ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/2127/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Булгакової І.В., Жайворонок Т.Є.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (далі - Товариство, позивач, скаржник) - Ущук П.З. (адвокат), Мозговий О.В. (адвокат),

відповідача - Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет, відповідач) - Чернюшок М.І. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 (головуючий - суддя Босий В.П.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 (головуючий - суддя Корсак В.А., судді Євсіков О.О., Майданевич А.Г.)

у справі за позовом Товариства

до АМК

про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним рішення Комітету, яке оформлене у вигляді листа про розгляд заяви, та зобов`язання відповідача розглянути заяву і прийняти рішення відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон).

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернулося до суду з позовною заявою до АМК про:

- визнання недійсним рішення АМК, що прийняте у формі листа про розгляд заяви;

- зобов`язання відповідача розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до Закону.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- позивач звернувся до Комітету із заявою щодо наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13 Закону у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», що полягають у застосуванні цією юридичною особою різних умов (різних видів забезпечення виконання платіжних зобов`язань) в рівнозначних договорах купівлі-продажу природного газу з оптовими покупцями та постачальниками, без об`єктивно виправданих на те причин;

- розглянувши подану заяву, Комітетом прийнято рішення у формі листа, яким повідомлено про відмову у розгляді справи за заявою Товариства у зв`язку з тим, що Комітетом не було виявлено у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- позивач вважає, що вказане рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а також є підстави для зобов`язання відповідача розглянути подану заяву та прийняти рішення відповідно до Закону.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2024, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у справі №910/2127/24, у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Товариство, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі Товариство з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що не погоджується з рішеннями судів у справі №910/2127/24 з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2019 у справі №910/23000/17 щодо недопущення можливості використання відповідачем дискреційних повноважень свавільно.

4.2. Скаржник вказує, що відповідач не перевірив доводи, викладені в заяві Товариства на відповідність положенням Закону та Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5 (із змінами, внесеними від 26.04.2016 №12-рп) [далі - Правила розгляду справ], а обмежився твердженням про те, що Товариство мало погодитися з умовами, які пропонує ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а суди не перевірили правильність реалізації відповідачем повноважень під час прийняття оскаржуваного рішення, та неправильно застосували до спірних правовідносин пункт 2 частини другої статті 13, статті 35, 36, 37, 59 Закону та пункти 18- 20 Правил розгляду заяв.

4.3. На думку скаржника, суди не переглянули оскаржуване рішення на предмет відповідності вимогам статті пункту 2 частини другої статті 13 Закону, пунктам 18- 20 Правил розгляду справ.

4.4. Товариство вважає, що оскаржувані судові рішення в цій справі є незаконними, необґрунтованими та не відповідають вимогам статей 236 та 237 ГПК України.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. АМК у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство звернулося до Комітету із заявою від 06.12.2023 щодо наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13 Закону у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», що полягають, на думку заявника, у застосуванні такою юридичною особою різних умов (різних видів забезпечення виконання платіжних зобов`язань) в рівнозначних договорах купівлі-продажу природного газу з оптовими покупцями та постачальниками, без об`єктивно виправданих на те причин.

6.1.1. Вказана заява мотивована тим, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» як продавець в аналогічних договорах купівлі-продажу природного газу для інших оптових покупців встановив на вибір покупця менш обтяжливі альтернативні способи забезпечення виконання зобов`язання, аніж у договорі з позивачем.

6.2. Розглянувши подану заяву, Комітетом прийнято рішення від 11.01.2024 №128-26.13/01-363е у формі листа (далі - Рішення), яким повідомлено про відмову у розгляді справи за заявою Товариства у зв`язку з тим, що Комітетом не було виявлено у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

6.3. Позивач не погодився із вказаними висновками Комітету, зробленими у Рішенні, та звернувся із даним позовом до суду, оскільки, вважає, що Рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а також є підстави для зобов`язання відповідача розглянути подану заяву та прийняти рішення відповідно до Закону.

6.4. Суди попередніх інстанцій вказали, що заява позивача від 06.12.2023 щодо наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» мотивована таким.

6.4.1. Товариство є суб`єктом ринку природного газу, який в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» є оптовим покупцем та оптовим продавцем природного газу, а також на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (постанова НКРЕКП від 18.05.2017 №647).

6.4.2. Товариством (покупець) та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (продавець) 19.03.2021 укладено рамковий договір купівлі-продажу природного газу №19/03 (далі - Рамковий договір), який регулює відносини щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за індивідуальним договором.

6.4.3. Також, 19.03.2021 сторонами укладений індивідуальний договір №19/03/ЙЕ (далі - Індивідуальний договір) до Рамкового договору, яким узгоджено умови поставки природного газу.

6.4.4. Пунктом 1 Індивідуального договору визначено, що загальним періодом поставки є період з 01.05.2021 до 30.04.2022 (включно).

6.4.5. За змістом пункту 12 Індивідуального договору покупець зобов`язується надати продавцю за 2 банківські дні до початку періоду поставки: жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022, березень 2022, зазначених у пункті 2.1 договору:

12.1 забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за кожний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до індивідуального договору, укладеної відповідно до пункту 8 Індивідуального договору, та закінченням строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 10 цього договору або

12.2 за письмовою згодою сторін інше забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за кожний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до Індивідуального договору. Період поставки, визначеної сторонами у додаткові угоді до індивідуального договору, укладеної відповідно до пункту 8 Індивідуального договору, та закінченням строку такого забезпечення визначеного цим пунктом Індивідуального договору не раніше ніж через 31 після закінчення терміну оплати, визначеного у покуті 10 цього договору або

12.3 банківська гарантія має бути складена банком-гарантом за формою та відповідати вимогам, що наведені у додатку 2 до цього договору.

6.4.6. Пунктом 14 Індивідуального договору передбачено, що передача природного газу у період поставки здійснюється покупцю не раніше наступного дня від дати отримання продавцем забезпечення, передбаченого пунктом 12 Індивідуального договору, та оформленого відповідно до умов даного договору.

6.4.7. Позивач зазначає, що після укладення з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» вказаних Рамкового та Індивідуального договорів відповідно до постанови НРКРЕКП від 01.09.2021 №1445 внесено зміни до Кодексу газотранспортної системи, а постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.20221 №1011 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» визначено серед основних напрямків діяльності останнього, зокрема, створення балансуючих груп для постачальників природного газу побутовим споживачам.

6.4.8. Рішенням правління АТ «НАК «Нафтогаз України» погоджено рішення ДК «Газ України» як єдиного учасника ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» щодо реалізації ним природного газу та укладення рамкових та індивідуальних договорів купівлі-продажу природного газу на період з 01.10.2021 до 30.04.2022 за фіксованою ціною з постачальниками природного газу.

6.4.9. На підставі рішення ДК «Газ України» №204 від 30.09.2021 створено балансуючу групу та укладено рамкові та індивідуальні договори купівлі-продажу природного газу на період з 01.10.2021 до 30.04.2022.

6.4.10. Позивач вказує, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» опублікував зразок рамкового договору купівлі-продажу природного газу із додатками, в тому числі індивідуальних договорів.

6.4.11. Так, пунктом 14 опублікованого індивідуального договору передбачено, що покупець зобов`язується надати продавцю не пізніше ніж за 2 банківських дні до початку періоду поставки: жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, один з наступних видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань:

14.1 у вигляді безвідкличної безумовної гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до індивідуального договору, укладеної відповідно до пунктів 7 та 16 індивідуального договору, та закінчення строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 12 цього індивідуального договору. Банківська гарантія має бути складена банком-гарантом за формою та відповідати вимогам, що наведені у додатку 2 до цього індивідуального договору. Усі витрати, пов`язані з банківською гарантією, здійснюються за рахунок покупця;

14.2 укласти договір або додаткову угоду до договору банківського рахунку щодо здійснення договірного списання з рахунку покупця, на який надходять кошти від побутових споживачів. Договір про договірне списання укладається між покупцем, продавцем та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок покупця. Покупець також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів від побутових споживачів та не здійснювати розрахунки з побутовими споживачами із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений договір про договірне списання.

6.4.12. На думку позивача, будь-який інший оптовий покупець, окрім нього мав право в періоди поставки природного газу (в тому числі, у жовтні 2021 року) надати ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» альтернативу банківської гарантії - укласти додаткову угоду про здійснення договірного списання коштів з рахунку покупця, на який надходять кошти від побутових споживачів.

6.4.13. Таким чином, умови укладеного позивачем і ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» рамкового та індивідуального договорів поставили позивача в невигідне становище, порівняно з іншими учасниками ринку природного газу, які були звільнені від обов`язку надавати банківську гарантію та нести відповідні витрати на банківські послуги.

6.5. Суди попередніх інстанцій вказали, що, відмовляючи у розгляді справи, АМК встановив, що 19.03.2021 Товариством (покупець) та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (продавець) укладено Рамковий договір, який регулює відносини щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за Індивідуальним договором і Індивідуальний договір.

6.5.1. Відповідно до пункту 1 Індивідуального договору визначено, що загальний період поставки є період з 01.05.2021 до 30.04.2022 (включно) та передбачено забезпечення виконання платіжних зобов`язань на весь період поставки природного газу.

6.5.2. Крім того, Індивідуальний договір містить чіткі умови щодо забезпечення заявником своїх платіжних зобов`язань в різні періоди поставки природного газу перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг».

6.6. З метою зменшення впливу цінових коливань на фінансовий стан побутових споживачів Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановою від 07.04.2021 №572 (далі - Постанова НКРЕКП №572) внесла зміни до Правил постачання природного газу, згідно з якими побутовим споживачам надано можливість споживати природний газ протягом року за фіксованою ціною, яка діятиме у період постачання природного газу з 01 травня 2021 року до 30 квітня 2022 року.

6.6.1. Відповідно до пункту 3 Постанови НКРЕКП №572 постачальники природного газу, що здійснюють або мають намір здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам з 01 травня 2021 року, зобов`язані до 25 квітня 2021 року оприлюднити на власних веб-сайтах ціну на природний газ, який постачатиметься в рамках базової річної пропозиції, та іншу інформацію про базову річну пропозицію.

6.7. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.09.2021 №1187-р «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» попередньо погоджено рішення НАК «Нафтогаз України» про погодження рішень ДК «Газ України» як єдиного учасника товариства щодо укладення договору про утворення балансуючої групи, рамкового та індивідуального договорів купівлі-продажу природного газу.

6.7.1. Так, 30.09.2021 створено балансуючу групу, а ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» укладено Рамкові та Індивідуальні договори купівлі-продажу природного газу на період з 01 травня 2021 року до 30 квітня 2022 року з компаніями - постачальниками природного газу для потреб побутових споживачів, що приєдналися до балансуючої групи.

6.8. Суд апеляційної інстанції вказав, що Рамковий договір та Індивідуальний договір до нього на період поставки природного газу з жовтня 2021 до квітня 2022 років, на який робить посилання позивач, стосуються правовідносин, які виникали внаслідок укладання окремих нових договорів купівлі- продажу природного газу (Рамкові та Індивідуальні договори купівлі-продажу природного газу на період з 01.10.2021 до 30.04.2022).

6.9. Як зазначено судом апеляційної інстанції до балансуючої групи приєдналися всі контрагенти ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», з якими раніше було укладено договори купівлі-продажу природного газу з фіксованою річною ціною на період з 01.05.2021 до 30.04.2022 (за винятком Товариства). Із вказаними суб`єктами господарювання, які стали учасниками балансуючої групи, одночасно із приєднанням до балансуючої групи та підписанням рамкових договорів купівлі-продажу природного газу й індивідуальних договорів до них, укладались додаткові угоди про дострокове розірвання попередніх рамкових та індивідуальних договорів.

6.10. Суд апеляційної інстанції вказав, що Товариство мало право приєднатися до балансуючої групи та укласти новий договір з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як і інші покупці - постачальники природного газу для потреб побутових споживачів, що приєдналися до балансуючої групи, однак не скористалося таким правом.

6.11. Позивач зазначених висновків АМК жодними доводами та аргументами ні в суді першої інстанції, ані під час перегляду справи в апеляційному порядку не спростував. Обставин його неможливості приєднання до балансуючої групи та, відповідно, укладення угоди про дострокове розірвання попередніх рамкових та індивідуальних договорів, - позивач не наводить.

6.12. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не був позбавлений можливості достроково розірвати укладений ним і ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» рамковий договір купівлі-продажу природного газу та індивідуальний договір, уклавши із постачальником нові правочини з умовами альтернативних видів забезпечення, чого позивачем вчинено не було. При цьому невчинення позивачем наведених вище дій з приведення правовідносин сторін у більш вигідні умови щодо порядку забезпечення зобов`язань (про що зазначає позивач) не може бути підставою для висновку про порушення ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» законодавства про захист економічної конкуренції.

6.13. Довід позивача про вчинення ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» дій із застосування різних умов в рівнозначних договорах купівлі-продажу природного газу, без об`єктивно виправданих на те причин, - визнані судом апеляційної інстанції неприйнятним на обґрунтування порушень законодавства про захист економічної конкуренції, адже відповідні зміни в договірних відносинах мали місце у зв`язку із запровадженням змін до Правил постачання природного газу, а постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів, що приєдналися до балансуючої групи, - було надано можливість укласти Рамковий договір та Індивідуальний договір (на період з 01.10.2021 до 30.04.2022) на інших умовах, чим позивач не скористався.

6.14. Щодо банківської гарантії суд апеляційної інстанції вказав таке

6.14.1. Індивідуальний Договір містить чіткі умови щодо забезпечення позивачем своїх платіжних зобов`язань в різні періоди поставки природного газу перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг».

6.14.2. Починаючи з жовтня 2021 року ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» відмовилось від виконання своїх зобов`язань перед Товариством щодо передачі газу за договором в зв`язку з порушенням Товариством умов договору в частині надання забезпечення виконання платіжних зобов`язань.

6.14.3. Істотними умовами Індивідуальних договорів передбачено забезпечення виконання платіжних зобов`язань на весь період поставки природного газу.

6.14.4. Відповідно до пункту 12 Індивідуального договору покупець зобов`язується надати продавцю за 2 (два) банківські дні до початку періоду поставки: жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022, березень 2022, зазначених у пункті 2.1 Індивідуального договору забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії у сумі, що становить 100% договірної вартості газу за кожний період поставки, визначеної сторонами у додатковій угоді до Індивідуального договору, укладеної відповідно до пункту 8 Індивідуального договору, та закінченням строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 10 Індивідуального договору.

6.14.5. Передача природного газу у періоді поставки: жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022, березень 2022 здійснюється покупцю не раніше наступного дня від дати отримання продавцем забезпечення передбаченого пунктом 12 Індивідуального договору, та оформленого відповідно до умов Індивідуального договору.

6.14.6. У разі нездійснення покупцем оплати у строки та у порядку, що передбачені пунктом 10 та/або невиконання покупцем умов, визначених пунктами 12 або 15 Індивідуального договору, продавець має право в односторонньому порядку відмовитись від виконання зобов`язання за цим Індивідуальним договором в частині обов`язку постачати природний газ покупцю.

6.14.7. Отже, Індивідуальні договори містили однакову істотну умову щодо забезпечення покупцями природного газу своїх платіжних зобов`язань в різні періоди поставки [з 01.05.2021 до 30.04.2022 (включно)] природного газу перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», зокрема шляхом забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним договором у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії.

6.14.8. ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» відмовив від реалізації позивачу природного газу на період «Жовтень 2021» на підставі того, що жодна із виданих банківських гарантій не відповідала сумі визначеної у додатковій угоді від 20.09.2021 №6-10, тобто кожна банківська гарантія не покривала 100% договірної вартості газу.

6.14.9. Відповідно до інформації та копій документів, наданих ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» в рамках розгляду заяви позивача від 07.09.2023 б/н (вх. Комітету №8-01/225АМк від 12.09.2023) умови договорів, включаючи форму банківської гарантії, прямо не передбачають, що сума гарантії за кожною банківською гарантією має дорівнювати 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки, а індивідуальні договори не містять заборони надання покупцем декількох банківських гарантій, однак передбачає, що таке забезпечення виконання покупцем своїх платіжних зобов`язань має бути у розмірі 100% договірної вартості газу за відповідний період поставки.

6.14.10. На виконання умов пункту 8 Індивідуального договору та на підставі заявки позивача про обсяг природного газу на період поставки жовтень 2021 року (між сторонами 20.09.2021 було укладено Додаткову угоду №6-10 до Індивідуального договору), згідно з якою договірна вартість природного газу за період поставки жовтень 2021 року складає 2 597 000 000 грн.

6.14.11. Згідно з пунктом 12 Індивідуального договору Товариство мало надати ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» за 2 (два) банківські дні до початку періоду поставки жовтень 2021 року, тобто до 28.09.2021 включно, забезпечення своїх платіжних зобов`язань за цей період поставки у формі безвідкличної безумовної банківської гарантії на суму 2 597 000 000 грн.

6.14.12. У свою чергу, Товариство надало такі банківські гарантії:

- ПАТ «МТБ БАНК» від 28.09.2021 №0GO219873/K на суму 300 000 000 грн;

- АТ «МЕГАБАНК» від 28.09.2021 №980/21/360 на суму 900 000 000 грн;

- ПАТ «МТБ БАНК» від 30.09.2021 №0G0219882/K на суму 110 000 грн;

- АТ «Банк Січ» від 30.09.2021 №202678/104-1 па суму 250 000 000 грн.

6.14.13. Таким чином, загальна сума безвідкличних безумовних банківських гарантій становить 1 560 000 000 грн, що не відповідає 100% договірної вартості газу за період поставки жовтень 2021 року, про що було ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» повідомлено банки, які надали банківські гарантії, та Товариство.

6.14.14. При цьому, дві банківські гарантії (ПАТ «МТБ БАНК» від 30.09.2021 №0G0219882/K та банківська гарантія АТ «Банк Січ» від 30.09.2021 №202678/104-1), надані ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» з порушенням строку, визначеного пунктом 12 Індивідуального договору.

6.14.15. Товариство у матеріалах заяви №8-01/225АМК також повідомило Комітет про надання ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» банківських гарантій від банківських установ:

- АТ Мегабанк на суму 900 млн. грн;

- ПАТ МТБ Банк на суму 300 млн. грн;

- ПАТ МТБ Банк на суму 110 млн. грн;

- АТ Банк Січ на суму 250 млн. грн.

6.14.16. Разом з цим, на лист Комітету від 04.10.2023 №128-26.13/01-10677е про залишення заяви без руху, Товариство у відповідь на пункт 3 надало ще одну банківську гарантію АТ «Банк Альянс» №12504-21/1 від 28.09.2021, проте не надало підтвердження про надання зазначеної гарантії ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», та не надало копії листа ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» до зазначеної банківської установи про неприйняття банківської гарантії.

6.14.17. Також, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» повідомив Комітет що фактично Товариство не надало банківську гарантію АТ «БАНК АЛЬЯНС» на суму 1 040 000 000 грн.

6.14.18. Таким чином, твердження позивача, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» відмовило від реалізації позивачу природного газу на період «Жовтень 2021» на підставі того, що жодна із виданих банківських гарантій не відповідає сумі визначеної у додатковій угоді від 20.09.2021 №6-10, не відповідає дійсності, оскільки, банківські гарантії Товариства не відповідали умовам Індивідуального договору, а саме не забезпечували (в повному обсязі) зобов`язань покупця з оплати 100% договірної вартості газу за період поставки жовтень 2021 року.

6.15. Щодо договорів купівлі-продажу природного газу на період поставки газу з 01.10.2021 -30.04.2022, то суд апеляційної інстанції вказав, зокрема, таке:

- відповідно до постанови НКРЕКП від 01.09.2021 №1445 внесені зміни до Кодексу газотранспортної системи. Зокрема, передбачено створення портфоліо балансування замовників послуг транспортування для постачання природного газу побутовим споживачам. Внесені зміни в частині створення та функціонування балансуючої групи, зокрема, передбачають, що договір про утворення балансуючої групи може бути укладений у формі договору приєднання;

- постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2021 №1011 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» затверджено основні напрямки діяльності АТ «НАК «Нафтогаз України» на 2021 рік;

- так, серед основних напрямків діяльності АТ «НАК «Нафтогаз України», зокрема, створення балансуючих груп для постачальників природного газу побутовим споживачам, учасники яких можуть придбавати газ в обсягах, необхідних для покриття відбору побутових споживачів на недискримінаційних (рівних) умовах та за фіксованою ціною на період до 1 травня 2022 року;

- відповідно до пункту 14 індивідуального договору до опублікованого Рамкового договору у період 01.10.2021 - 30.04.2022:

«Покупець зобов`язується надати Продавцю не пізніше ніж за 2 (два) банківські дні до початку Періоду поставки: Жовтень 2021, Листопад 2021, Грудень 2021, Січень 2022, Лютий 2022Д, Березень 2022, Квітень 2022, один з наступних видів забезпечення виконання своїх платіжних зобов`язань за Індивідуальним Договором:

у вигляді безвідкличної безумовної банківської гарантії у сумі, що становить 100% Договірної вартості газу за відповідний Період поставки, визначеної Сторонами у Додатковій угоді до Індивідуального Договору, укладеної відповідно до пунктів 7 та 16 Індивідуального Договору, та закінченням строку такої банківської гарантії не раніше ніж через 31 день після закінчення терміну оплати, визначеного у пункті 12 цього Індивідуального Договору. Банківська гарантія має бути складена Банком-гарантом за формою та відповідати вимогам, що наведені у Додатку 2 до цього Індивідуального Договору. Усі витрати, пов`язані з банківською гарантією, здійснюються за рахунок Покупця.

укласти Договір або додаткову угоду до Договору банківського рахунку щодо здійснення Договірного списання (надалі - Договір про Договірне списання) з рахунку Покупця, на який надходять кошти від побутових споживачів.

Договір про Договірне списання укладається між Покупцем, Продавцем та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок Покупця. Покупець також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів від побутових споживачів та не здійснювати розрахунки з побутовими споживачами із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений Договір про Договірне списання»;

- до балансуючої групи приєднались та уклали рамкові й індивідуальні договори купівлі-продажу природного газу на період з 01.10.2021 до 30.04.2022 58 суб`єктів господарювання, в тому числі приєдналися контрагенти, з якими раніше було укладено договори купівлі-продажу природного газу з фіксованою річною ціною на період з 01.10.2021 - 30.04.2022;

- із контрагентами, які стали учасниками балансуючої групи та які мали діючі договори купівлі-продажу природного газу на період з 01.05.2021 до 30.04.2022, одночасно з приєднанням до балансуючої групи та підписанням рамкових договорів купівлі-продажу на період з 01.10.2021 до 30.04.2022 природного газу й індивідуальних договорів до них, укладались додаткові угоди про дострокове розірвання договорів із фіксованою річною ціною (термін дії з 01.05.2021 до 30.04.2022);

- враховуючи вищевикладене, твердження Товариства, що будь-який інший оптовий покупець, окрім заявника, мав право в періоди поставки, (в тому числі за жовтень 2021), надати продавцю альтернативу банківської гарантії, не відповідає дійсності, оскільки виключно суб`єкти господарювання, які приєднались до балансуючих груп для постачальників природного газу побутовим споживачам та уклали відповідні договори купівлі-продажу природного газу на період поставки з 01.10.2021 до 30.04.2022 мали право відповідно до пункту 14.2 Індивідуального договору укласти договір або додаткову угоду до договору банківського рахунку щодо здійснення договірного списання.

6.16. За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що АМК, встановивши відсутність ознак порушення ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» законодавства про захист економічної конкуренції, цілком правомірно відмовив у розгляді відповідної заяви позивача.

6.17. Твердження апелянта про те, що Комітет самоусунувся від аналізу та оцінки поведінки ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», яка полягала у застосуванні різних умов в рівнозначних договорах купівлі-продажу природного газу, без об`єктивно виправданих на те причин, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, позаяк позивачем належними засобами доказування та достатньо обґрунтованими доводами не доведено ні Комітету, ані суду наявності в діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції. У цьому зв`язку підлягають відхиленню і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не застосував пункт 2 частини другої статті 13 Закону шляхом перевірки відповідності прийнятого відповідачем Рішення вимогам положенням Закону та Правил розгляду справ.

6.18. На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно зазначив, що встановлення наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, що в силу приписів частини першої статті 37 Закону є підставою для прийняття розпорядження про початок розгляду справи, є виключною компетенцією органів АМК.

6.19. Суд апеляційної інстанції вказав, що апелянтом не спростовано той факт, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом; висновки, викладені у рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 06.08.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/2127/24 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у зв`язку з відпусткою суддів Бенедисюка І.М. і Ємця А.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2127/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Булгакова І.В., Жайворонок Т.Є.,

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин:

- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;

- з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими;

- подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.9. Скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2019 у справі №910/23000/17, зазначаючи про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно недопущення можливості використання відповідачем дискреційних повноважень свавільно.

8.10. Предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним рішення Комітету, яке оформлене у вигляді листа про розгляд заяви, та зобов`язання відповідача розглянути заяву і прийняти рішення відповідно до Закону.

8.10.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- позивач звернувся до Комітету із заявою щодо наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13 Закону у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», що полягають у застосуванні цією юридичною особою різних умов (різних видів забезпечення виконання платіжних зобов`язань) в рівнозначних договорах купівлі-продажу природного газу з оптовими покупцями та постачальниками, без об`єктивно виправданих на те причин;

- розглянувши подану заяву, Комітетом прийнято рішення у формі листа, яким повідомлено про відмову у розгляді справи за заявою Товариства у зв`язку з тим, що Комітетом не було виявлено у діях ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- позивач вважає, що вказане рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а також є підстави для зобов`язання відповідача розглянути подану заяву та прийняти рішення відповідно до Закону.

8.11. Предметом розгляду справи №910/23000/17 було визнання недійсним рішення АМК про відмову в розгляді справи за заявою позивача стосовно порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

8.11.1. На обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що Комітет не перевірив:

- наявності в діях підприємства ознак недобросовісної конкуренції (порушення статті 15-1 Закону), оскільки, це підприємство повідомило неточну інформацію, а інформацію про вартість сервісного збору та додаткових послуг, які не були замовлені позивачем, було повідомлено лише після придбання квитків, що є введенням покупця в оману;

- наявності ознак зловживання підприємством монопольним становищем, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 13 Закону, шляхом установлення додаткових послуг у розмірі 10 % від вартості квитка та їх оплати як обов`язкової умови придбання квитка, що за умов існування конкуренції неможливо було б установити.

8.12. З огляду на вищевикладене, у результаті аналізу змісту судових рішень у цій справі та у справі №910/23000/17, Суд дійшов висновку, що у контексті спірних правовідносин у вказаних справах, з урахуванням предмету оскарження, яким є рішення АМК про відмову у розгляді скарг позивачів, відповідно до яких вони просили притягнути до відповідальності юридичні особи за правопорушення визначене статтею 13 Закону, то такі правовідносини у вказаних справах є схожими.

8.13. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права.

8.13.1. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.13.2. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку.

8.14. Скаржник з посиланням на постанову від 07.07.2019 у справі №910/23000/17 Великої Палати Верховного Суду, наводить у касаційній скарзі таке:

«Велика Палата Верховного Суду у постанові, зокрема, встановила, що чинним законодавством майже не врегульовано процедури та критеріїв, за якими Комітет ухвалює рішення про відкриття чи відмову в розгляді справи, рішення Комітету про відмову має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинне розкривати заявникові мотиви його ухвалення. Дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу»;

«Велика Палата Верховного Суду виходить із важливості дотримання принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що Комітет має враховувати при ухваленні рішень, у тому числі на стадії вирішення питання щодо початку розгляду справи або відмови в її розгляді. Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Водночас у цій справі пред`явлено позовну вимогу не про спонукання Комітету до відкриття справи за заявою, а про скасування рішення Комітету про відмову у розгляді справи. Такий спосіб захисту означатиме, що Комітет має повторно розглянути відповідну заяву й ухвалити законне й обґрунтоване рішення про початок розгляду справи або відмову в її розгляді».

8.15. Верховний Суд виходить з того, що вказаний вище висновок має загально концептуальний характер щодо процедури та критеріїв, за якими АМК ухвалює свої рішення, ураховуючи дотримання принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень.

8.16. Суд констатує, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону, зокрема, є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

8.17. Верховний Суд виходить з того, що кожна справа є індивідуальною, що обумовлено, окрім правової кваліфікації дій, яку здійснює АМК, так і на підставі тих обставин, фактів, доказів, АМК досліджує та оцінює у своєму рішенні, і які в подальшому досліджуються та оцінюються судом через призму статті 59 Закону.

8.18. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.19. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій, дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову, встановивши те, що Рішення АМК, прийняте щодо скарги стосовно порушення, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 13 Закону, відповідає вимогам положенням Закону та Правил розгляду справ (дивись розділ 6 цієї постанови).

8.20. Так, відповідно до статті 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

8.21. На думку скаржника, відповідач не перевірив доводи, викладені в заяві Товариства на відповідність положенням Закону та Правил розгляду заяв, а обмежився твердженням про те, що Товариство мало погодитися з умовами, які пропонує ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а суди не перевірили правильність реалізації відповідачем повноважень під час прийняття оскаржуваного рішення, та неправильно застосували до спірних правовідносин пункт 2 частини другої статті 13, статті 35, 36, 37, 59 Закону та пунктів 18 - 20 Правил розгляду заяв.

8.22. Також, позивач вважає, що суди не переглянули оскаржуване Рішення на предмет відповідності вимогам статті пункту 2 частини другої 13 Закону, пунктів 18 - 20 Правил розгляду справ, а, отже, відсутні підстави у судів стверджувати, що оскаржуване Рішення є максимально вичерпним, ґрунтовним та розкриває заявникові мотиви його ухвалення.

8.23. Верховний Суд виходить з того, що:

- відповідно до статті 35 «Розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» Закону, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України:

збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень;

отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи;

- статтею 36 «Підстави для початку розгляду справи» Закону, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зазначено, що органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за:

заявами суб`єктів господарювання, громадян, об`єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України;

фактом включення відповідно до Закону України "Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)" особи, яка є власником (засновником), бенефіціаром власника (засновника), контролером власника (засновника) засобу/засобів масової інформації, що має/мають значний вплив на телерадіоінформаційний ринок, до Реєстру осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів).

У разі надходження від заявника клопотання про можливість настання негативних наслідків, пов`язаних із поданням заяви, та з метою захисту його інтересів розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочинається за власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.

У випадках, коли дії чи бездіяльність, що містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції не має відчутного впливу на умови конкуренції на ринку, заявнику може бути відмовлено у розгляді справи;

- відповідно до статті 37 «Початок розгляду справи» Закону, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. У разі коли відповідача визначено після початку розгляду справи, йому протягом трьох робочих днів надсилається розпорядження про залучення до участі у справі як відповідача разом з розпорядженням про початок розгляду справи.

Повідомлення про початок розгляду справи надсилається заявнику та третім особам.

8.24. Правилами розгляду справ, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено таке:

- відповідно до пункту 18 Правил розгляду справ заява подається в письмовій формі й повинна містити:

найменування органу, до якого подається заява (Комітет чи відповідне територіальне відділення Комітету);

найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін (заявника і відповідача), їхнє місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), інші реквізити сторін, зокрема поштову адресу, а також, якщо такі є, номер засобу зв`язку (телефон, факс тощо), адресу електронної пошти;

ім`я контактної особи (для юридичних осіб), номер засобу зв`язку (телефон, факс тощо), а також, якщо така є, адресу електронної пошти;

зміст вимог, зокрема очікувані заявником від органів Комітету рішення;

виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, обґрунтування того, яким чином права заявника порушуються внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, визначених законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

інформацію стосовно звернення до будь-якого іншого органу державної влади, зокрема до суду, з питань, порушених у заяві;

перелік документів та інших матеріалів, що додаються до заяви.

Заява підписується повноважною посадовою особою заявника - юридичної особи або його представником, заявником - фізичною особою або його представником.

До заяви додаються наявні у заявника документи та інші матеріали, що підтверджують викладені у заяві обставини.

Якщо заява подається представником, у ній зазначаються найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові для фізичних осіб) представника, його поштова адреса, а також, якщо такі є, номер засобу зв`язку (телефон, факс тощо), адреса електронної пошти. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника. Довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі подання заяви про порушення, доведення якого потребує дослідження ринку, заявник - суб`єкт господарювання у заяві висловлює міркування стосовно товарних і територіальних (географічних) меж відповідного ринку, становища суб`єктів господарювання на цьому ринку. Заявник також подає відому йому інформацію про осіб, пов`язаних із відповідачем (відповідачами) відносинами контролю відповідно статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

У заяві можуть бути вказані й інші відомості, якщо вони можуть мати значення для розгляду заяви, зокрема ім`я (найменування) й інші відомі заявнику реквізити осіб, які можуть підтвердити обставини, з приводу яких подається заява чи які можуть надати додаткову інформацію, що має значення для розгляду заяви.

У разі необхідності заявник одночасно з поданням заяви може подати мотивоване клопотання про початок розгляду справи за власною ініціативою органів Комітету через можливість настання негативних для заявника наслідків, пов`язаних із поданням заяви відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Інформація з обмеженим доступом подається окремо в опечатаному печаткою конверті; на кожній сторінці документів проставляється напис "інформація з обмеженим доступом". Необхідно вказати категорію інформації з обмеженим доступом (конфіденціальна чи таємна) та її характер (комерційна, банківська, державна таємниця), а також пояснити причини, з яких ця інформація вважається заявником інформацією з обмеженим доступом, зокрема, чому цю інформацію не потрібно розголошувати;

- згідно з пунктом 19 Правил розгляду справ заява про порушення розглядається протягом 30 календарних днів, а у разі потреби одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником, строк розгляду заяви може бути подовжений державним уповноваженим, головою відділення на 60 календарних днів, про що письмово повідомляється заявнику.

Якщо щодо відповідача, зазначеного у заяві, вже порушено справу за наведеними у заяві ознаками порушення, заява може бути приєднана до цієї справи, про що письмово повідомляється заявнику.

Встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у пункті 18 цих Правил, і це перешкоджає розгляду заяви, державний уповноважений, голова відділення залишає заяву без руху, про що письмово повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків.

Час залишення заяви без руху не зараховується у строк розгляду заяви.

У разі невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява може бути залишена без розгляду, про що письмово повідомляється заявнику.

Якщо заявник відмовився від заяви, вона залишається без розгляду, що не є перешкодою для продовження Комітетом, відділенням дослідження з питань, порушених у заяві.

Залишення заяви без розгляду не позбавляє заявника права звернутися до Комітету, відділення з повторною заявою про порушення.

Розгляд заяви може бути зупинено з власної ініціативи відповідного органу Комітету чи голови територіального відділення, чи за заявою особи, що подала заяву, до завершення розгляду органом Комітету, судом пов`язаної з цією заявою іншої справи або до вирішення органом Комітету чи іншим державним органом пов`язаного з нею іншого питання. Про зупинення розгляду заяви та його поновлення приймається розпорядження. Повідомлення про зупинення розгляду заяви та його поновлення надсилається заявнику протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного розпорядження;

- відповідно до пункту 19-1 Правил розгляду справ у разі надходження від заявника вмотивованого клопотання про початок розгляду справи за власною ініціативою органів Комітету через можливість настання негативних для заявника наслідків, пов`язаних із поданням заяви, розслідування за заявою, розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочинаються за власною ініціативою органів Комітету.

З метою захисту інтересів заявника, яким подано таке клопотання, для відповідної заяви та доданої до неї інформації встановлюється режим інформації з обмеженим доступом. Такий режим не може встановлюватися (зберігатися), якщо забезпечення конфіденційності інформації про заявника перешкоджає доведенню порушення.

У разі забезпечення конфіденційності інформації про заявника, за ним зберігаються його права та обов`язки;

- згідно з пунктом 19-2 Правил розгляду справ органи Комітету можуть відмовити у розгляді заяви, поданої одним і тим же заявником з одного й того ж питання, якщо питання, порушені у раніше поданій заяві, розглянуті по суті.

Питання про відмову в розгляді таких заяв, поданих до Комітету, вирішує державний уповноважений Комітету, а щодо заяв, поданих до територіального відділення Комітету, - голова територіального відділення Комітету;

- пунктом 20 Правил розгляду справ передбачено, що у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику.

При цьому відповідним державним органам та суб`єктам господарювання можуть бути надані рекомендації щодо проведення заходів, спрямованих на запобігання порушенням, розвиток підприємництва і конкуренції.

8.25. У розгляді даного спору Суд виходить із того, що АМК застосовує надані йому у межах закону повноваження на власний розсуд, ураховуючи приписи статті 19 Конституції України, а саме в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження).

8.26. Верховний Суд виходить з того, що законом не закріплене визначення поняття «дискреційні повноваження».

8.27. Водночас, Суд зазначає, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають їм можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним. При цьому повноваження державних органів не можуть визнаватися дискреційними за наявності лише одного правомірного та законно обґрунтованого варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень.

8.28. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Комітет є державним органом зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

8.29. Статті 7 та 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, закріплюють, що Комітет має повноваження, зокрема, приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції рішення за заявами і справами. Державний уповноважений Антимонопольного комітету України має повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, приймати розпорядження про початок розгляду справи або надавати мотивовану відповідь про відмову в розгляді справи.

8.30. Як вказано вище, відповідно до пункту 20 Правил розгляду справ у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику.

8.31. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 39 Закону, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

8.32. Виходячи із системного аналізу положень статей 7, 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», статті 36 Закону та пункту 20 Правил розгляду справ, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17, відмова АМК в розгляді справи, оформлена листом (а не розпорядженням), по свій суті є рішенням АМК, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений в судовому порядку.

8.33. Верховний Суд виходить з того що ні нормами Закону, ані приписами Правил розгляду справ не регламентовано структуру Рішення АМК (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 03.02.2022 у справі №910/15183/20).

8.34. Втім, рішення АМК, у тому числі про відмову у розгляді справи, має містити обґрунтування.

8.35. При цьому, Верховний Суд зазначає, що підхід до визначення меж обґрунтованості рішення АМК про відмову у відкритті справи в контексті застосування пункту 2 частини другої статті 13 Закону, а також пункту 20 Правил розгляду справ має бути аналогічним тому, який застосовується, зокрема, самими судами у прийнятті судових рішень. Близький за змістом висновок щодо обґрунтованості рішень АМК, викладено Верховним Судом у постановах від 10.09.2020 у справі №910/23375/17 та від 01.10.2020 у справі №908/540/19.

8.36. Верховний Суд звертається до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Серявін проти України», де ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

8.37. Водночас, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland).

8.38. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій з`ясували питання відсутності/наявності підстав для визнання недійсним рішення АМК у контексті приписів частини першої статті 59 Закону та не встановили того, що оспорюване рішення не містить належного обґрунтування, а АМК не дотримано принцип належного врядування та свавільно використано дискреційні повноваження стосовно відмови у розгляді справи.

8.39. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, до яких суди першої та апеляційної інстанції дійшли у результаті оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та означені Товариством доводи спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

8.40. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.41. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.42. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки, встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.43. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.44. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшли свого підтвердження.

8.45. Разом з тим, інших підстав касаційного оскарження Товариством не вказано.

8.46. Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.47. Отже, підстава касаційного оскарження, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та залишення без змін рішення суду першої інстанції відсутні.

8.48. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.49. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.50. Слід зазначити, що в силу приписів частини другої статті 309 ГПК України формальні порушення не можуть бути підставою для скасування з формальних міркувань правильного по суті і законного рішення.

8.51. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах і приймає письмові, усні пояснення в тій мірі, в якій вони узгоджуються з мотивуванням цієї постанови.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу позивача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у справі №910/2127/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Жайворонок