УХВАЛА

про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі

м. Київ

30.08.2024Справа № 910/5728/24

За позовом Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «поділля» (24600, Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт Крижопіль, вул. Порошенка О. Героя України, буд. 74 А)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс Лтд» (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, буд. 5)

про стягнення 105 681, 00 грн

Суддя Бондаренко-Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «поділля» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс Лтд» про 105 681, 00 грн збитків завданих внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних.

20.05.2024 Господарський суд міста Києва ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи № 910/5728/24 ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.06.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача про стягнення судових витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 25 000, 00 грн.

04.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про відмову від позову та повернення 50 % сплаченого судового збору у розмірі 1514, 00 грн, у зв`язку врегулювання спору між сторонами.

Суд, розглянувши заяву позивача від 04.07.2024 про відмову від позову, повернення 50 % сплаченого судового збору та стягнення судових витрат зазначає наступне.

(1) Щодо прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі.

Заява про відмову від позову обґрунтована тим, що 03.07.2024 ТОВ «Спецмонтажсервіс Лтд» добровільно відшкодувало позивачеві суму завданих збитків у розмірі 105 861, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2673 від 03.07.2024.

Таким чином, у зв`язку з відшкодуванням відповідачем збитків, позивач подав суду заяву про відмову від позову, в якій також просив закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1 ст. 191 ГПК України).

Відмова від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Відмова позивача від позову - це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі N 180/2161/19).

Отже, відмова від позову за заявою позивача є практичною реалізацією принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спорту на власний розсуд.

За результатами відмови позивача від позову суд, прийнявши таку відмову, закриває провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України.

Суд констатує, що заява про відмову від позову подана через Електронний суд представником позивача - адвокатом Хитруком І. С. на підтвердження повноважень якого в матеріалах справи наявний ордер серії АВ №1130262 від 25.04.2024 на представництво інтересів у Господарському суд міста Києва, а також Договір про надання правової допомоги від 02.03.2022.

Згідно п. 2.2.6. Договору про надання правової допомоги від 02.03.2022 - адвокат має право представляти права та законні інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції, адміністративних та господарських судах з усіма правами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що адвокат Хитрук І. С. наділений повноваженнями в тому числі щодо відмови від позову від імені ПрАТ «ПК Поділля» у межах справи №910/5728/24.

Отже, суд приймає відмову позивача від позову та закриває провадження у справі №910/5728/24 на підставі п. 2 , 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч. 2 ст. 191 ГПК України).

Отже, суд роз`яснює сторонами, що відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

(2) Щодо розподілу судових витрат.

Згідно частини 3 статті 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За загальним правилом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

За приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 2 статті 252 ГПК України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Ухвала про відкриття провадження набрала законної сили 20.05.2024, відповідно, позивач мав надіслати заяву про відмову від позову до початку розгляду справи по суті, а саме до 19.06.2024 включно.

Натомість, із заявою про відмову від позову позивач звернувся лише 04.07.2024, тобто вже на стадії розгляду справи по суті, що унеможливлює застосування частини 1 статті 130 ГПК України щодо повернення позивачем 50 % сплаченого судового збору з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Натомість, з поданої заяви про відмову від позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача лише витрати на професійну правничу допомогу, отже, суд у порядку статті 130 ГПК України покладає витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 3 028, 00 грн на відповідача відповідно до ч. 9 статті 129 ГПК України.

Відповідно до норми частини дев`ятої статті 129 ГПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною, чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спор.

Суд застосовує аналогію процесу щодо норми даної статті, бо хоча спір і не вирішується по суті, але саме дії відповідача щодо неналежного виконання зобов`язань, та задоволення вимог позивача після переходу до розгляду справи по суті відповідачем лише 03.07.2024 спричинили необхідність подання позову до суду та захист своїх прав позивачем в суді, і з незалежних від позивача причин (ді1 відповідача) позивач не міг відмовити від позову протягом підготовчого засідання, що і стало підставою для відмови від позову при розгляді справи по суті.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000, 00 грн, то суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

В якості доказів, що підтверджують надання правничої допомоги до матеріалів справи додано: Договір про надання професійної правничої допомоги № б/н від 02.03.2022, укладений між адвокатом Хитруком Іваном Сергійовичем та ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»; Довіреність від 18.10.2023; Додаткова угода № 22 від 24.04.2024 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 02.03.2022; Опис наданих послуг від 26.06.2024; Акт приймання-передачі наданих послуг від 26.06.2024 на суму 25 000, 00 грн.

Згідно п. 3 Додаткової угоди №22 від 24.04.2024 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 02.03.2022 - сторони погодили, що оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом протягом 3 банківських днів з моменту зарахування витрат, стягнених з відповідача на професійну правову допомогу на банківський рахунок клієнта.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Згідно пункту 2 Додаткової угоди №22 від 24.04.2024 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 02.03.2022 сторони погодили, що в рамках супроводження справи та надання правової допомоги, сторони домовились про наступний (невиключний) перелік послуг (робіт):

- ознайомлення з наявними документами;

- попередня консультація клієнта з приводу наявності підстав для задоволення позову;

- опрацювання нормативної бази, судової практики та написання позову;

- участь у судових засіданнях та представництво інтересів клієнта;

- написання заяв, запитів, клопотань процесуального характеру, в т.ч. заяви щодо стягнення судових витрат;

Разом з тим, згідно детального опису виконаних робіт (наданих послуг) та Акту приймання-передачі наданих послуг від 26.06.2024 - адвокат Хитрук Іван Сергійович виконав наступні види послуг:

- ознайомлення з документами;

- попередня консультація Клієнта з приводу наявності підстав для задоволення позову;

- підготовка первинних документів, аналіз судової практики;

- складання (написання) позовної заяви з додатками;

- підготовка заяви щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі.

Таким чином, обсяг наданих адвокатом послуг, що зазначений у пункті 2 Додаткової угоди №22 від 24.04.2024, якою сторони погодили фіксований розмір адвокатських послуг та обсяг послуг, що фактично наданий адвокатом і який визначено у детальному описі, а також Акті приймання-передачі наданих послуг від 26.06.2024 є відмінним.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція послідовно підпримується Верховним Судом, в тому числі і в останніх постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зроблено висновок, що разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд констатує, що розмір адвокатських витрат, який погоджено між сторонами у Додатковій угоді №22 від 24.04.2024 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 02.03.2022 є не повністю підтвердженим, а відтак заявлений позивачем розмір таких витрат не відповідає критерію реальності та співмірності із обсягом фактично наданих послуг адвокатом.

Зокрема, сторони безпідставно включили до Додаткової угоди №22 від 24.04.2024 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 02.03.2022 обсяг та вартість послуг, які насправді не були надані, що підтверджується матеріалами справи, а також підписаними між сторонами Актом приймання-передачі наданих послуг від 26.06.2024, а саме - участь у судових засіданнях та представництво інтересів клієнта. Зокрема, суд констатує, що розгляд справи №910/5728/24 проводився у порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Крім того, до складу витрат на професійну правничу допомогу позивач включив підготовку заяви щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі, що є виконанням позивачем власного процесуального обов`язку визначеного частиною 8 статті 129 ГПК України з підтвердження розміру адвокатських витрат та є підставою для їх розподілу, а відтак, не може включатись до складу самих судових витрат.

Суд також враховує, що дана справа є стандартною, не складною та щодо якої є стала та численна судова практика, а отже адвокату не потрібно витрачати значної кількості часу для виконання відповідних робіт з аналізу діючого законодавства та вивчення судової практики Верховного Суду.

За таких обставин, суд зменшує неспівмірні витрати позивача на професійну правничу допомогу до 10 568, 10 грн, що на переконання суду є підтвердженим та відповідає принципу співмірності витрат, що понесені позивачем та становить 10 % від ціни позову.

Відповідач про понесення ним судових витрат у порядку частини 3 статті 130 ГПК України не заявляв.

Керуючись ст. 129, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти відмову ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» від позову.

2. Закрити провадження у справі № 910/5728/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс Лтд» про стягнення 105 681, 00 грн на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

3. Роз`яснити сторонам, що відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс Лтд» (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, буд. 5; ідентифікаційний код: 38180241) на користь Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» (24600, Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт Крижопіль, вул. Порошенка О. Героя України, буд. 74 А; ідентифікаційний код: 33143011) 10 568 (десять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн 10 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень витрат по сплаті судового збору.

5. Витрати на оплату судового збору в розмірі 3 028, 00 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 14 431, 90 грн - покласти на позивача.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.

Суддя Бондаренко-Легких Г. П.