СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Харків Справа № 905/775/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Мартюхіна Н.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вх.№ 1566Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.06.2024 (суддя Кротінова О.В., повний текст ухвали складено 10.06.2024)

у справі № 905/775/24

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ,

до відповідача ОСОБА_1 , смт Новотроїцьке Волноваського району Донецької області,

про стягнення 69774,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою від 22.05.2024 (сформовано в системі 22.05.2024) до ОСОБА_1 про стягнення 69774,27 грн, з яких 57291,12 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9404,58 грн - заборгованість за відсотками з користування кредитом та 3078,57 грн комісія за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.05.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом подання до суду належним чином засвідчених копій документів, що додані до позовної заяви, з пачаткою/штампом банку, підписом, визначенням посади, прізвища відповідальної особи, у якої наявне право на засвідчення даних, що відображено в наданих документах.

31.05.2024 позивачем до суду надана заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№07-07/5133/24), в якій останнім надано свої пояснення з приводу порядку подання відповідних документів через підсистему "Електронний суд", а також доказ скерування на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 завірених примірників позовної заяви з додатками. Інших документів на усунення недоліків позовної заяви позивачем господарському суду не надано.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.06.2024 повернуто позовну заяву №б/н від 22.05.2024 (сформовано в системі 22.05.2024) та додані до неї матеріали Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, господарський суд зазначив, що позивач не усунув недоліки у встановлений судом строк та не надав суду належним чином засвідчені документи до позовної заяви, а саме банківські виписки у підтвердження вимог банку та розрахунок заборгованості, які за відсутності обов`язкових реквізитів та невідповідності вимогам оформлення не можна кваліфікувати у якій якості (копії чи оригіналі) їх надано, тому на підставі частини 4 ст.174 Господарського процесуального кодекс України (далі - ГПК України) повернув позивачу позовну заяву.

До Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" надійшла апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.06.2024 у справі №922/4731/23, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.06.2024 про повернення позовної заяви і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вважає, що функціонал системи "Еелктронний суд" не надає можливості вибірково підписувати завантажені в якості додатків документи, відтак слід вважати, що всі без винятку документи, що скеровані суду підписані КЕП у системі "Електронний суд". В свою чергу господарський суд не звернув увагу на те, що з пункту 20 частини 1 ст.1, частин 1,2 ст.23 Закону України "Про стандартизацію" убачається, що стандарт - це нормативний документ; національні стандарти застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами. Разом з тим, у Господарському процесуальному кодексі України, у статтях, що регулюють правила подання письмових доказів учасникам справи до суду, немає посилання на необхідність застосування ДСТУ 4163-2003.

Крім того зазначає, що підстави повернення позовної заяви визначені статтею 170 ГПК України та процесуальними нормами не передбачено повернення позовної заяви з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів. Відповідно до ст. 177 ГПК України визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та збирання відповідних доказів здійснюється судом на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2024, у зв`язку з перебуванням судді Фоміної В.О. у відпустці для розгляду справи №905/775/24 сформовано новий склад суду, а саме: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливило розгляд поданої апеляційної скарги, апеляційний господарський суд відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України витребував у суду першої інстанції матеріали справи №905/775/24, необхідні для розгляду апеляційної скарги та відклав вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

04.07.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.06.2024 у справі №905/775/24; визначено здійснити розгляд справи №905/775/24 в порядку спрощеного провадження, без виклику (повідомлення) учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2024 у справі № 905/775/24 у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

Як свідчать матеріали справи, про розгляд справи у письмовому провадженні сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом відповідно до пункту 4 частини 5 ст.13 ГПК України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 ст.273 ГПК України.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У такій формі у цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з частиною 2 статті 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Апелянт вважає, шо нормами ГПК України не передбачено посилання на необхідність застосування вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, тому господарський суд не мав права вимагати від учасника справи дотримання відповідних положень при оформленні копій документів, що подаються до суду.

Колегія суддів погоджується з таким твердженням заявника апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Копія документу набуває юридичної сили лише в разі засвідчення в установленому порядку (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 08.05.2019 у справі №160/7887/19). Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі (правова позиція Верховного Суду у постанові від 11.07.2018 у справі №904/8549/17).

Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Колегія зазначає, що згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Частинами 5 та 6 статті 42 ГПК України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно положень статті 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Особливості використання електронного підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина 8 статті 6 Кодексу в редакції станом на час подання стороною відзиву).

Відповідно до пунктів 24 - 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення) підсистема "Електронний суд" (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми "Електронний суд", якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Згідно частин 3, 4 статті 18 названого Закону кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Згідно матеріалів справи, до позовної заяви від 22.05.2024, яка подана через систему "Електронний суд", позивачем додано копії документів, а саме:

- банківські виписки з рахунку відповідача за період з 30.10.2020 по 02.05.2024 (а.с. 12-72);

- розрахунок заборгованості за договором від 30.10.2020, укладеним між Акціонерним товариством Комерційний Банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 (а.с.78-84).

Зазначені докази подані через систему "Електронний суд" з накладеним електронним цифровим підписом, що є обов`язковим для відправлення документів зазначеним способом.

Враховуючи норму ст. 6 ГПК України, якою регулюється єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система, Закон України "Про електронні довірчі послуги", Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, встановивши, що надані позивачем докази у справі, були подані через підсистему "Електронний суд" з накладенням електронного цифрового підпису, який має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис та презюмує його відповідність власноручному підпису, тому посилання суду на подання доказів, поданих з порушенням вимог статті 96 ГПК України, визнаються колегією неприйнятними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 903/662/23.

Окрім цього, частиною першої та другої статті 177 ГПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно з п. 15 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

При цьому, з`ясування обставин справи та дослідження доказів відбувається на стадії розгляду справи по суті, виходячи з положень § 3 "З`ясування обставин справи та дослідження доказів" Глави 6 ГПК України.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до статті 237 ГПК вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях господарського процесу.

Аналогічний правовий висновок зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.08.2023 у справі №990/114/23.

Господарський процесуальний кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Однак, суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував, а фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі та є неприпустимим.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28.05.1985, §96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13.02.2001).

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" від 01.03.2002).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Беллет проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" ("Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Отже, як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Тобто, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

На підставі вищевикладеного колегія суддів зауважує, що питання, такі, як, зокрема, не надання до позовної заяви належним чином засвідчених доказів, має вирішуватись при розгляді справи по суті, а не на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження та не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а в подальшому і повернення позовної заяви, тому колегія суддів розцінює дії суду першої інстанції як помилкові, зроблені передчасно не на тій стадії судового розгляду, що унеможливило доступ позивача до суду.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, отримавши належної якості копії електронних документів за накладенням електронно-цифрового підпису за відсутності лише реквізиту засвідчувального напису "Згідно з оригіналом, підпису, прізвища та посади особи, якою засвідчуються копії документів, кількості прошитих аркушів" безпідставно дійшов висновку, що до суду були подані незавірені копії документів.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, за висновком апеляційного господарського суду вимоги скарги законні та обґрунтовані, тому вона підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з ч. 3 статті 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За встановлених обставин, твердження суду першої інстанції про те, що жоден із наданих позивачем електронних доказів не можна ідентифікувати, як поданий в оригіналі або в електронній копії, не підтвердилися.

Враховуючи надмірний формалізм суду першої інстанції при перевірці відповідності поданої позовної заяви нормам Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку позивачем не було допущено такого порушення норм процесуального права, яке б могло бути підставою для повернення позову без розгляду.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" та скасування ухвали Господарського суду Донецької області від 10.06.2024 у справі №905/775/24 з направленням справи на розгляд суду першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 10.06.2024 у справі №905/775/24 скасувати.

Справу № 905/775/24 направити на розгляд Господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.08.2024.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна