ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2024 р. Справа№ 911/2319/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут"

на рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2024

у справі №911/2319/23 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут"

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

про стягнення заборгованості в сумі 149 832,72 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - Державне підприємство) 149 832,72 грн, з яких: 19 183,31 грн - інфляційні втрати, 7 394,85 грн - 3% річних, 123 254,56 грн - пеня, нарахована за період з 19.08.2022 по 10.05.2023, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №0258 від 01.07.2022 в частині своєчасної оплати вартості спожитих послуг.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.01.2024 з урахуванням ухвали про внесення виправлень від 05.02.2024 у справі №911/2319/23 позовні вимоги Товариства задоволено частково, стягнуто на користь останнього з Державного підприємства 3 641,10 грн 3% річних, 19 183,31 грн інфляційних втрат та 237,04 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності факту порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати вартості спожитої електроенергії у період з липня 2022 року по січень 2023 року, а тому заявлені вимоги є правомірними. Однак, з огляду на положення пункту 16 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.02.2022 №332 нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, зупинені, відтак позов у частині стягнення 123 254,56 грн пені, нарахованої у період дії воєнного стану, не підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №922/1948/22). У відповідності до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, а також Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/1175/19 від 10.02.2020, у справі №910/1303/19 від 19.02.2020, у справі №925/605/18 від 26.02.2020, у справі №904/3491/19 від 18.06.2020, у справі №922/1716/20 від 14.04.2021, враховуючи клопотання відповідача, обґрунтований розмір 3% (7 282,19 грн) було зменшено на 50% - до 3641,10 грн, а обґрунтований розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню, суд визначив у розмірі 19 183,31 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягнення пені у розмірі 123 254,56 грн та у зменшенні розміру 3% річних на 50% та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неправильного застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство наголосило на тому, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення пункту 16 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, оскільки відповідні зміни до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України), як нормативні акти вищої юридичної сили, не вносилися; НКРЕКП не має повноважень підзаконними актами встановлювати заборону нарахування та стягнення штрафних санкцій, які передбачені положеннями договору, ЦК України та ГК України;

- висновок суду першої інстанції про можливість зменшення розміру 3% річних не відповідає ані нормам матеріального права, ані принципам розумності та справедливості;

- посилання місцевого господарського суду на правові висновки, сформовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року в справі №902/417/18 щодо можливості суду зменшити розмір процентів річних, є безпідставними, оскільки вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 апеляційну скаргу Товариства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2319/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2024 у справі №911/2319/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

13.03.2024 матеріали справи №911/2319/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді після виходу з відпустки 25.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2024 у справі №911/2319/23. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.04.2024 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №911/2319/23 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення з урахуванням ухвали про внесення виправлень - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Державне підприємство зауважило, що позивач всупереч взятих на себе зобов`язань за договором, не направляв відповідачеві рахунки на адресу, погоджену сторонами в договорі, відтак, діючи недобросовісно, штучно створив умови для неотримання відповідачем вчасно рахунків, виникнення періодів прострочення;

- затримка розрахунків за спожиту електроенергію у період з липня 2022 по січень 2023 року відбулася за відсутності умисних дій зі сторони відповідача та за наявності форс-мажорних обставин у вигляді введення на території України правового режиму воєнного стану;

- з огляду на здійснення нарахування штрафу у період дії в Україні воєнного стану, керуючись положеннями пункту 16 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у стягненні штрафних санкцій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 зупинено апеляційне провадження у справі №911/2319/23 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22. Зобов`язано учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №911/1359/22 та надати відповідні докази (копію судового рішення).

18.04.2024 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначив про те, що у відповідності до положень пункту 4.12. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, відповідач був зобов`язаний оплачувати спожиту електроенергію не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Інші аргументи позивача є аналогічними аргументам, зазначених в апеляційній скарзі.

23.05.2024 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження у справі, згідно якого вбачається, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі усунуті.

23.05.2024 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про відстрочення виконання рішення суду у справі в частині стягнення пені до закінчення військового стану.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 поновлено апеляційне провадження у справі №911/2319/23. Розгляд апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2024 у справі № 911/2319/23 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

04.06.2024 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач не погодився з правовою позицією, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2024 у справі №911/1359/22.

За доводами скаржника жодна норма чинного законодавства України не встановлює обов`язку судів обов`язково застосовувати правові позиції Верховного Суду.

Також позивач зазначив, що ухвалюючи рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції задля дотримання балансу інтересів та прав сторін не позбавлений права, стягнувши нараховану за договором пеню, відтермінувати її примусове стягнення шляхом визначення строку виконання рішення після спливу 30 днів після припинення або скасування воєнного стану.

У період із 15.07.2024 по 23.08.2024 головуюча суддя Мальченко А.О. перебувала у відпустці.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні пені та зменшення 3% річних на 50%. Не є предметом апеляційного перегляду рішення в частині обґрунтованості розмірів пені та компенсаційних виплат, а також в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 19 183,31 грн.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 01.07.2022 між Товариством (далі за текстом договору - постачальник) та Державним підприємством (далі за текстом договору - споживач) був укладений договір №0258 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до пункту 1.1. якого, цей договір про постачання електричної енергії відповідачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Абзацом 1 пункту 2.2. договору встановлено, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого позивач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Згідно з абзацом 1 пункту 5.4. договору визначено, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

Розрахунковий період за цим договором зазначений у комерційній пропозиції та, як правило, становить календарний місяць, і відповідає розрахунковому періоду за договором споживача з оператором системи розподілу/передачі (пункт 5.5. договору).

Згідно з абзацом 1 пункту 5.7. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Абзацом 1 пункту 5.10. договору встановлено, що відповідач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через позивача, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору.

Одним з обов`язків споживача, передбачених пунктом 6.2. договору, є забезпечення своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцентування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника (пункт 13.1. договору).

Відповідно до пункту 13.9. даного договору його невід`ємними частинами є Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (із додатком "Інформація щодо об`єктів споживача" за потреби) (додаток №1) та Комерційна пропозиція №1Р до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток №2), а також інші додатки за згодою сторін.

01.07.2022 Державним підприємством підписано та скріплено печаткою заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії (додаток №1 до договору), за якою початком постачання є 01.07.2022.

10.01.2023 між Товариством та Державним підприємством було укладено додаткову угоду №1 до договору про постачання електричної енергії споживачу №0258 від 01.07.2022, якою сторони внесли зміни до додатку №1, а саме змінили дату початку постачання електричної енергії - з 01.04.2022.

Крім цього, 01.07.2022 між сторонами підписано та скріплено печатками Комерційну пропозицію №1Р, а 01.01.2023 - комерційну пропозицію №1/23 Р.

Згідно з пунктами 4 вищезазначених додатків №2 до договорів розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати, визначеної на підставі фактичного обсягу відпущеної електричної енергії за відповідний попередній період. Розрахунок попередньої оплати для нових споживачів та споживачів, фактичний обсяг спожитої електричної енергії яких за попередній період дорівнює 0, визначається на підставі розрахункових значень обсягу електричної енергії на наступний період. Розрахунок суми попередньої оплати визначається позивачем як добуток фактичного обсягу спожитої електричної енергії за відповідний попередній період на визначену прогнозовану ціну (Цпрог). Попередня оплата електричної енергії здійснюється відповідачем до 01 числа місяця наступного за місяцем, в якому був отриманий рахунок на попередню оплату. Остаточний розрахунок відповідача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується споживачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді. У разі порушення умов оплати, зазначених у комерційній пропозиції, протягом двох розрахункових періодів, постачальник залишає за собою право перевести споживача на комерційну пропозицію, яка відповідає фактичному графіку оплати споживача.

Відповідно до пункту 5 Комерційних пропозицій №1Р та №1/23 Р рахунок за спожиту електричну енергію надається відповідачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем. Рахунок на попередню оплату надається споживачу до 12 числа (включно) поточного місяця на наступний розрахунковий місяць, з терміном оплати згідно з пунктом 4 даної комерційної пропозиції. Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника. У разі неотримання споживачем рахунків, постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення. Оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Згідно з пунктом 8 Комерційних пропозицій №1Р та №1/23 Р у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених пунктами 5 та 4 даної комерційної пропозиції, постачальник має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу;

- 3% річних з простроченої суми.

Сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком, та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем. Суми пені, 3% річних, інфляційних сплачуються споживачем на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов договору, Товариством передано, а Державним підприємством прийнято електричну енергію на суму 1 530 110,49 грн, що підтверджується:

- рахунками за електричну енергію: за липень 2022 на суму 93 062,02 грн, за серпень 2022 на суму 112 540,10 грн, за вересень 2022 року на суму 135 417,02 грн, за жовтень 2022 року на суму 191 874,11 грн (т. 1, а.с. 184), за листопад 2022 року на суму 257 437,27 грн, за грудень 2022 року на суму 395 103,79 грн, за січень 2023 року на суму 344 676,18 грн;

- актами приймання-передачі електричної енергії: за липень 2022 року на суму 93062,02 грн, за серпень 2022 року на суму 112 540,10 грн, за вересень 2022 року на суму 135 417,02 грн, за жовтень 2022 року на суму 191 874,11 грн , за листопад 2022 року на суму 257 437,27 грн, за грудень 2022 року на суму 395 103,79 грн та за січень 2023 року на суму 344 676,18 грн.

Вартість поставленої позивачем електричної енергії на суму 1 530 110,49 грн була повністю сплачена відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями: №1229 від 16.08.2022 на суму 3,65 грн (за липень 2022 року), №1258 від 24.08.2022 на суму 93 062,02 грн (за липень 2022 року), №1321 від 05.09.2022 на суму 154 010,22 грн (за вересень 2022 року), №138 від 01.03.2023 на суму 395 103,79 грн (за грудень 2022 року), №142 від 01.03.2023 на суму 344 676,18 грн (за січень 2023 року), №148 від 01.03.2023 на суму 257437,27 грн (за листопад 2022 року), №227 від 15.03.2023 на суму 93 943,25 грн (за серпень 2022 року) та №10се8471d9 від 10.05.2023 на суму 191 874,11 грн (за жовтень 2022 року).

У зв`язку з несвоєчасною сплатою Державним підприємством у повному обсязі вартості поставленої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії споживачу №0258 від 01.07.2022, Товариство звернулося з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 19 183,31 грн інфляційних втрат, 7 394,85 грн 3% річних та 123254,56 грн пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи із нижчезазначеного.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, у зв`язку з неналежним виконанням Державним підприємством зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №0258 від 01.07.2022, позивач просив суд стягнути з відповідача 123 254,56 грн пені, нарахованої за період з 19.08.2022 по 10.05.2023.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Із системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Відповідно до пункту 8 Комерційних пропозицій №1Р та №1/23 Р у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених пунктами 5 та 4 даної комерційної пропозиції, постачальник має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, зокрема пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу.

Судом першої інстанції достеменно встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Крім цього, 25.02.2022 НКРЕКП прийнято Постанову №332, відповідно до преамбули якої відповідно до законів України "Про ринок електричної енергії", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022, НКРЕКП постановила:

- на період дії особливого періоду Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати до виробників електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №307. Виробники електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, набувають статусу "Дефолтний" при тривалості статусу "Переддефолтний" більше семи робочих днів (пункт 1);

- оператору системи передачі (у ролі Адміністратора розрахунків) та Оператору ринку забезпечити щоденне спостереження за ринком електричної енергії з метою виявлення ознак маніпулювання (у тому числі у частині виникнення значних обсягів негативних небалансів), про результати такого спостереження щоденно інформувати Міністерство енергетики України та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою НКРЕКП від 27.02.2022 №333 Постанову №332 доповнено пунктами 3-5, зокрема пунктом 5 рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

Надалі до Постанови НКРЕКП №332 вносились зміни та доповнення, зокрема, постановою від 26.04.2022 №413 пункти 1-12 змінено пунктом 1, зміст якого змінено та доповнено підпунктом 16, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанови - зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження у даній справі зупинялося до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22.

У пункті 8.13.9 постанови Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2024 у справі №911/1359/22 зазначав про те, що постанова №332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) прийнята НКРЕКП (Регулятором) в межах своїх повноважень, а тому її положення, у тому числі, підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності.

Об`єднана палата дійшла висновку про те, що рішення Регулятора щодо порядку застосування норм про відповідальність учасників на ринку електроенергії не суперечить нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України про відповідальність у договірних відносинах з огляду на те, що Регулятор в силу Закону наділений повноваженнями унормовувати договірні відносини суб`єктів господарювання, що проводять свою діяльність у сфері енергетики, у тому числі в частині відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії.

Такі рішення Регулятора не скасовують встановлену нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України відповідальність за порушення договірних зобов`язань для учасників ринку електроенергії, та не встановлюють мораторію для застосування цієї відповідальності, позаяк Регулятор, який наділений повноваженнями нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, з метою забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду, в межах наданих йому Законом повноважень тимчасово зупинив нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Норми постанови від 25.02.2022 №332 (у редакції від 27.02.2022 №333, у редакції від 26.04.2022) прийняті Регулятором в межах своїх повноважень.

Таким чином, хоча постанова НКРЕКП №332 від 25.02.2022 має нижчу юридичну силу порівняно з Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, втім її норми є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності на ринку електроенергії, зокрема, які уклали між собою двосторонні договори відповідно до статті 66 Закону України "Про ринок електричної енергії", що також обумовлено положеннями статті 179 Господарського кодексу України, яка встановлює нормативне обмеження вільного розсуду сторін господарського договору при визначенні його умов у разі укладання типового договору.

У вказаній постанові об`єднана палата констатувала правомірність застосування судами приписів Постанови №332 як таких, що мають обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії та погодилася з висновками судів попередніх інстанцій щодо обов`язковості застосування учасниками ринку електроенергії у цьому аспекті саме норм постанов НКРЕКП, відповідно до яких на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії.

Об`єднана палата також виходила з того, що Регулятор визначив модель поведінки як зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії, та вказав чітко визначений період, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, а не скасував нарахування та стягнення штрафних санкцій або увільнив від їх нарахування або стягнення.

У вказаній постанові об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від правового висновку, викладеного у постанові від 26.07.2023 у справі №922/1948/22 з урахуванням уточнення такого змісту:

- підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП №332 має обов`язковий характер як норма щодо правового регулювання договірних відносин учасників ринку електроенергії щодо відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії;

- зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії є обов`язковим з урахуванням імперативного характеру підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП №332.

Оскільки спірна сума пені нарахована за період дії воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у стягненні вказаної штрафної санкції з посиланнями на приписи Постанови №332, відтак позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо доводів скаржника про обов`язковість застосування судами правових позицій Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Тож призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Оскільки правовідносини у справі №911/2319/23 є подібними до правовідносин у справі №911/1359/22, тому, в силу частини 4 статті 236 ГПК України, вищезазначені висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, доводи скаржника щодо неправильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Також у зв`язку із несвоєчасною сплатою вартості спожитої електричної енергії, позивачем нараховано до стягнення 3% річних у розмірі 7 394,85 грн, нарахованих за загальний період із 19.08.2022 по 10.05.2023 на відповідні суми боргу.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що обґрунтований розмір процентів становить 7 282,19 грн.

Разом із цим, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), місцевий господарський суд зменшив розмір трьох процентів річних на 50%, тобто до 3 641,10 грн.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, позивач наголошував на неправильності висновку суду першої інстанції щодо можливості зменшення 3% річних.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За обставинами справи №902/417/18 у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру відсоткової ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. За товар вартістю 205 538,92 грн до подання позовної заяви до суду відповідач сплатив 107 157,00 грн. Заборгованість в розмірі 98 381,92 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у справі. Водночас на цю заборгованість, яка на момент звернення до суду з позовом ще не була погашена, позивач нарахував 40 306,19 грн пені, 30 830,83 грн штрафу, 110 887,30 грн відсотків річних, а разом 182 024,32 грн, що майже в два рази перевищувало суму основного боргу.

Врахувавши очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у виді штрафу, пені і відсотків річних, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже вирішено судами попередніх інстанцій стягнути, та відмовити у стягненні відсотків річних.

У межах даної справи місцевим господарським судом встановлено, що позивачем не подано доказів, які підтверджують факт понесення збитків у зв`язку з простроченням оплати поставленої електроенергії згідно з договором та їх розміру.

Товариством не заявлялося вимоги про стягнення основного боргу з оплати вартості поставленої електроенергії, оскільки такий був сплачений до моменту звернення Товариства до суду. Крім цього, інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, 24.02.2022 у зв`язку із закриттям повітряного простору України, відповідач на своєму офіційному сайті https://uksatse.ua/ повідомив про вжиття заходів щодо закриття повітряного простору України для цивільних користувачів повітряного простору та призупинення надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі України.

З цього періоду та на теперішній час відповідач переведений в режим простою, що підтверджується наказом "Про впровадження режиму простою й оплати праці на період воєнного стану" №126 від 01.03.2022.

Крім цього, місцевим господарським судом правильно зауважено, що відповідач на даний час підпорядковується Генеральному штабу Збройних Сил України щодо виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки, а отже має стратегічне значення.

Підсумовуючи викладене, а також керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, апеляційний суд вважає правомірним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, висновок місцевого господарського суду про правомірність зменшення стягнення процентів річних на 50% та присудження їх у розмірі 3 641,10 грн.

Доводи скаржника про те, що правовідносини у справі Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 відрізняються від правовідносин у справі, яка розглядається, тому суди не мали застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів відхиляє з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 про те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Також колегією суддів встановлено, що у заяві, поданій 23.05.2024 через систему "Електронний суд", Товариство просило суд відстрочити виконання рішення суду в частині стягнення пені до закінчення військового стану.

За статтею 160 ГПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (частина 1 статті 239 ГПК України).

Порядок відстрочення виконання рішення врегульовано статтею 331 ГПК України, згідно з частиною 1 якої за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Оскільки судом першої інстанції правомірно відмовлено у стягненні пені, що було підтверджено під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, а клопотання про відстрочення виконання рішення подано скаржником до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вищезазначеного клопотання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог Товариства.

Доводи апелянта про ухвалення господарським судом рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду, встановленим обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2024 у справі №911/2319/23 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" на рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2024 у справі №911/2319/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.01.2024 з урахуванням ухвали про внесення виправлень від 05.02.2024 у справі №911/2319/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2319/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир