УХВАЛА

22 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 922/4342/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Жайворонок Т.Є., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Пасічнюк С.В.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго - Сервісна компанія "Еско - Північ" - адвоката Жданової В.П., ордер серія АІ № 1672266 від 05.08.2024,

відповідача - акціонерного товариства "Готель "Мир" - не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу акціонерного товариства "Готель "Мир" (далі - Готель)

на рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2024 (суддя Пономаренко Т.О.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 (головуючий Радіонова О.О., судді: Істоміна О.А., Медуниця О.Є.)

у справі № 922/4342/23

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго - Сервісна компанія "Еско - Північ" (далі - Сервісна компанія)

до Готелю

про стягнення заборгованості.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 15.08.2024 № 32.2-01/1838 у зв`язку з запланованою відпусткою судді Ємця А.А. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 922/4342/23, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Жайворонок Т.Є. і Малашенкова Т.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Сервісна компанія звернулася до суду з позовом до Готелю про стягнення 2 342 846,05 грн, у тому числі: 992 052,50 грн основної заборгованості, 864 393,37 грн пені, 249 719,85 грн штрафних санкцій, 179 516,08 грн "інфляційних втрат" та 57 164,25 грн 3 % річних (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог від 30.11.2023, задоволеного ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2023).

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 16.12.2019 № ПГ08-12-16 (далі - Договір) у період з січня по серпень 2022 року в частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.01.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2024, позов задоволено.

Судові рішення мотивовано доведеністю існування заборгованості відповідача перед позивачем за спожитий природний газ у період з січня по серпень 2022 року. Відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував існування цієї заборгованості на спірну суму. Враховуючи доведеність порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого природного газу, з нього на користь позивача також підлягають стягненню заявлені суми штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних, розрахунок яких судами перевірено та визнано арифметично вірним.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, Готель звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми процесуального права, зокрема, помилкове незастосування до спірних правовідносин положень пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та не закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки додаткові угоди та акти приймання-передачі (на підставі яких здійснювалася поставка товару) сторонами не підписані, без урахування висновків Верховного Суду "щодо конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку або невизнання боргу та дійсним доказам по справі" у подібних правовідносинах, викладених у постановах:

- від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 30.01.2019 у справі № 905/2324/17, від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18, від 21.05.2019 у справі № 904/6726/17, від 05.06.2019 у справі № 905/1562/18, від 10.06.2019 у справі № 911/935/18, від 11.06.2019 у справі № 904/2394/18 та від 05.09.2019 у справі № 910/14371/18 про те, що з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Скаржник вважає необґрунтованим визнання судами додаткових угод до Договору, підписаних лише зі сторони позивача, належними та допустимими доказами існування заборгованості. Обов`язок узгоджувати свої дії покладений на обох учасників договірних відносин, у зв`язку з чим відповідач не погоджував постачання йому природнього газу за ціною, визначеною у цих додаткових угодах.

Просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Сервісна компанія подала відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

20.08.2024 Готель звернувся до Верховного Суду з клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з відсутністю можливості бути присутнім у судовому засіданні 22.08.2024.

У судовому засіданні 22.08.2024 представник Сервісної компанії заперечила проти задоволення заявленого клопотання, зазначивши, що позиція скаржника вже відображена у його касаційній скарзі.

Розглянувши заявлене клопотання Готелю, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки воно не містить належного обґрунтування причин, які обумовили неможливість забезпечення явки представника у судове засідання 22.08.2024, підтверджених відповідними доказами. Явка учасників справи у суді касаційної інстанції обов`язковою не визнавалась.

Перевіривши доводи касаційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника позивача, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.12.2019 Сервісна компанія (постачальник) та Готель (споживач) уклали Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність споживача, а споживач - оплатити і прийняти на умовах цього Договору природний газ, надалі - Газ (пункт 1.1);

- за розрахункову одиницю газу приймається один метр кубічний, приведений до стандартних УМОВ (Т-20град.С.Р.=101.325Кпа/760мм.рт.ст.) (пункт 1.2);

- передача Газу здійснюється в місці приєднання споживача у відповідності до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункт призначення) (пункт 1.3);

- обсяги та місяць(ці) поставок газу зазначаються в Додаткових угодах до даного Договору (пункт 1.5);

- відносини сторін, які є предметом цього Договору, але не врегульовані ним, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, Кодексом газотранспортної системи (ГТС), затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493, Кодексом газорозподільних систем (ГРС), затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та іншими законодавчими актами України (пункт 1.6);

- ціна, загальна вартість газу, строки та порядок розрахунків за газ визначаються сторонами в Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного Договору (пункт 2.1);

- при зміні урядових рішень щодо розміру ціни на газ, бази для нарахування ПДВ, а також інших змін в податковому законодавстві, постачальник має право змінити ціну на газ, а споживач зобов`язується прийняти до виконання вказані зміни на момент вступу в дію даних нормативних документів, у відповідності до чинного законодавства України. У випадку зміни ціни на газ або порядку розрахунку, сторонами підписується відповідна Додаткова угода до даного Договору (пункт 2.2);

- розрахунки за газ здійснюються споживачем шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України (гривнях) на поточний рахунок постачальника, зазначеного у розділі 11 Договору, або на будь-якій інший поточний рахунок в Україні, про реквізити якого постачальник зобов`язаний заздалегідь повідомити споживача письмово (листом або описом платежу у рахунку-фактурі) (пункт 2.3);

- обсяги постачання/споживання газу визначаються за розрахунковий період, який становить один календарний місяць. Обсяг споживання газу споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг газу (пункти 3.2-3.3);

- режим постачання та споживання підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду здійснюється рівномірно, виходячи з місячної норми (пункт 3.4);

- облік обсягів переданого газу визначається в пунктах постачання природного газу. Для визначення фактично переданого обсягу газу приймаються облікові дані комерційного вузла обліку газу газоспоживного об`єкту та/або дані Реєстру обсягів газу газотранспортного підприємства (пункт 3.5);

- на підставі результатів (показників) вимірювання вузлів обліку складаються Акти приймання-передачі газу за розрахунковий період, підписані сторонами (пункт 3.6);

- споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та Споживачем відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРС (пункт 3.6.1);

- на підставі даних Акта, складеного Оператором ГРМ/ГТС та споживачем та/або даних Оператора ГТС, постачальник протягом двох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані постачальником (пункт 3.6.2);

- споживач протягом двох робочих днів після отримання акта приймання-передачі природного газу зобов`язаний повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаного споживачем, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (пункт 3.6.3);

- у разі відмови споживача від підписання акта приймання-передачі газу або ненадання такої відмови у строк для підписання акта, обсяг фактично переданого/спожитого газу визначається на підставі Реєстру ГТС/ГРС підприємства, за даними якого постачальник має право в односторонньому порядку скласти акт приймання-передачі (пункт 3.6.4)

- постачальник зобов`язався здійснювати поставку газу споживачу в пункті призначення у обсягах та в строки, визначені Додатковими угодами до Договору (пункт 4.1.1);

- споживач зобов`язався прийняти газ в пункті призначення в обсягах та на умовах, передбачених Додатковими угодами до даного Договору; розрахуватись із постачальником за газ, що передається, на умовах, визначених Розділом 2 цього Договору; по закінченню місяця передачі газу, підписати з постачальником оригінали актів приймання-передачі, що підтверджують фактично отриманий обсяг газу (пункти 4.2.1,4.2.2,4.2.5);

- за порушення строків розрахунків, передбачених Розділом 2 Договору, споживач сплачує на користь постачальника суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який вона сплачується, від суми простроченого платежу. У разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково сплатити штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від вартості обсягу газу, який передається у відповідному місяці поставки (пункт 5.2);

- цей Договір складений в двох примірниках, вступає в юридичну силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 10.1).

Відповідно до додаткової угоди № 01 від 21.12.2021 до Договору постачальник зобов`язується передати, а споживач в порядку, визначеному Договором оплачує та зобов`язується прийняти природний газ видобутку січня місяця 2022 року в обсязі 30.000 тис. м куб. по ціні 48 200,00 грн. з ПДВ за 1 тис. м куб. на загальну суму 1 446 000,12 грн. (далі - Додаткова угода № 01).

Відповідно до додаткової угоди № 02 від 22.01.2022 постачальник зобов`язується передати, а споживач в порядку, визначеному Договором оплачує та зобов`язується прийняти природний газ видобутку лютого місяця 2022 року в обсязі 30.000 тис. м куб. по ціні 35 200,00 грн. з ПДВ за 1 тис. м куб. на загальну суму 1 055 999,88 грн. (далі - Додаткова угода № 02).

Відповідно до додаткової угоди №03 від 18.02.2022 постачальник зобов`язується передати, а споживач в порядку, визначеному Договором оплачує та зобов`язується прийняти природний газ видобутку березня місяця 2022 року в обсязі 15,00000 тис. м куб. по ціні 36 000,00 грн. з ПДВ за 1 тис. м куб. на загальну вартість 540 000,00 грн. (далі - Додаткова угода № 03).

Відповідно до додаткових угод № 04 від 18.03.2022 та № 05 від 18.04.2022 постачальник зобов`язується передати, а споживач в порядку, визначеному Договором оплачує та зобов`язується прийняти природний газ видобутку квітня та травня місяця 2022 року в обсязі по 2.00000 тис. м куб. по ціні 30 000,00 грн. з ПДВ за 1 тис. м куб. на загальну суму 60 000,00 грн. (далі - Додаткова угода № 04; Додаткова угода № 05).

Відповідно до додаткової угоди №06 від 20.05.2022 постачальник зобов`язується передати, а споживач в порядку, визначеному Договором оплачує та зобов`язується прийняти природний газ видобутку червня місяця 2022 року в обсязі 2,00000 тис. м куб. по ціні 31 500,00 грн. з ПДВ за 1 тис м куб. на загальну суму 63 000,00 грн. (далі - Додаткова угода № 06).

Відповідно до додаткової угоди №07 від 20.06.2022 постачальник зобов`язується передати, а споживач в порядку, визначеному Договором оплачує та зобов`язується прийняти природний газ видобутку липня місяця 2022 року в обсязі 1,00000 тис. м куб. по ціні 29 500,00 грн. з ПДВ за 1 тис. м куб. на загальну суму 29 500,00 грн. (далі - Додаткова угода № 07).

Відповідно до додаткової угоди №08 від 29.07.2022 постачальник зобов`язується передати, а споживач в порядку, визначеному Договором оплачує та зобов`язується прийняти природний газ видобутку серпня місяця 2022 року в обсязі 1,00000 тис. м куб. по ціні 39 000,00 грн. з ПДВ за 1 тис. м куб. на загальну суму 39 000,00 грн. (далі - Додаткова угода № 08).

Згідно пунктами 2 Додаткових угод №№ 01-08 оплата вартості природного газу, що передається, проводиться на поточний рахунок постачальника у наступному порядку:

1) 30 % вартості природного газу, що передається, споживач сплачує постачальнику до 10 числа місяця поставки газу;

2) 30 % вартості природного газу, що передається, споживач сплачує постачальнику до 20 числа місяця поставки газу;

3) 40 % вартості природного газу, що передається, споживач сплачує постачальнику до 30 числа місяця поставки газу.

Додаткові угоди №№ 03-08 споживачем не підписані.

На підтвердження поставки природного газу відповідачу позивач надав вісім актів приймання-передачі природного газу у період з 01.01.2022 по 31.08.2022 обсягом 62,64078 тис. м куб. на загальну суму 2 497 198,50 грн з ПДВ, зокрема:

від 31.01.2022 у обсязі 24 148,64 м куб. на суму 1 163 964,54 грн з ПДВ;

від 28.02.2022 у обсязі 16 763,38 м куб. на суму 590 070,91 грн з ПДВ;

від 31.03.2022 у обсязі 14 848,54 м куб. на суму 534 547,44 грн з ПДВ;

від 30.04.2022 у обсязі 1 993,55 м куб. на суму 59 806,50 грн з ПДВ;

від 31.05.2022 у обсязі 2 051,14 м куб. на суму 61 534,20 грн з ПДВ;

від 30.06.2022 у обсязі 1 800,85 м куб. на суму 56 726,77 грн з ПДВ;

від 31.07.2022 у обсязі 1 032,04 м куб. на суму 30 445,18 грн з ПДВ;

від 31.08.2022 у обсязі 2,64 м куб. на суму 102,96 грн з ПДВ.

Зазначені Акти відповідачем не підписані.

Відповідач не повернув підписані позивачем та направлені відповідачу Додаткові угоди №№ 03-08 за період березень-серпень 2022 року та акти приймання-передачі природного газу за період січень-серпень 2022 року, але природний газ щомісяця отримував.

Фактичний обсяг розподіленого та отриманого споживачем природного газу у період з січня по серпень 2022 року з ресурсу постачальника підтверджується актами приймання-передачі природного газу № ХГТ 0078990 від 31.01.2022, № ХГТ 0079634 від 28.02.2022, № ХГТ 0083414 від 31.03.2022, № ХГТ 0085953 від 30.04.2022, № ХГТ 0085953 від 31.05.2022, № ХГТ 0089313 від 30.06.2022, № ХГТ 0091010 від 31.07.2022, № ХГТ 0092707 від 31.08.2022, № ХГТ 0079634 від 28.02.2022 в газотранспортній системі, наданими акціонерним товариством "Харківміськгаз" (далі - АТ "Харківміськгаз") на адвокатський запит адвоката Жданової В.П. від 11.08.2023, які засвідчують стверджуваний позивачем факт отримання відповідачем 62,64078 тис. м куб. природного газу.

Відповідач не розрахувався у повному обсязі за природний газ, а розрахунки здійснював з порушенням строків, зокрема, відповідач перерахував позивачу згідно з платіжними інструкціями:

від 06.01.2022 № 3750 - 346,00 грн;

від 08.02.2022 № 3816 - 250 000,00 грн;

від 21.02.2022 № 3839 - 606 800,00 грн;

від 21.02.2022 № 3841 - 300 000,00 грн;

від 24.05.2023 № ПН6392 - 150 000,00 грн;

від 08.06.2023 № ПН14223 - 198 000,00 грн.

Усього відповідачем було сплачено позивачу 1 505 146,00 грн.

У матеріалах справи міститься гарантійний лист відповідача від 18.04.2023 № 6, адресований позивачу, у якому Готель визнав існуючу заборгованість за поставлений Сервісною компанією природний газ на суму 1 341 578,87 грн та з метою її врегулювання пропонував наступний графік погашення заборгованості: квітень 2023 року - 450 000,00 грн, травень 2023 року - 300 000,00 грн, червень 2023 року - 300 000,00 грн, липень 2023 року - 291 578,87 грн.

21.06.2023 позивач надіслав відповідачу претензією від 20.06.2023 щодо сплати заборгованості за Договором у сумі 1 190 052,50 грн, яка залишена останнім без задоволення, що і слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Предметом позову в цій справі є стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором у період з січня по серпень 2022 року в частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ.

Ухвалюючи оскаржувані рішення суди виходили з того, що спірний Договір за своєю правовою природою є договором поставки

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною другою цієї статті ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У пунктах 1.5, 2.1 Договору сторони погодили, що обсяги та місяць(ці) поставок газу зазначаються в Додаткових угодах до даного Договору. Ціна, загальна вартість газу, строки та порядок розрахунків за газ визначаються сторонами в Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Додатковими угодами №№ 01-08 до Договору визначено період, обсяг, ціну та строки оплати природного газу, однак Додаткові угоди №№ 03-08 відповідачем підписані не були. Акти приймання-передачі природного газу у період з 01.01.2022 по 31.08.2022 обсягом 62,64078 тис. м куб. на загальну суму 2 497 198,50 грн з ПДВ відповідачем також не підписані.

Посилаючись на те, що Додатковими угодами №№ 03-08 сторони не погодили ціни природного газу у спірний період, відповідач наголошував на відсутності у позивача права вимоги спірної суми заборгованості.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідач у період з січня по серпень 2022 року, не підписуючи Додаткові угоди №№ 03-08 та акти приймання-передачі газу у відповідний період, продовжував споживати природний газ, не вчинивши жодних дій для припинення споживання природного газу з ресурсу позивача в обсягах, підтверджених актами приймання-передачі природного газу в газотранспортній системі, наданих АТ "Харківміськгаз", який засвідчив факт отримання відповідачем 62,64078 тис. м куб. природного газу.

При цьому, не погоджуючись з цінами за природний газ, визначеними Додатковими угодами №№ 03-08 на період з березня по серпень 2022 року, відповідач не звернувся до позивача з пропозиціями щодо врегулювання таких цін за газ у спірний період та/або не оскаржив в судовому порядку, зокрема ціни, визначені Додатковими угодами №№ 03-08, на підставі яких відповідач у період з січня по серпень 2022 року споживав природний газ з ресурсу позивача.

Навпаки, відповідач надав позивачу гарантійний лист від 18.04.2023 № 6, у якому визнав заборгованість за поставлений природний газ у сумі 1 341 578,87 грн та з метою врегулювання погашення існуючої заборгованості пропонував позивачу графік погашення такої заборгованості.

Як пояснив позивач в суді першої інстанції, станом на 18.04.2023 сума заборгованості відповідача становила 1 340 053,50 грн. (в гарантійному листі сума 1 341 578,87 грн - це сума боргу, яка = 1 340 053,50 грн + 1 525,37 грн - це компенсація витрат на оплату за розподіл потужності постачальника, яка не була заявлену у позовних вимогах).

Доказів того, що зазначений гарантійний лист стосується інших правовідносин сторін аніж ті, що виникли на підставі спірного Договору, чи доказів існування у відповідача перед позивачем іншої заборгованості аніж тієї, що є предметом цього спору, відповідач до суду не надав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що виявляючи свою волю в частині прийняття природного газу з ресурсу позивача у спірний період, відповідач фактично своїми конклюдентними діями погодив постачання йому природного газу за ціною, встановленою позивачем в Додаткових угодах №№ 03-08.

В силу положень частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача спірної суми заборгованості за поставлений природний газ.

Враховуючи доведеність порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого природного газу, з нього на користь позивача також підлягають стягненню заявлені суми штрафних санкцій - пені та штрафу, нарахованих на підставі пункту 5.2 Договору, а також "інфляційні втрати" та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, розрахунок яких судами перевірено та визнано арифметично вірним.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

За приписами пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Враховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Товариство у касаційній скарзі посилається на те, що судами при ухваленні оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду "щодо конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку або невизнання боргу та дійсним доказам по справі", що призвело до помилкового незастосування до спірних правовідносин положень пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та не закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки Додаткові угоди №№ 03-08 та акти приймання-передачі (на підставі яких здійснювалася поставка товару) сторонами не підписані.

Так, скаржник покликається на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 30.01.2019 у справі № 905/2324/17, від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18, від 21.05.2019 у справі № 904/6726/17, від 05.06.2019 у справі № 905/1562/18, від 10.06.2019 у справі № 911/935/18, від 11.06.2019 у справі № 904/2394/18 та від 05.09.2019 у справі № 910/14371/18 про те, що з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Проаналізувавши зміст наведених скаржником постанов, Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у вказаних скаржником справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, тобто, дійшли певних конкретних висновків з урахуванням наданих сторонами усіх доказів, що виключає подібність правовідносин у вказаних справах за змістовним критерієм. При цьому, з`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Верховний Суд також зазначає, що наведені скаржником постанови Верховного Суду не містять висновків щодо застосування у подібних правовідносинах положень пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

Водночас зазначені постанови Верховного Суду містять загальний висновок щодо дій, які можуть свідчити про визнання особою своєї заборгованості або іншого обов`язку, до яких, серед іншого, віднесено письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу.

Місцевим та апеляційним господарським судами, окрім доведеності обставин фактичного постачання природного газу в спірний період, встановлено також факт направлення відповідачем позивачу гарантійного листа від 18.04.2023 № 6, у якому відповідач визнав заборгованість за поставлений природний газ у сумі 1 341 578,87 грн, що відповідає спірній сумі основної заборгованості, який (гарантійний лист), з урахуванням його змісту, був оцінений судами як визнання заборгованості відповідачем з огляду на недоведеність існування між сторонами інших зобов`язальних правовідносин.

Отже, виходячи з встановлених обставин у цій конкретній справі, висновки судів попередніх інстанцій відповідають наведеним загальним висновкам Верховного Суду.

Доводи скаржника ж зводяться до (1) переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції як суду права та (2) не узгоджується з підставами касаційного оскарження (в частині посилань на надану судами оцінку Додатковим угодам №№ 03-08).

Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц та від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Керуючись статтею 234 та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Готель "Мир" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.01.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 у справі № 925/4342/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Жайворонок

Суддя Т. Малашенкова