ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м.Дніпро Справа № 904/5613/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Зелецький Р.Р.

представники сторін:

від позивача: Абашина А.Є.;

від відповідача: Заклецький В.В.;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 року у справі №904/5613/23 (суддя Крижний О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Суха балка", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Суха балка" боргу у розмірі 533 090,56 грн, збитків від інфляції в розмірі 97 559,93 грн та 3% річних у розмірі 21 685,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору №1725 від 07.09.2018 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 року у справі №904/5613/23 позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс" основний борг у розмірі 533 090,56 грн, 3% річних у розмірі 21 685,00 грн, збитки від інфляції у розмірі 97 559,93 грн та судовий збір у розмірі 9785,03 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обставинами неналежного виконання відповідачем умов договору №1725 від 07.09.2018 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем товар, наявністю заборгованості у сумі 533 090,56 грн, правом позивача на стягнення 3% річних на інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України.

Приватне акціонерне товариство "Суха балка", не погодившись з рішенням суду, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 року у справі №904/5613/23 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що аналіз положень укладеного сторонами договору дає підстави стверджувати, що обов`язковою передумовою здійснення відповідачем оплати за партію товару є надання позивачем повного пакету документів, передбачених, зокрема, п. 2.3 цього договору. У випадку не виконання цього обов`язку позивачем у відповідача не настає обов`язок здійснювати оплату за товар, а штрафні санкції до відповідача за порушення строків розрахунків за договором не застосовуються, 3% річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не підлягають стягненню з відповідача.

Скаржник вказує, що позивач не додав до позовної заяви доказів надання відповідачу повного пакету документів, передбачених положеннями договору, зокрема, рахунків- фактури, що є передумовою здійснення відповідачем оплати за поставлений товар. Відтак, докази виникнення у відповідача обов`язку здійснення оплати за договором відсутні.

Також апелянт посилається на факт настання форс-мажорних обставин, що підтверджується листом Торгово-промислової палата України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що відповідач не надсилав позивачу повідомлення про порушення умов пункту 2.3 договору, що свідчить про те, що позивачем було надано належним чином оформлений повний пакет документів, зазначених в пункті 2.3 договору. Товар було прийнято відповідачем та підписано видаткові накладні без зауважень. Будь-які заперечення відповідача щодо неотримання вищевказаних документів одночасно з товаром, видаткові накладні не містять.

Зазначає, що:

- відповідачем не були вчинені дії, передбачені вказаними умовами договору при настанні форс-мажорних обставин;

- відповідачем взагалі не надано належних та допустимих доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 року в Україні воєнного стану та неможливістю виконання скаржником своїх зобов`язань за договором;

- відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання ним конкретних зобов`язань за договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2024 року для розгляду справи визначена колегія суддів у складі головуючого судді Верхогляд Т.А., суддів Паруснікова Ю.Б., Іванова О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2024 року витребувано у господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/5613/23; відкладено розгляд питання щодо руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.02.2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано час для усунення недоліку скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 року у справі №904/5613/23; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.05.2024 року на 10:50.

У судовому засіданні 21.05.2024 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.07.2024 року о 11:00 год.

У судовому засіданні 16.07.2024 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.09.2024 року о 14:15 год.

У судовому засіданні 04.09.2024 року представники сторін надали пояснення по справі. Судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та надані заперечення, заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Суха Балка" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс" (постачальник) укладено договір №1725, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Згідно з п. 1.2 договору номенклатурний перелік, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору. При зазначенні переліку, асортименту в специфікаціях (додатках) обов`язково узгоджуються код УКТ ЗЕД товару з дотриманням наступних вимог: при придбанні товарів, вироблених в Україні (крім підакцизних) вказується не менш як 4 перших символів коду УКТ ЗЕД; при придбанні товарів, імпортованих в Україну та підакцизних, вказується 10 символів коду УКТ ЗЕТ.

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями. Партія товару товар, оформлений одним товарно-транспортним документом. Базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити, узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках до цього договору).

На кожну поставлену партію товару постачальник повинен надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру - 1 примірник (оригінал); сертифікат якості виробника/паспорт на товар - 1 примірник (оригінал або копія, завірена печаткою постачальника); видаткову накладну - 1 примірник (оригінал) та необхідну кількість копій в залежності від виду транспорту; інші документи, перераховані в специфікації (додатку). Зазначені вище документи при поставці товару автотранспортом надаються постачальником одночасно з товаром, а при поставці залізничним транспортом не пізніше, ніж через два робочих дні з дати прибуття товару до покупця. В зазначених вище документах поруч з найменуванням товару зазначається код УКТ ЗЕД такого товару з дотриманням вимог, вказаних в п. 1.2 договору (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 2.4 договору датою поставки товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні товару; при поставці залізничним транспортом відмітка станції призначення в залізничній накладній, якщо інше не обумовлено специфікацією (додатком). Право власності на товар, а також всі пов`язані з ним ризики переходить від постачальника до покупця у відповідності до умов переходу права власності на товар, визначений у специфікаціях (додатках).

Відповідно до п. 3.1 договору ціна товару встановлюється та узгоджується сторонами відповідно до п. 1.2 цього договору. Загальна вартість договору визначається вартістю всіх специфікацій (додатків), підписаних по цьому договору, які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 4.1 договору унормовано, що оплата вартості партії товару (платежі) здійснюються в гривнях, на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі, на умовах оплати узгоджених сторонами у відповідній специфікації (додатках) до цього договору. У цьому випадку умови оплати поширюються тільки на партії товару, передбаченими такими специфікаціями (додатками). Підставою для оплати узгодженої до відвантаження партії товару є виставлений постачальником рахунок (п. 4.2 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Моментом підписання договору є дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторонці цього договору (п. 13.5 договору з урахуванням додаткових угод №1 від 27.12.2019 року та №2 від 31.12.2020 року).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписано специфікації №40 від 31.12.2020 року про поставку товару на суму 3 666,60 грн зі строком оплати 40 календарних днів з моменту поставки; №57 від 15.12.2021 року про поставку товару на суму 171591,00 грн зі строком оплати 30 календарних днів з моменту поставки; №59 від 28.01.2022 року про поставку товару на суму 279206,40 грн зі строком оплати 30 календарних днів з моменту поставки; №64 від 15.02.2023 року про поставку товару на суму 98481,00 грн зі строком оплати 30 календарних днів з моменту поставки, при умові оплати заборгованості на суму відвантаження.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивачем надані видаткові накладні №ТП-00000485 від 27.01.2021 року на суму 3 666,60 грн, №ТП-00001701 від 11.03.2021 року на суму 115 488,00 грн, №ТП-00000218 від 17.01.2022 року на суму 17 2125,00 грн, №ТП-00001132 від 22.02.2022 року на суму 279 540,00 грн, №ТП-00000755 від 22.02.2023 року на суму 98 481,00 грн. Також позивачем виставлені на оплату рахунки-фактури, всього на суму 669 300,60 грн.

Позивач зазначає, що відповідач лише частково розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 533 090,56 грн, що і стало причиною виникнення спору.

На думку колегії суддів суд при вирішенні даного спору надав вірну правову оцінку правовідносинам сторін, наявним у справі доказам і висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог апелянт не спростував.

Так, згідно ст.174 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ст. 202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем поставлено відповідачу товар та вказаний товар прийнято, що останній не заперечує.

У свою чергу, відповідач лише частково розрахувався з позивачем, що є причиною даного спору.

Обов`язок відповідача (покупця) оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (ст. ст. 655, 692, 712 ЦК України, ч.1 ст. 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем (постачальником) рахунку-фактури на оплату здійсненої поставки.

Колегією суддів відхиляються доводи відповідача щодо ненастання строку оплати у зв`язку з відсутністю виставленого позивачем рахунку-фактури.

У постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 905/2245/17 було зазначено наступне: "Стосовно невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку-фактуру судова колегія вважає, що невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Так, за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України".

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 915/641/19, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 року у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 року у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 року у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 року у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 року у справі № 915/400/18).

Отже, суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за поставлений товар.

У відповідності з п. 4.3 договору у випадку, коли документи, зазначені в пункті 2.3 умов цього договору, не надані постачальником у встановлений в п. 2.3 договору строк або оформлені неналежним чином (з порушенням чинного законодавства та умов цього договору), про що покупець направляє постачальнику відповідне повідомлення про порушення умов пункту 2.3 договору, покупець має право затримати оплату товару до надання постачальником повного комплекту належним чином оформленої документації, при цьому термін оплати, вказаний у пункті 4.1 договору збільшується на період надання документів, зазначених у пункті 2.3 договору, оформлених належним чином. Також в даному випадку, штрафні санкції до покупця за порушення строків розрахунків за договором не застосовуються.

Однак, доказів того, що відповідач звертався до позивача із відповідним повідомленням матеріали справи не містять.

Правові наслідки невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару, передбачені ст. 666 ЦК України.

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач керуючись вказаними положеннями звертався до позивача, зокрема, встановлював час для надання товаросупровідних документів, відмовлявся від договору та повертав товар продавцеві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк оплати товару настав з урахуванням строків, визначених у специфікаціях.

Листом від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 року "Про введення воєнного стану".

Щодо питання форс-мажорних обставин суд враховує, що 13.05.2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 року можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом.

Одночасно в листі вказано, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014 року, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати.

Однак, відповідачем не надано доказів настання обставин непереборної сили, які завадили йому здійснити своєчасний розрахунок за поставлений товар.

Згідно з п. 10.2 договору до форс-мажорних обставин належать: війна і військові конфлікти, терористичні акти, аварії на транспорті, цивільні безлади, страйки, рішення і розпорядження урядових і державних органів, а також будь-які інші події і факти, які перебувають поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули або впливають на виконання сторонами зобов`язань за цим договором. До обставин непереборної сили відносяться: стихійні лиха, пожежа, землетрус, повінь, епідемії та інші природні явища, що знаходяться поза контролем сторін, коли їх неможливо уникнути і подолати, і якщо ці обставини вплинули на виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

У разі виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили строк виконання за договором відповідно відсувається на час, протягом якого діяли обставини. Сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за договором, внаслідок виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили, зобов`язана сповістити іншу сторону про це в письмовому вигляді протягом 10-ти (десяти) календарних днів (з попереднім одночасним направленням повідомлення в найкоротші терміни по факсу або телеграмою) про настання, терміни можливого їх припинення, характер несприятливих обставин, що наступили і можливі наслідки (п.10.3, 10.4 договору).

Відповідач на виконання п.п. 10.3., 10.4. договору не повідомляв позивача про настання для нього форс-мажорних обставин, які заважають виконанню умов цього договору.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 533 090,56 грн.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та заявив до стягнення також 3% річних у розмірі 21685,00 грн за період з 01.04.2021 року по 12.10.2023 року та інфляційні втрати у розмірі 97 559,93 грн з квітня 2021 року по вересень 2023 року.

Відповідач не надав заперечень щодо правильності розрахунку позивача ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи.

З огляду на те, що відповідач не надав доказів своєчасного погашення заборгованості, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат у заявлених позивачем сумах.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції, Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що висновки оскаржуваного рішення скаржник не спростував. Апеляційна скарга не доведена і не підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха балка" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 року у справі №904/5613/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 року у справі №904/5613/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.09.2024 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков