УХВАЛА

м. Київ

29.08.2024Справа № 910/10432/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши У порядку наказного провадження

заяву Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Ткача Володимира Валерійовича, м. Київ

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Солді і Ко» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення із Фізичної особи-підприємця Ткача Володимира Валерійовича 1 177,80 грн - основного боргу, 798,04 грн - пені, 117,78 грн - штрафу, 829,15 грн - інфляційних втрат та 204,59 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №300011/14-10 від 01.09.2010.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно із ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 ГПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко» про видачу судового наказу, суд відмовляє у видачі судового наказу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Разом з тим, як вбачається зі змісту поданої до суду заяви про видачу судового наказу, боржником вказано: Фізичну особу-підприємця Ткача Володимира Валерійовича; адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код (РНОКПП) НОМЕР_1 .

Згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань» внесені до Єдиного державного реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, судом встановлено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить відомостей стосовно реєстрації фізичної особи-підприємця з ідентифікаційним кодом НОМЕР_1.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться, що із 11.02.2019 Фізична особа-підприємець Ткач Володимир Валерійович припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення.

Разом із тим, звертаючись до суду із цією заявою, Приватне акціонерне товариство «Солді і Ко» просить суд стягнути заборгованість за договором №300011/14-10 від 01.09.2010, укладеним між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Ткачем Володимиром Валерійовичем.

Частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Із системного аналізу статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» вбачається, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли із господарського договору, зобов`язання за яким у боржника із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, а перейшли до ОСОБА_1 , як фізичної особи.

Суд також враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 у справі №760/13915/18, зокрема, що припинення підприємницької діяльності позивача/відповідача не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто, стороною правочину виступала фізична особа-підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Тобто, з огляду на вищезазначене, подана до суду заява Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко» про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 150 ГПК України, оскільки не містить достовірних відомостей стосовно реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а також актуального правового статусу боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Приватного акціонерного товариства «Солді і Ко».

Водночас, суд звертає увагу заявника, що відповідно до приписів ч.1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 152, 153, 154, 234, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Солді і Ко» у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ткача Володимира Валерійовича 1 177,80 грн - основного боргу, 798,04 грн - пені, 117,78 грн - штрафу, 829,15 грн - інфляційних втрат та 204,59 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №300011/14-10 від 01.09.2010.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Віта БОНДАРЧУК