РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2024Справа № 910/8066/24

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-а; ідентифікаційний код: 03366500)

до Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 43782,85 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.06.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» з вимогами до Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни про стягнення 43782,85 грн, з яких 42087,12 грн основного боргу, 932,39 грн пені, 321,41 грн 3% річних та 441,93 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в супереч умовам Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021, не сплатив орендну плату за січень 2024 року - червень 2024 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 42087,12 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 932,39 грн пені, 321,41 грн 3% річних та 441,93 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2024 позовну заяву Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі від 01.07.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2024 відкрито провадження у справі №910/8066/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилам спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/8066/24 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04208, м. Київ, проспект Правди, буд. 72, кв. 100), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку 091).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (балансоутримувачем), Фізичною особою-підприємцем Проценко Тетяною Володимирівною (орендар) та Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) укладено Договір оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.04.2018 №1438-1), відповідно до умов якого орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно - нежитлове приміщення загальною площею 70,00 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Правди, буд. 66-А, літера А.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання Акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

Згідно з п. 3.1 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 орендна плата становить суму, визначену у підпункті 8.1 пункту 8 Умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5 цього договору. Нарахування податку на додану вартість на орендну плату, розмір авансового внеску орендної плати та суму забезпечувального депозиту, визначених у підпункті 8.1. пункту 8, пунктах 9 та 10 Умов, здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

У п. 3.2 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 сторони визначили, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, починаючи з 26 квітня 2021 року (наступна дата після закінчення строку дії договору, який продовжується: Договір від 27 квітня 2018 року №1438-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19 грудня 2013 року № 1438).

Відповідно до п. 3.3 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 орендар сплачує орендну плату на рахунок балансоутримувача щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди за поточний місяць.

Згідно з п. 3.4 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 додатково до орендної плати, розміру авансового внеску орендної плати та суми забезпечувального депозиту, зазначених у підпункті 8.1 пункту 8, пунктах 9 та 10 Умов, нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою, авансовим внеском та забезпечувальним депозитом.

Згідно з п. 11 розділу І Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 умови договору відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення і діють з 26.04.2021 до 25.04.2026 включно.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в супереч умовам Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021, не сплатив орендну плату за січень 2024 року - червень 2024 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 42087,12 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 932,39 грн пені, 321,41 грн 3% річних та 441,93 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

За актом приймання-передачі від 31.05.2021 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування на умовах Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 нежитлове приміщення загальною площею 70,00 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Правди, буд. 66-А, літера А.

У п. 3.2 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 сторони визначили, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, починаючи з 26 квітня 2021 року (наступна дата після закінчення строку дії договору, який продовжується: Договір від 27 квітня 2018 року №1438-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19 грудня 2013 року № 1438).

У п. 8.1 розділу І Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 вказано, що місячний розмір орендної плати становить 7987,53 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за січень 2024 року нараховано відповідачу орендну плату у розмірі 7014,52 грн, за лютий 2024 року - орендну плату у розмірі 7014,52 грн, за березень 2024 року - орендну плату у розмірі 7014,52 грн, за квітень 2024 року - орендну плату у розмірі 7014,52 грн, за травень 2024 року - орендну плату у розмірі 7014,52 грн, за червень 2024 року - орендну плату у розмірі 7014,52 грн, що разом становить 42087,12 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.3 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 орендар сплачує орендну плату на рахунок балансоутримувача щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди за поточний місяць.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 42087,12 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни за Договором оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 у сумі 42087,12 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни суми основного боргу 42087,12 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за Договором оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 у розмірі 932,39 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.8 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати. Крім того, орендар згідно з пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України сплачує інфляційні витрати по заборгованості та 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Перевіривши розрахунки пені, суд дійшов висновку щодо їх необгрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення.

Оскільки відповідно до п. 3.3 розділу ІІ Договору оренди №1438-2 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, №1438-2 від 31.05.2021 орендар сплачує орендну плату на рахунок балансоутримувача щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди за поточний місяць, то обґрунтованим початком для нарахування пені, наприклад, за січень 2024 року є 16.01.2024 (аналогічним чином за іншими місяцями оренди).

При цьому, як вбачається з розрахунку пені, за січень 2024 року позивач нараховує пеню за період з 01.01.2024 по 31.01.2024, за лютий 2024 року - за період з 01.02.2024 по 29.02.2024, за березень 2024 року - за період з 01.03.2024 по 31.03.2024, за квітень 2024 року - за період з 01.04.2024 по 30.04.2024, за травень 2024 року - за період з 01.05.2024 по 31.05.2024, за червень 2024 року - за період з 01.06.2024 по 17.06.2024 (тобто, в межах місяця, в якому виникла заборгованість).

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування за кожним простроченим платежем окремо - за місячним розміром орендної плати) та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача, є 425,65 грн (91,99 грн пені за січень 2024 року, 80,49 грн пені за лютий 2024 року, 88,93 грн пені за березень 2024 року, 81,45 грн пені за квітень 2024 року, 82,79 грн пені за травень 2024 року).

При цьому, нарахування пені за червень 2024 року є безпідставним (позивач нараховує пеню з 01.06.2024 по 17.06.2024), так як прострочення з оплати виникло з 18.06.2024 (відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день).

Отже, позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни пені у розмірі 932,39 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 425,65 грн.

Крім того, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 321,41 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних є 268,50 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни 3% річних у розмірі 321,41 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 268,50 грн.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 441,93 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни інфляційних втрат у розмірі 441,93 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з платіжної інструкції №1633 від 26.06.2024 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, тобто внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом (2422,40 грн), у зв`язку з чим на користь позивача підлягає поверненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-а; ідентифікаційний код: 03366500) суму основного боргу у розмірі 42087 (сорок дві тисячі вісімдесят сім) грн 12 коп., пеню у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн 65 коп., 3% річних у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) грн 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 441 (чотириста сорок одна) грн 93 коп. та судовий збір у розмірі 2391 (дві тисячі триста дев`яносто одна) грн 44 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-а; ідентифікаційний код: 03366500) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп, сплачений за платіжною інструкцією №1633 від 26.06.2024.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак