ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Справа № 903/170/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Бурда Д.П. (в режимі відеоконференції)

третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сокальської Олени Михайлівни на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 20.06.2024, повне рішення складено 24.06.2024, у справі № 903/170/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Сокальської Олени Михайлівни

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ґроса Володимира Володимировича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, фізична особа-підприємець Супрунюк Василь Євдокимович

про стягнення 236815 грн 20 коп. збитків

В березні 2024 року фізична особа-підприємець Сокальська Олена Михайлівна звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Ґроса Володимира Володимировича 236 815,20 грн збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно з умовами договору-заявки одноразового перевезення вантажу № 09/11 від 09.11.2022 в частині забезпечення збереження вантажу та видачі його вантажоодержувачу.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 20.06.2024 у справі № 903/170/24 у позові відмовлено повністю /т. 2 а.с. 133-139/.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 236 815,20 грн.

Позивач ФОП Сокальська Олена Михайлівна, не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2024 у справі № 903/170/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю /т. 2 а.с. 143-149/.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- відповідачем визнано, що 09 листопада 2022 року між ФОП Грос Володимир Володимирович (перевізник) та ФОП Сокальською Оленою Михайлівною (замовник) укладено договір-заявку одноразового перевезення вантажу № 09/11, відповідно до умов якого ФОП Грос В.В. зобов`язався доставити вантаж "Предмети декору (склокераміка фірма BOLTZE) в кількості 2 палети/340 кг із адреси: Браак Німеччина до Рівненської області м. Остріг вул. Древлянська, 88;

- вказаний вантаж придбаний ФОП Сокальською О.М. на підставі контракту № 01 від 03.02.2021 в німецького підприємства BOLTZE GRUPPE GMBH як чергову партію на суму 5 639,80 Євро;

- 10 листопада 2022 року автомобіль VOLKSWAGEN GRAFTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , завантажено вищевказаним вантажем загальною вагою 340 кг у м. Браак Німеччина, що підтверджується копією вантажної накладної від 10.11.2022, підписаної ФОП Грос В.В. та представником вантажовідправника BOLTZE GRUPPE GMBH. А отже відповідач прийняв вантаж, вказаний у договорі-заявці від 09.11.2022; однак доставлений товар відповідачем не був;

- укладаючи договір сторони по справі визначили відповідальність відповідача за збереження вантажу з моменту його прийняття від вантажовідправника і до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу;

- враховуючи факт втрати вантажу (що і підтверджується відповідачем), наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився ним, завданої шкоди - нестачі товару та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, позивач звернувся із позовом до суду про відшкодування завданих йому збитків в сумі 236 815,20 грн;

- відпочинок водія та залишення завантаженого транспортного засобу у невизначеному та не охоронюваному місці, не є підставою яка звільняє перевізника від відповідальності за втрату вантажу;

- місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не дав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Враховуючи вищевикладене, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Автоматизованою системою документообігу суду, протокол від 15.07.2024, для розгляду справи № 903/170/24 визначено колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Гудак А.В., Юрчук М.І.

Листом № 903/170/24/4759/24 від 15.07.2024 матеріали справи було витребувано з Господарського суду Волинської області.

19.07.2024 до суду надійшли матеріали справи № 903/170/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2024, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сокальської Олени Михайлівни на рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2024 у справі № 903/170/24 - залишено без руху. Зобов`язано апелянта усунути встановлені недоліки апеляційної скарги та подати до суду: докази сплати 5 328,35 грн судового збору за подання апеляційної скарги /т. 2 а.с. 166/.

01.08.2024 (вх.№ 6777/24) від ФОП Сокальської Олени Михайлівни надійшли докази доплати 5 328,35 грн судового збору за платіжною інструкцією № 0.0..1 від 30.07.2024.

У зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Гудак А.В. у період з 05.08.2024 по 30.08.2024, судді-члена колегії Юрчука М.І. у період з 29.07.2024 по 30.08.2024 здійснено їх заміну у справі № 903/170/24 протокол від 05.08.2024, яким для розгляду справи № 903/170/24 визначено колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Тимошенко О.М., Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сокальської Олени Михайлівни на рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2024 у справі № 903/170/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на "28" серпня 2024 р. об 11:00 год. /т. 2 а.с. 179/.

07.08.2024 (вх. № 7046/24) від Фізичної особи-підприємця Ґроса Володимира Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2024 у справі № 903/170/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сокальської Олени Михайлівни залишити без задоволення /т. 2 а.с. 182-187/.

Ухвалою суду від 08.08.2024 задоволено заяву (вх № 3864/24) представника Фізичної особи-підприємця Ґроса Володимира Володимировича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /т. 2 а.с. 202/.

26.08.2024 (вх. № 7608/24) від представника ФОП Сокальської О.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, в якій просить перенести розгляд апеляційної скарги на інший день у зв`язку із перебуванням у відпустці /т. 2 а.с. 205-206/.

Розглянувши клопотання представника ФОП Сокальської О.М. про відкладення розгляду апеляційної скарги, судова колегія відмовляє у його задоволенні та зазначає наступне.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того ФОП Сокальська О.М. не була позбавлена можливості забезпечити участь в судовому засіданні 28.08.2024 участь іншого представника або свою особисто.

Враховуючи, що ухвалою суду від 07.08.2024 явка представників сторін в судове засідання 28.08.2024 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності представника ФОП Сокальської О.М., оскільки його не явка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

В судове засідання 28.08.2024 з`явився представник відповідача, третя особа ФОП Супрунюк В.Є. не забезпечив участь в судовому засіданні повноважного представника, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.08.2024 апеляційну скаргу заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2022 року між фізичною особою-підприємцем Гросом Володимир Володимирович (перевізник, відповідач) та фізичною особою-підприємцем Сокальською Оленою Михайлівною (замовник, позивач) укладено договір-заявку про перевезення вантажу № 09/11 з такими умовами: Маршрут: Браак - Остріг, дата завантаження - 10.11.2022, термін поставки - 14.11.2022, найменування вантажу, кількість, маса, об`єм - предмети декору (скло/ кераміка фірма Boltze) 2 палети/340 кг, cпосіб завантаження - бокова/задня загрузка, адреса завантаження Mittelweg 2-20; 22145 Вrаак, контактна особа при розвантаженні контактний телефон - Сокальська Олена, вантажоотримувач - ФОП Сокальська О.М., адреса митного оформлення (при розвантаженні) UА204000, Рівненська митниця, м.Рівне, вул.Млинівська, 18, контактна особа (при митному оформленні) - брокер Іваненко Юрій Анатолійович, адреса розвантаження - Рівненська обл., м.Остріг, вул. Древлянська, 88, контактна/довірена особа (при розвантаженні) - Сокальська Олена Михайлівна, сума фрахту - 10000 грн, порядок оплати - безготівковий розрахунок, пограничний перехід: Угринів, Wolkswagen grafter, д.н. НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_1 .

Згідно з п. 5 договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків у відповідності з міжнародним правом і законодавством України.

Пунктом 15 договору встановлено, що перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при його транспортуванні у розмірі фактичної шкоди. Розмір шкоди встановлюється виходячи із задекларованої вартості вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості. Якщо замовник не задекларував вартість вантажу, вона вважається такою, що дорівнює 50 грн.

Розрахунки за цим договором-заявкою здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок перевізника в строк який не перевищує 3-х банківських днів (якщо інше не вказано в договорі-заявці), на підставі оригіналу/копії товарно-транспортної накладної (СМR/ТІR-саrnеt), рахунку на оплату, акту виконаних робіт, оригіналу податкової накладної та довідки про транспортні витрати (за вимогою замовника), якщо інше не передбачене в договорі-заявці. Замовник після отримання від перевізника документів щодо надання послуг перевізником щодо перевезень вантажу за договором-заявкою повинен затвердити (підписати, поставити печатку) та повернути перевізнику у 7-денний термін Акт виконаних робіт (наданих послуг).

У разі наявності будь-яких зауважень щодо виконання перевізником зобов`язань за договором-заявкою чи будь-яких зауважень до отриманих від перевізника документів письмово протягом не більш ніж 24 годин від часу отримання відповідних документів засобами факсимільного/електронного зв`язку повідомити про це перевізника. У випадку відсутності письмових зауважень щодо виконаних перевізником зобов`язань за договором-заявкою та не затвердження чи/або не повернення замовником перевізнику Акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом зазначеного строку надані послуги (виконані роботи) перевізником вважаються виконаними в повному обсязі, а Акт затвердженим (пункти 17, 18 договору).

Договір-заявка підписаний замовником ФОП Сокальською О.М., ФОП Гросом В.В. договір-заявка не підписаний /т. 1 а.с. 11/.

Позивач вказує, що вказаний вантаж був придбаний на підставі контракту № 01 від 03.02.2021 в німецького підприємства як чергову партію на суму 5 639,80 Євро.

28.10.2022 ФОП Сокальською О.М. було здійснено передоплату за вказану партію товару.

Відповідач не заперечує про взяття на себе зобов`язань щодо перевезення вантажу: предмети декору, у кількості 2 палети/340 кг за маршрутом: Браак Остріг на замовлення ФОП Сокальської О.М.

10 листопада 2022 року автомобіль Wolkswagen Grafter, державний номерний знак - НОМЕР_1 , було завантажено вантажем, загальною вагою 340 кг у м. Браак Німеччина, що підтверджується копією вантажної накладної CMR від 10.11.2022. Вантажна накладна підписана та скріплена печаткою ФОП Гросом В.В. та представником вантажовідправника Boltze Gruppe GmbH. Вартість вантажу згідно з інвойсом становила 5639,80 Євро.

Доказами передачі товару перевізнику ФОП Гросу В.В. є копія інвойсу № 210520098 від 07.11.2022 та накладна на відвантаження та передачу товару від 10.11.2022, підписана вантажовідправником та перевізником.

Позивач стверджує, що станом на 14 листопада 2022 року (узгоджена дата прибуття товару у пункт призначення) вантаж - предмети декору (скло/кераміка фірма Boltze) в кількості 2 палети/340 кг не був доставлений у пункт призначення, ФОП Грос В.В. не забезпечив збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу.

01.12.2023 позивач надіслав відповідачу претензію № 1, в якій вимагав у ФОП Гроса В.В. відшкодувати шкоду на суму 5 639,80 євро, завдану втратою вантажу. Претензія була залишена відповідачем без розгляду /т. 1 а.с. 51-53/.

29.12.2023 представником позивача подано адвокатські запити до Державної митної служби України щодо перетину митного кордону України автомобіля Wolkswagen Grafter, державний номерний знак НОМЕР_1 із завантаженим товаром та до Рівненської митниці щодо надання інформації про митне оформлення (при розвантаженні) товару /т. 1 а.с. 56, 57/.

Із відповіді на адвокатський запит, наданої Державною митною службою України № 19/19-025-02/8.19/138 від 11.01.2024 вбачається, що транспортний засіб з номером державної реєстрації НОМЕР_1 у період з 10.11.2022 по 31.12.2022 перетнув митний кордон на в`їзд на територію України 30.11.2022 у пункті пропуску UА 209100 /т. 1 а.с. 63/.

Рівненська митниця у відповіді на адвокатський запит від 15.01.2024 № 7.13-1/10/8.19-41/392 повідомила про відсутність фактів розмитнення вантажу щодо транспортного засобу Wolkswagen Grafter, державний номерний знак НОМЕР_1 /т. 1 а.с. 65/.

Відповідач зазначає, що після загрузки вантажу в автомобіль, в ніч з 10 на 11 листопада 2022 року відбулася крадіжка особистих речей водія та вантажу з автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER невстановленими особами, що підтверджується довідкою з поліції Берліна (Підтвердження заяви про злочин - інформація про права потерпілих, номер кримінального провадження номер -390165) та копією листа з прокуратури Берліна. При цьому поліцією встановлено загальну вартість викраденого згідно з порівнянням зі сторінками 14-17 інвойсу № 210520098 від 07.11.2022 (непозначене крапкою - викрадене) на загальну суму 1 987,38 Євро. Залишилося в наявності товару на загальну суму 3652,42 Євро.

ФОП Ґрос В.В. стверджує, що він відразу в телефонному режимі повідомив ФОП Сокальську О.М. про вказані обставини, після чого позивачка дала вказівку повернутися в офіс компанії ВОLТZЕ Gruppe GmbH для переробки товаро-супровідних документів на залишок товару вагою 210 кг, що і було зроблено відповідачем.

Для переоформлення вантажу відповідач повернувся до міста Браак, Німеччина, ВОLТZЕ Gruppe GmbH та отримав нові документи, а саме: інвойс № 210523847 від 15.11.2022 на загальну суму 3652,42 Євро на 60 коробок загальною вагою 210 кг та новий примірник експортної декларації МRN 220Е57Е9 від 15.11.2022.

16.11.2022 за вимогою позивача частина товару, що збереглася, вагою 210 кг та вартістю 3562,42 Євро, передана іншому перевізнику - ФОП Супрунюку Василю Євдокимовичу, який доставив вказаний товар позивачці за маршрутом: Браак-Остріг та був нею розмитнений.

Вказані обставини підтверджуються договором експедирування вантажів № CC04/01 в міжнародному та внутрішньому сполученні від 04.01.2022, укладеним між ФОП Супрунюком О.В (перевізник) та ФОП Супрунюком В.Є. (експедитор), заявкою-договором про перевезення вантажу № 16/11 від 16.11.2022, укладеним між ФОП Сокальською О.М. (замовник) та ФОП Супрунюком В.Є. (виконавець), рахунком-фактурою № 17/0393 від 21.11.2022 на суму 10 000 грн, довідкою ФОП Супрунюка В.Є. про транспортно-експедиційні витрати, СMR № 218086, актом № 17/0393 виконаних робіт від 21.11.2022, підписаним ФОП Сокальською О.М та ФОП Супрунюком В.Є.

У поясненнях третя особа ФОП Супрунюк В.Є. підтвердила, що на виконання вказаного договору водієм ОСОБА_2 було отримано від ФОП Ґрос В.В. вантаж, вагою 210 кг, загальною вартістю 3562,42 Євро, який доставлений автомобілем Reno днз. АС 0393 НА до Рівненської області м. Остріг вул. Древлянська, 88 та 21.11.2022 переданий ФОП Сокальській О.М., яка отримала вантаж без зауважень, поставивши підпис на міжнародній транспортній накладній СМR. Згідно з рахунком-фактурою № 17/0393 від 21.11.2022 послуги міжнародного транспортного перевезення на суму 10 000 грн були повністю оплачені ФОП Сокальською О.М.

Враховуючи, що відповідач не забезпечив збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу, позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з відповідача 236 815,20 грн збитків.

Господарський суд Рівненської області 20.06.2024, розглянувши вимоги фізичної особи-підприємця Сокальської Олени Михайлівни до фізичної особи-підприємця Ґроса Володимира Володимировича про стягнення 236 815,20 грн збитків, ухвалив рішення про відмову у позові.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Рівненської області від 20.06.2024 у справі № 918/170/24 залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно з част. 2 ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір-заявку № 09/11 від 09.11.2022 про перевезення вантажу за маршрутом Браак, Німеччина - Остріг, Україна.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України Про дію міжнародних договорів на території України встановлено, що укладені і належним чином ратифіковані Україною міжнародні договори становлять невід`ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

За змістом ч. 1-2 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Оскільки спір між позивачем та відповідачем виник з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому відповідачач виступав перевізником, відправник вантажу (продавець) знаходився на території іноземної держави, а отримувач вантажу - на території України, тому на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956 року (далі - Конвенція).

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції. Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Відповідно до статті 1 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

З врахуванням статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", статті 3 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами СМR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

З урахуванням норм чинного законодавства, факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується транспортними документами, які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Судом встановлено, що відповідачем було прийнято вантаж до перевезення для ФОП Сокальської О.М., що підтверджується СМR та не заперечується відповідачем.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність експедитори за дорученням клієнтів забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 920 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

За змістом наведених норм обсяг відповідальності перевізника має бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.

Разом з цим статтями 924 ЦК України та 314 ГК України визначено, що, зокрема, за втрату вантажу перевізник несе відповідальність у розмірі вартості вантажу у разі, якщо не доведе, що це сталося не з його вини, або внаслідок обставин, яким останній не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 907/603/17, норма статті 924 Цивільного кодексу України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила або обставини, які не залежали від нього.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Позивач просить стягнути з відповідача 236 815,20 грн збитків, заподіяних втратою вантажу у розмірі, що відповідає вартості вантажу, який був наданий для перевезення.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною умовою є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК та статті 224 ГК України є порушення зобов`язання.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) при зменшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність всіх складових, які є необхідними для відшкодування збитків позивачу, зважаючи на таке.

10.11.2022 відповідно до умов договору ФОП Грос В.В. завантажив автомобіль Wolkswagen Grafter, державний номерний знак - НОМЕР_1 , вантажем загальною вагою 340 кг у м. Браак Німеччина, що підтверджується копією вантажної накладної CMR від 10.11.2022. Вартість вантажу згідно з інвойсом становила 5639,80 Євро.

Згідно з положенням (поправка № 6) Європейської Угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, що виробляють міжнародні автомобільні перевезення, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, після керування протягом 4 годин 30 хвилин водій повинен зробити перерву для відпочинку та харчування тривалістю не менше 45 хвилин. Щоденний (міжзмінний) відпочинок водія вантажного автомобіля не може здійснюватися водієм у кабіні вантажного автомобіля, крім випадків, коли у вантажному автомобілі є спальне місце для відпочинку водія.

Тобто водій не має права знаходитися в автомобілі постійно, а зобов`язаний дотримуватись норм відпочинку. Тому неможливо фізично забезпечити постійне перебування водія в автомобілі саме через нормативне обмеження часу перебування за кермом.

Згідно з матеріалами справи, після загрузки вантажу в автомобіль, в ніч з 10 на 11 листопада 2022 року відбулася крадіжка особистих речей водія та вантажу з автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER невстановленими особами, що підтверджується довідкою з поліції Берліна (Підтвердження заяви про злочин - інформація про права потерпілих, номер кримінального провадження номер -390165) та копією листа з прокуратури Берліна. При цьому поліцією встановлено загальну вартість викраденого згідно з порівнянням зі сторінками 14-17 інвойсу № 210520098 від 07.11.2022 (непозначене крапкою - викрадене) на загальну суму 1 987,38 Євро. Залишилося в наявності товару на загальну суму 3652,42 Євро.

Відповідно до ст. 14 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12.

ФОП Ґрос В.В., керуючись ст. 14 Конвенції, відразу у телефонному режимі повідомив ФОП Сокальську О.М. про вказані обставини (крадіжку частини вантажу), після чого позивачка дала вказівку повернутися в офіс компанії ВОLТZЕ Gruppe GmbH для переробки товаро-супровідних документів на залишок товару вагою 210 кг, що і було зроблено відповідачем.

Для переоформлення вантажу ФОП Грос В.В. повернувся до міста Браак, Німеччина, ВОLТZЕ Gruppe GmbH та отримав нові документи, а саме: інвойс № 210523847 від 15.11.2022 на загальну суму 3652,42 Євро на 60 коробок загальною вагою 210 кг та новий примірник експортної декларації МRN 220Е57Е9 від 15.11.2022.

16.11.2022 за вимогою позивача частина товару, що збереглася, вагою 210 кг та вартістю 3562,42 Євро, передана іншому перевізнику - ФОП Супрунюку Василю Євдокимовичу, водій Анатолій Ятчук, який доставив вказаний товар позивачці за маршрутом: Браак-Остріг та був нею розмитнений.

Отже ФОП Грос В.В. здійснив всі можливі заходи по збереженню цього вантажу, оскільки саме з метою виконання Європейської Угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення водій, який перебував тривалий час за кермом транспортного засобу мав здійснити обов`язкову зупинку на 24 год. А невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по доставці вантажу у місце призначення, відбулось виключно з підстави викрадення вантажу, тобто невиконання зобов`язання відбулось з підстави, яка від останнього ніяким чином не залежить та знаходиться поза межами цивільно-правової відповідальності відповідача.

Проникнення сторонніх осіб до автомобіля і вчинення ними злочину, і є тими обставинами, які водій не міг запобігти та усунути, і які від нього не залежали.

Крадіжка вантажу під час здійснення міжнародного перевезення відноситься до обставини, уникнути якої перевізник за звичайних обставин виконання міжнародного перевезення не мав можливості та наслідки такої крадіжки у вигляді часткової втрати вантажу, за звичайних обставин виконання міжнародного перевезення, не міг відвернути.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач після викрадення частини вантажу негайно звернувся до поліції міста Берліна, якою було зафіксовано факт крадіжки вантажу невстановленими особами та встановлено загальну вартість викраденого.

В подальшому відповідачем, за вимогою позивача, було переоформлено товарно-супровідні документи та передано залишок вантажу іншому перевізнику, який був доставлений до замовника.

Зазначене свідчить про те, що відповідач діяв добросовісно та вжив всіх заходів щодо забезпечення схоронності вантажу, встановлення винних осіб, які здійснили крадіжку майна та притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Господарський суд Волинської області дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 236 815,20 грн та, відповідно, не застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сокальської Олени Михайлівни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 20.06.2024 у справі № 903/170/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 903/170/24 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "30" серпня 2024 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.