ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/533/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10; ідент. код 42206328)

до Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61; ідент. код 07923280)

про стягнення 1739,11 грн.

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПрАТ "Харківенергозбут", 20.02.2024 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Харківського квартирно-експлуатаційного управління, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10412,19 грн, з яких: 8 673,08 грн пені, 651,78 грн 3% річних та 1087,33 грн інфляційні втрати. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач наполягає, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 283 від 06.04.2023. Також позивач просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.02.2024 року позовну заяву ПрАТ "Харківенергозбут" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/533/24. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.02.2024 позивачем в системі "Електронний суд" було сформовано клопотання про зупинення провадження у справі (вх 5479), згідно з яким позивач просить суд зупини провадження по справі № 922/533/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Харківського квартирно-експлуатаційного управління до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 922/4164/23. Обґрунтовуючи своє клопотання, заявник посилається на те, що вимога щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, що розглядається у справі №922/533/24, є похідною від суми основного боргу за спожиту електричну енергію у квітні 2023 року, що є предметом спору у справі № 922/4164/23, а відтак без вирішення справи № 922/4164/23 неможливо об`єктивно та повно вирішити справу №922/533/24, адже вони є взаємопов`язаними. Такий висновок зроблений заявником виходячи з наступного:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.03.2024 року провадження по справі № 922/533/24 було зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 911/1359/22 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови Верховного Суду у справі № 911/1359/22.

Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, 19.04.2024 року об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду винесено постанову у справі № 911/1359/22 та 20.05.2024 року забезпечено надання загального доступу до повного тексту постанови Верховного Суду у справі № 911/1359/22.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2024 провадження у справі № 922/533/24 було поновлено.

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою (вх. № 14577 від 05.06.2024), в якій просить суд за наслідками розгляду справи стягнути з відповідача: 651,78 грн - 3% річних та 1087,33 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2024 року заяву Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вх. № 14577 від 05.06.2024) було задоволено та продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням.

Відповідач у відзиві на позов (вх. 6404) проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що Харківське КЕУ є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. В діях відповідача щодо виниклої тимчасової заборгованості за договором про постачання електричної енергії не було вини (умислу або необережності), а лише незалежні від відповідача обставини - об`єктом енергопостачання є гуртожиток, мешканці якого мають заборгованість за спожиту електроенергію перед КЕВ м. Харків, а у відповідача відсутня можливість оплачувати своєчасно рахунки за використану електричну енергію мешканцями гуртожитку. Як зазначає відповідач, оскільки в його діях не було вини, він повинен бути звільнений від відповідальності, а тому позивачем безпідставно нараховано пеню, 3% річних та інфляційні витрати. На підставі викладеного просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач у відповіді на відзив (вх. 6462), не погоджуючись із запереченнями відповідача, наголошує, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності. При цьому позивач наголошує, що укладаючи Договір № 283 від 06.04.2023, відповідач не міг не усвідомлювати всі наявні ризики, що зумовлені повномашатабним вторгненням російської федерації на територію України.

Відповідач у додаткових поясненнях з посиланням на висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 911/1359/22 та на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 (в редакції від 26.04.2022), вважає, що позивач не має права на стягнення з відповідача пені в розмірі 8673,08 грн, та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно з ст. 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки з 01.07.2024 до 16.08.2024 включно суддя Шатерніков М.І. перебував у відрядженні та відпустці, тому справу розглянуто, складено повний текст рішення та його підписано судом після виходу судді на роботу (19.08.2024).

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 01.01.2019, у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функції постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017, у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території" Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.

Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному "Правилами роздрібного ринку електричної енергії", затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 та на умовах постачання універсальних послуг.

На виконання п.13 розділу ХVІІ Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника - Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут", а Акціонерна компанія "Харківобленерго" виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу.

Відповідно до абзацу 5 п.13 р. ХVІІ Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії.

Разом з тим, у відповідності до п.13 Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті позивача.

06.04.2023 між Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" (позивач) та Квартирно-експлуатаційний відділ місто Харків (відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 283 шляхом приєднання відповідача до розробленого електропостачальком договору на умовах комерційної пропозиції № 2/1 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Квартирно-експлуатаційний відділ місто Харків було перейменовано на Харківське квартирно-експлуатаційне управління.

Відповідно до розділу 1 договору, цей договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.

За умовами п. 2.1 договору, постачальник продає електричну енергію (код за ДК 021:20-5-електрична енергія) як різновид товару для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.9 договору, розрахунковий період за цим договором є календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Пунктами 5.10 договору передбачено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в коменційній пропозиції, прийнятої споживачем. Також сторони погодили, що всі платіжні документи, що виставляються позивачем відповідачу, зокрема, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору.

За умовами п.3 Комерційної пропозиції № 2/1 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів, розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється відповідачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка відповідачу позивачем, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії; у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані відповідачем за електричну енергію, позивач має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості відповідача з найдавнішим терміном її виникнення.

Відповідно до п. 6.2 договору відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 4 Комерційної пропозиції № 2/1 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів, встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається відповідачу протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка відповідачем; рахунки на оплату надаються відповідачу у відповідних структурних підрозділах постачальника, або направляються через систему електронного документообігу у разі укладення відповідної додаткової угоди до договору; в разі неотримання відповідачем рахунків позивач направляє рахунки відповідачу поштовим зв`язком; у такому разі рахунки вважаються отриманими відповідачем з дня їх відправлення.

Пунктом 7 Комерційної пропозиції № 2/1 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів, у разі порушення відповідачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п. 4 комерційної пропозиції позивач проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Суми 3% річних та інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути оплачені протягом 10 робочих днів від дня його отримання відповідачем.

Відповідно до п. 11 комерційної пропозиції № 2/1 до договору договір укладається на термін з 01.04.2023 по 30.04.2023. Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.10.2023, а в частині розрахунків до їх повного виконання.

Згідно з п. 13.1 договору, строк постачання електричної енергії: до 30 квітня 2023 року, але у будь-якому разі до моменту припинення фактичного постачання електричної енергії та зміни постачальника електричної енергії згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.

На підставі переданих даних від Акціонерного товариства "Харківобленерго" відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду було сформовано та виставлено рахунок за спожиту електричну енергію за квітень 2023 року разом з ПДВ на суму 51777,60 грн. Відповідачем за квітень 2023 року спожито 30820 кВт*год. Рахунок за квітень 2023 року та акт приймання-передачі електричної енергії надіслано засобами поштового зв`язку 10.05.2023, строк оплати даного рахунку 24.05.2023.

Відповідач, в порушення умов договору, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, за спожиту електричну енергію своєчасно не розрахувався, у зв`язку з чим у нього перед позивачем за квітень 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 51777,60 грн, проте основна заборгованість за спожиту електричну енергію за квітень 2023 року не є предметом спору у даній справі.

З наданих позивачем до суду доказів вбачається, що відповідач суму основного боргу в розмірі 51777,60 грн у період з 01.07.2023 по 30.11.2023 року не сплатив, у зв`язку з чим позивачем на суму основного боргу за вказаний період здійснено нарахування 3% річних в розмірі 651,78 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 1 087,33 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо своєчасної оплати спожитої електричної енергії у встановлений договором строк не виконав.

Факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).

На підставі зазначеного позивач, з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, здійснив нарахування: 3% річних за період з 01.07.2023 по 30.11.2023 в розмірі 651,78 грн та інфляційних втрат за період: липень 2023 року, жовтень-листопад 2023 року в розмірі 1 087,33 грн. Дане нарахування здійснено позивачем за несвоєчасну оплату рахунку за квітень 2023 року на суму 51777,60 грн.

Суд зазначає, що за змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

З цих же підстав суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що в його діях не було вини через відсутність фінансування та наявність заборгованості мешканців за спожиту електричну енергію перед КЕВ м. Харків, а тому він повинен бути звільнений від відповідальності. Суд зауважує, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч.2 ст.218 Господарського кодексу України). Законодавець не звільняє від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачених ст. 30 Господарського кодексу України, ст.ст.549, 625 Цивільного кодексу України, установи, які являються бюджетними та фінансуються з загального державного бюджету.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних за період з 01.07.2023 по 30.11.2023 в розмірі 651,78 грн на несвоєчасно оплачену заборгованість за квітень 2023 року, таке нарахування здійснено позивачем арифметично правильно, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, суд зазначає що позивачем при його виготовленні безпідставно не враховано місяці в яких мала місце дефляція.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

В даному ж випадку, згідно з наданим розрахунком позивачем здійснено нарахування інфляційних на суму боргу за період прострочення липень 2023 та жовтень-листопад 2023, однак при цьому безпідставно не враховано серпень - вересень 2023 року протягом яких мала місце дефляція.

Здійснивши з урахуванням наведених обставин відповідний розрахунок інфляційних, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в даній частині вимог, а саме, в сумі 10,36 грн. Відповідно, в іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Індекси інфляції за спірний період: червень 2023 р. - 100.8%, липень 2023 р. - 99.4%, серпень 2023 р. - 98.6%, вересень 2023 р. - 100.5%, жовтень 2023 р. - 100.8%, листопад 2023 р. року - 100.5%.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При розподілі сум судового збору суд, керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладає на відповідача в сумі 2 422,40 грн (мінімальна сума судового збору), оскільки відповідно до Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також судом враховано приписи ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, ; на ХОУ АТ «Ощадбанк» UA0529792, МФО 351823) - 651,78 грн 3% річних, 10,36 грн - інфляційних втрат, 2 422,40 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В частині позову про стягнення 1076,97 грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "20" серпня 2024 р.

Суддя М.І. Шатерніков