткові докази були надані в супереч частині 8 статті 129 ГПК України, то пердставник вказав, що додаткові пояснення разом з документами були надані до місцевого господарського суду на підставі статті 42 ГПК України. Представник Первісного Позивача вказав, що на сьогоднішній день 5000 грн, це сума судових витрат котру визнає Первісний Відповідач навіть не є мінімальною заробітною платою та що помічниками Первісного Позивача з підготовки даної справи до розгляду було потрачено багато часу та ресурсів.

Заслухавши пояснення представників Первісного Позивача та Первісного Відповідачів, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Первісного Відповідача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Первісного Відповідача слід задоволити частково, а оскаржуване додаткове рішення змінити, шляхом викладення його змісту в редакції даної постанови. При цьому колегія апеляційного господарського суду виходила з наступного.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Даний висновок викладено і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21

Водночас, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу дії частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначає, що разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Крім того, частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок наведно в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року в справі № 927/237/20.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 918/1198/23 від Первісної Позивача надійшли наступні докази: договір про надання юридичних послуг від 4 лютого 2022 року №04-Ю/2022; копію акту від 22 листопада 2023 року №39/2023 про надання юридичних послуг, копію акту від 9 лютого 2024 року №04/2023 про надання юридичних послуг, копію виписку по рахунку від 23 листопада 2023 року про сплату Первісним Позивачем на користь представника 55000 грн.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суду враховує, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 7 лютого 2024 року, первісний позов задоволено частково; стягнуто з Первісного Відповідача на користь Первісного Позивача 514 837 грн 27 коп. основного боргу, 129 564 грн 30 коп. інфляційних втрат, 26 996 грн 68 коп. 3% річних; в частині стягнення 68 грн 74 коп. 3% річних відмовлено. Також суд апеляціної інстанції враховує факт того, що зустрічний позов задоволено та стягнуто з Первісного Позивача на користь Первісного Відповідача 46 217 грн 19 коп. пені, 47 328 грн 40 коп. штрафу.

Відтак, колегія суду констатує підставність висновків суду першої інстанції в частині витрат Первісного Позивача щодо зустрічного позову, котрий діючи в правовому полі частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не прийняв до уваги та розрахунку акт від 9 лютого 2024 року № 04/2023 в сумі 30 000 грн (том 2, а.с. 246), оскільки перераховані у ньому послуги - з вивчення зустрічної позовної заяви, написання відзиву на зустрічну позовну заяву, заперечень не можуть бути покладені на Первісного Відповідача, адже позовні вимоги за зустрічним позовом були задоволені в повному обсязі, що відображено в рішенні місцевого господарського суду.

В той же час, колегія суддів, зважаючи на заперечення апеляційної скарги щодо неспівмірності та завищенності судових витрат за первісним позовом, досліджує акт від 22 листопада 2023 року №39/2023 про надання юридичних послуг (том 2, а.с. 245) на предмет критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з обставин справи.

В акті перелічено ряд послуг, таких як: вивчення договору, вивчення специфікації, вивчення технічної специфікації, бухгалтерських документів, виокремлюється консультування з питань звернення до суду, виготовлення позовної заяви, виготовлення додатків до позовної заяви, перевірка законодавства у подібних справах - які, по своїй суті, є послугою яка полягає у написанні позовної заяви, адже для того щоб написати позовну заяву і потрібно вчинити ряд підготовчих дій щодо вивчення нормативної та доказової бази для її написання.

Щодо допомоги в реєстрації електронного кабінету в системі «Електронний суд», то це є процесуальним обов`язком самого Первісного Позивача та його представника, виконання якого є підставою для подальшої участі у господарському процесу пов`язаному з розглядом його позовної заяви, тому такі витрати по наданню послуги щодо реєстрації «Електронного кабінету» не можуть покладатися на Первісного Відповідача.

Що ж стосується заяви про збільшення розміру позовних вимог за первісним позовом, то як вбачається з матеріалів справи, її підготовка була викликана внаслідок невірного підрахунку Первісним Позивачем індексів інфляції (том 2, а.с 71), і, у випадку недопущення ним помилки, необхідність у такій заяві була б відсутня.

В той же час, що ж стосується заперечень апеляційної скарги з-приводу порушення Первісним Позивачем порядку подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, то колегія суду зауважує наступне.

13 лютого 2024 року через відділу канцелярії та документального забезпечення суду від Первісного Позивача надійшла заява, в якій Первісний Позивач просив суд стягнути з Первісного Відповідача витрати на професійну правничу допомогу (том 2, а.с. 210-211), без долучення будь-яких додаткових угод.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 лютого 2024 року розгляд заяви Первісного Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено на 4 березня 2024 року.

Додаткові угоди від 3 листопада 2023 року № 2, від 6 грудня 2023 року № 3, від 14 грудня 2023 року № 4 із погодженням ціни послуг були надані Первісним Позивачем до додаткових пояснень від 1 березня 2024 року (том 3, а.с. 39-51).

Дане свідчить про те, що вказані додаткові угоди були надані до суду з порушенням строку, встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, тобто не були надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (рішення ухвалено 7 грудня 2024 року) разом із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу (том 2, а.с. 210-212), а тому не приймаються судом як докази і не підлягають дослідженню.

При цьому, покликання представника Первісного Відповідача при подання даних доказів на статтю 42 Господарського процесуального кодексу України є безпідставним та спростовується частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Між тим, стаття 42 Господарського процесуального кодексу України визначає права та обов`язки сторін, регулюючи загальний порядок та перелік прав та обов`язків, не окреслюючи при цьому порядок та строки тих можливостей, що проявляються у вигляді подання відповідних клопотань та заяв, які й направленні на виконання прав та обов`язків сторін. При цьому, представник Первісного Відповідача покликаючись на статтю 42 Господарського процесуального кодексу України, залишає поза увагою частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, котра є спеціальною процесуальною нормою до даних правовідносин та регулює порядок, строки подання доказів та клопотань.

В той же час, представником Первісного Позивача долучені до матеріалів справи акти надання адвокатських послуг, в яких відображено перелік наданих послуг та їх вартість, котрі досліджені вище в постанові.

Поряд з тим, враховуючи все вищевстановлене, апеляційний господарський суд наголошує, що про визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні "Лавентс проти Латвії" (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Відтак, враховуючи усе описане вище, колегія суддів резюмує, що всі роботи котрі відображаються в акті №39/2023 від 22 листопада 2023 року про надання юридичних послуг зводилися саме до робіт пов`язаних із написанням позовної заяви.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір таких витрат є завищеними та по-суті, порушують критерій розумності їх розміру, що є підставою для їх зменшення. При цьому з огляду на критерій надмірного збагачення, суд апеляційної інстанції звертає увагу Первісного Позивача, що його первісний позов у чилу дії норм діючого ГПК України, є незначним, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що витрати за розгляд незначної справи в сумі 55000 грн є завищенними та мають ознаки нерозумності їх розміру в контексті позиції ЄС.

Дане на переконання колегії суду свідчить про те, що первісний позов по справі № 918/1198/23 є незначним та не є складним, з огляду на суму первісного позову та те, що оскільки стягнення заборгованості за поставлену продукцію при наявності документів, які підтверджують факт поставки такої продукції, не потребує опрацювання значного масиву документації чи здійснення додаткових розрахунків. Стосовно розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, то такий розрахунок також є не складним та затратним у контексті часу, особливо зважаючи на наявність великої кількості електронних сервісів, які в автоматичному режимі здійснюють такі розрахунки за заданими параметрами.

З огляду на вищеописане колегія суддів виснує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Схожі за змістом позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 30 січня 2023 року у справі №910/7032/17.

Отже виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу розумності судових витрат, балансу інтересів сторін, враховуючи всі аспекти та складність даної справи, зважаючи на поставку товару та враховуючи заперечення Первісного Відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд первісного позову, а також зважаючи на задоволення зустрічних позовних вимог Первісного Відповідача, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з Первісного Відповідача на користь Первісного Позивача 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. В задоволенні решти судових витрат на правничу допомогу апеляційний господарський суд відмовляє.

Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції в частині покладення на Первісного Відповідача 28650 витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи в цій частині нове рішення, яким стягує з Первісного Відповідача на користь Первісного Позивача 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд частково задоволює апеляційну скаргу Первісного Відповідача змінюючи судове рішення в частині розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу, шляхом викладення резолютивної частини рішення в редакції даної постанови.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року по справі №918/1198/23 - задоволити чатково.

2. Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року по справі №918/1198/23 - змінити, виклавши резолютивну частину додаткового рішення в наступній редакції:

"1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ричел" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34403, Рівненська область, м. Вараш; код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ричел" (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8; код 38258663) 15000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу."

3. В решті додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року по справі №918/1198/23 - залишити без змін.

4. Господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

7. Справу №918/1198/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 3 вересня 2024 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.