ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 рокуСправа № 912/1254/24

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участі секретаря судового засідання Проскурні О.О. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/1254/24

за позовом: Заступника керівника Волинської обласної прокуратури, вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, Волинська область, в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Капканець Сергія Володимировича, АДРЕСА_1

про стягнення 311 936,00 грн

Представники:

від прокуратури - Черниш Г.Р., службове посвідчення № 075377 від 01.03.2023;

від позивача - Курцеба Н.І., самопредставництво (в режимі відеоконференції);

від відповідача - Ковальова Т.Ю., ордер серія ВА №1082077 від 29.05.2024 (в режимі відеоконференції).

В засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Заступник керівника Волинської обласної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека, позивач) з вимогами до Фізичної особи-підприємця Капканець Сергія Володимировича (далі - ФОП Капканець С.В., відповідач) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 311 936,00 грн, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування підстав позову зазначено, що відповідач в порушення приписів ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" здійснив перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без оформлення дозволу, внаслідок чого йому нарахована плата за такий проїзд, внесення якої відповідачем добровільно у встановлений законодавством строк не здійснено.

Прокурор зазначає, що Укртрансбезпека не вживає необхідних дій для стягнення з відповідача плати, що надає підстави для звернення до суду Прокурора.

Ухвалою суду від 20.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №912/1254/24 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.06.2024, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Одночасно з позовною заявою Прокурор подав заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої судом відмовлено згідно ухвали від 20.05.2024.

Позивач надав до суду заяву про підтримання позовних вимог (а.с. 73).

Відповідач позовні вимоги заперечив повністю, про що до справи подано відзив на позов, з підстав того, що розрахунок плати за проїзд не відповідають дійсним обставинам, так як відстань по маршруту руху ФОП Капканець С.В. становить не 967 км, а 53,8 км, що суттєво впливає на результат (а.с. 88-108). Відповідач також просить застосувати строк позовної давності та вважає, що Прокурором не доведено виконання приписів ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

У відповіді на відзив Прокурор та позивач з приводу заперечень відповідача навели такі аргументи: згідно Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України продовжено строк позовної давності на період карантину та воєнного стану; відстань перевезення визначена на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної, тоді як відмітки про переадресування вантажу вже здійснені після проведеної рейдової перевірки; надані відповідачем додаткова угода № 1 та заявки від 12.10.2020 не можуть вважатись достовірними документами в контексті визначення маршруту для перевезення; оцінка обставин щодо виявленого порушення встановлена рішенням адміністративного суду у справі №340/33/21; Укртрансбезпека не вживає заходів на усунення порушення щодо оплати (а.с. 115-121, 125-132).

13.06.2024 суд розпочав підготовче засідання, в якому постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.07.2024.

17.06.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (а.с. 151-152).

20.06.2024 Прокурор подав до суду заперечення на пояснення відповідача та заяву, яка за змістом дублює вказане заперечення (а.с. 158-163).

18.07.2024 суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті, в якому протокольною ухвалою залишив без розгляду пояснення відповідача від 17.06.2024 та за усним клопотанням Прокурора оголосив перерву в засіданні суду до 31.07.2024.

Залишаючи пояснень відповідача без розгляду, суд врахував положення ст. ст. 161, 207 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наявність заперечень Прокурора і позивача щодо прийняття таких пояснень та відсутність поважності причин пропуску строку на подання відповідного виду заяви по суті спору.

31.07.2024 суд продовжив судове засідання з розгляду справи по суті, в якому протокольною ухвалою залишив без розгляду заперечення Прокурора на пояснення відповідача на підставі ст. ст. 119, 161 ГПК України, враховуючи пропуск строку на подання заяв по суті справи. Протокольною ухвалою суд надав можливим сторонам подати письмові пояснення з питання яка саме товарно-транспортна накладна була предметом дослідження у справі №340/33/21. В засіданні суду оголошено перерву до 07.08.2024.

06.08.2024 від позивача та відповідача надійшли письмові пояснення з питань, як ставив суд в засіданні суду 31.07.2024 (а.с. 178-188).

07.08.2024 суд продовжив засідання суду з розгляду справи по суті, в якому протокольною ухвалою: прийняв письмові пояснення позивача і відповідача, відмови у задоволенні клопотання позивача про залучення доказів, які було подано одночасно з письмовими поясненнями; за усним клопотанням прокурора оголосив перерву в засіданні суду до 13.08.2024.

08.08. та 09.08.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення Прокурора щодо питань, які ставив суд.

13.08.2024 суд продовжив засідання суду з розгляду справи по суті, в якому протокольною ухвалою прийняв письмові пояснення Прокурора.

В засіданні суду Прокурором та представником позивача позовні вимоги підтримано повністю, представником відповідача заперечено проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх в засіданні суду Прокурора, позивача і відповідача, дослідивши в судовому засіданні докази у справі, суд встановив наступні обставини, що є предметом доказування.

Державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок у період з 12.10.2020 по 18.10.2020 та згідно із направленням на рейдову перевірку від 09.10.2020 № 011962 на 132 км. а/д М-19 "Доманове (на м. Брест)-Ковель-Чернівці-Тереблече (на м. Бухарест)", 15.10.2020 проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки проведено зважування транспортного засобу марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки "CHIAVETTA" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , про що складено Довідку № 0016944 від 15.10.2020 (далі - Довідка, а.с. 16).

Згідно Довідки, за результатами вагового контролю загальна маса транспортного засобу з вантажем становить 49,95т, навантаження на одиночну вісь 12,75т, а на строєну вісь 30,05т.

До справи додано копію талону вагового контролю, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 35, 37).

Копія Довідки № 0016944 від 15.10.2020 отримана водієм ОСОБА_1 , про що поставлено підпис на Довідці.

Державними інспекторами Укртрансбезпеки, які проводили перевірку, складено Акт № 036661 від 15.10.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, яким зафіксовано, що навантаження на одиничну вісь складало 12,75 т при нормативно допустимому - 11 т, на строєну вісь - 30,05 т при нормативно допустимому - 24 т, повна маса транспортного засобу склала 49,95 т при нормативно допустимому - 44 т (а.с. 11). Акт містить відомості про маршрут Волинська обл. с. Мар"янівка - Харків, 967 км.

Також державними інспекторами Укртрансбезпеки, які проводили перевірку, складено Акт № 244402 від 15.10.2020 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі - Акти, а.с. 13).

Згідно Акта, зазначено про порушення, відповідальність за яким передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

В Акті зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів відсутній дозвіл, який дає право на рух автодорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Акт містить інформацію про ТТН № ОВП-МР00016984 від 15.10.2020, яку надав водій ОСОБА_1 та копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 38).

Акт № 036661 та Акт № 244402 підписано водієм ОСОБА_1 без зауважень.

Відповідно до наданих свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , № СХС 229691 власником транспортного засобу марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки "CHIAVETTA", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 .

Вказані транспортні засоби передані ОСОБА_2 у користування ФОП Капканця С.В. строком на п`ять років до 30.06.2025 на підставі нотаріально посвідченого договору найму (оренди) транспортних засобів (а.с. 17-18).

Державними інспекторами Укртрансбезпеки, які проводили перевірку, здійснено розрахунок плати за проїзд великогабаритними транспортними засобами згідно Акта від 15.10.2020 № 036661 та визначено розмір плати за формулою відповідно до п. 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2002 в редакції на дату перевірки (а.с. 34).

Сума плати склала 9 341,22 євро, що за курсом НБУ станом на 15.10.2020 становить 311 936,00 грн (а.с. 22).

Вказаний розрахунок отримано водієм ОСОБА_1 15.10.2020, про що свідчить підпис останнього.

Окрім того, 08.12.2020 Центральним міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки (Кіровоградська область) винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 222194 щодо ФОП Капканця С.В. в розмірі 34 000,00 грн за ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 28).

Зазначена постанова оскаржена ФОП Капканець С.В. до Кіровоградського окружного адміністративного суду та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 340/33/21 в задоволенні позову ФОП Капканця С.В. до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено (а.с. 29-33).

Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та є таким, що набрало законної сили.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 64591656 від 18.02.2022 ФОП Капканець С.В. сплачено штраф повністю (а.с. 27).

Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області надіслано ФОП Капканцю С.В. лист від 01.04.2021 №23396/22.1/24-21 про необхідність сплати коштів за проїзд великовагового/габаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в розмірі 9 341,22 Євро, що еквівалентно 311 936,00 грн за курсом НБУ станом на 15.10.2020 (а.с. 49).

Відсутність оплати стало підставою звернення до суду з позовом у даній справі.

Норми права, застосовані судом.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За змістом ст. 48 названого Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги", рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу (п. 5 Правил №30).

Положенням п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, в редакції станом на 15.10.2020, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною

масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).

Пунктом 3 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

При цьому, габаритно-ваговим контролем транспортних засобів, як було унормовано підп. 4 п. 2 Порядку №879 в редакції на 15.10.2020, є контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Як визначено п. 30 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

При цьому, пункт 31-1 Порядку №879 в редакції станом на 15.10.2020 передбачав, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідно до п.п. 26, 27 Порядку №879, кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, категорія спорів про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, яка нарахована управлінням Укртрансбезпеки та її територіальними органами не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер, та як наслідок, не можуть бути предметом спору, віднесеним до адміністративної юрисдикції та мають вирішуватись в порядку господарського або цивільного судочинства.

За своєю правовою природою, плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, від 12.02.2020. у справі №926/16/19).

Мотивована оцінка доводів сторін та поданих доказів.

Матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Укртрансбезпеки 15.10.2020 проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки "CHIAVETTA" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевізником щодо яких виступає ФОП Капканець С.В.

За результатами перевірки складено Довідку №00116944 та Акт № 036661 від 15.10.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, згідно яких зафіксовано, що навантаження на одиничну вісь складало 12,75 т при нормативно допустимому - 11 т, на строєну вісь - 30,05 т при нормативно допустимому - 24 т, повна маса транспортного засобу склала 49,95 т при нормативно допустимому - 44 т.

Акт № 036661 про перевищення та Акт № 244402 проведення перевірки підписано водієм без будь-яких зауважень щодо виявлених порушень та змісту вказаних документів.

Отже, складеними документами зафіксовано перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, з підстав чого до відповідача застосовано штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 34 000,00 грн та нараховано плату за проїзд в розмірі 9 341,22 Євро, що згідно курсу НБУ станом на 15.10.2020 еквівалентно 311 936,00 грн.

За результатами оскарження ФОП Капканець С.В. постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №222194 від 08.12.2020 рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 340/33/21, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову повністю.

Отже, обставини допущеного порушення є підтвердженими належними доказами та, крім того, є встановленими за рішенням адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 340/33/21.

Відповідач у відзиві на позов не заперечив перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, однак вважає недостовірною Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 15.10.2020 № 0016944 та розрахунок плати за проїзд, так як відстань по маршруту руху ФОП Капканець С.В. становить не 967 км, а 53,8 км.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав до справи:

договір про надання автотранспортних послуг № 12/10/2020 від 12.10.2020, який укладено між ТОВ "Компанія Еко Нова", як замовником, та ФОП Капканець С.В., як виконавцем (а.с. 95-96);

додаткову угоду № 1 від 12.10.2020 до казаного договору, відповідно до якої визначено маршрут для перевезення с. Мар"янівка, Горохівський район, Волинська область - с. Рованці, Луцький район, Волинська область (а.с. 97);

заявку на перевезення вантажу від 12.10.2020 по зазначеному вище маршруту;

товарно-транспортну накладну № ОВП-МР00016984 від 15.10.2020, яка містить відмітку про переадресування вантажу по пункту розвантаження с. Рованці, Луцький район, Волинська область (а.с. 99);

скріншот "Google maps" щодо відстані по вказаному маршруту (а.с. 100).

Прокурор та позивач заперечили такі твердження відповідача та надані ним докази, зазначаючи, що обставини щодо маршруту встановлені рішенням суду у справі № 340/33/21 та вказуючи на те, що водієм під час перевірки було надано товарно-транспортну накладну з іншими даними та про будь-які документи щодо іншого маршруту повідомлено не було.

Прокурор та позивач також стверджують, що місце проведення перевірки, де було зупинено автотранспорт відповідача, уже перевищує заявлену відповідачем протяжність та не відповідає маршруту, на який вказує відповідач.

Суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За вимогами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 (далі - Правила перевезень), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках (п. 11.3. Правил перевезення).

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику (п. 11.5. Правил перевезення).

Згідно приписів ст. 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Як встановлено матеріалами справи, товарно-транспортна накладна №ОВП-МР00016984 від 15.10.2020 оформлялась вантажовідправником Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс", свідченням чого є підпис та печатка вказаного підприємства у графах "відпущено", "здав".

При оформленні вказаної ТТН було заповнено пункт навантаження - Волинська область, Горохівський район, с. Мар"янівка, вул. Незалежності, 13 та пункт розвантаження - м. Харків, вул. Героїв Сталінграду, 45.

Саме вказана ТТН була надана водієм при перевірці і така ТТН не містила відомостей щодо переадресування чи іншого місця розвантаження вантажу.

Також, як слідує з поданих у справу документів та пояснень сторін, під час перевірки водій не повідомляв про інший маршрут та не надавав будь-яких документів на підтвердження іншого маршруту. Документи щодо перевірки підписано водієм без будь-яких зауважень, у тому числі Акт про перевищення № 036661, в пункті 7 якого містилась інформація про маршрут: Волинська область с. Мар"янівка - Харків, 967 км.

Також звертають увагу ті обставини, що згідно складених документів місце проведення габаритно-вагового контролю - 132 км.а/д М-19, що за поясненням Прокурора і позивача, не відповідає маршруту руху Волинська область, Горохівський район, с. Мар"янівка - Волинська область, Луцький район с. Рованці.

Пункт 31-1 Порядку № 879 в редакції на дату перевірки передбачав, що плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати.

Отже, у даному випадку маршрут визначено за частину, яку перевізник мав намір проїхати згідно наданих при перевірці документів і таке визначення маршруту відповідає вимогам пункту 31-1 Порядку № 879 в редакції станом на 15.10.2020.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що розрахунок плати за проїзд здійснено згідно документів, наданих водієм інспекторам Укртрансбезпеки під час перевірки, що відповідає Порядку № 879.

Відповідно до п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Таким чином, саме позивач як перевізник має сплатити визначену Укртрансбезпекою суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні.

Щодо позовної давності.

Відповідач у відзиві на позов заявляє по застосування строку позовної давності та вказує про її сплив станом на дату подання позову.

Прокурор і позивач заперечили пропуск строку позовної давності, посилаючись на Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, якими передбачено продовження строку позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Суд враховує, що визначенням, наведеним в ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 Цивільного кодексу України).

Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.ч. 3, 4).

У справі, що розглядається, відповідач зобов`язаний був оплатити плату за проїзд протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати, тобто у строк до 14.11.2020.

Отже, три роки, які передбачено для загальної позовної давності, закінчуються 14.11.2023.

Поряд з цим, Законом України № 540-IX від 30.03.2020 доповнено Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину (карантин закінчився 30.06.2023) та продовжено на період дії воєнного стану, який введено 24.02.2022 і яий є діючим на час розгляду справи.

У відповідності до викладеного, строк позовної давності за вимогами у даній справі не пропущено внаслідок його продовження на період дії карантину та воєнного стану.

Щодо підстав представництва прокурором.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Абзацом 1 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

Частини 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

Визначений ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Згідно ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно доводів Прокурора у справі, що розглядається, порушення інтересів держави в особі визначеного позивача обґрунтовується тим, що несплата відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та, як наслідок, завдання економічних збитків державі, що суттєво порушує інтереси держави та зачіпає інтереси великого кола учасників.

Прокурор зазначає, що повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування видатків призначених на відновлення зруйнованої інфраструктури, зокрема автомобільних доріг.

Таким чином, стягувана за позовом плата є дохідною частиною Державного бюджету України, з якого здійснюється фінансування витрат на відновлення стану та утримання автомобільних доріг загального користування в належному стані, відповідно до п. 26 Порядку, а не внесення вказаної плати може призвести до недостатності коштів для відновлення пошкоджених внаслідок збройної агресії російської федерації автомобільних доріг та неможливості збереження й розвитку мережі автомобільних доріг загального користування, що, відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про автомобільні дороги України", має пріоритетне значення для держави.

Як стверджує Прокурор, Укртрансбезпека, як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, який має повноваження на стягнення, у тому числі в судовому порядку, не вживає жодних заходів по стягненню таких коштів.

Суд погоджується з наведеними доводами Прокурора та вважає обґрунтованими обставини того, що надходження плати за проїзд автомобільними дорогами являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності її зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність останнього, можливість запровадження і реалізації програм економічного і соціального розвитку країни, що в свою чергу надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед народом.

Несплата коштів впливає на ефективність діяльності держави, зокрема в частині фінансування заходів із відновлення зруйнованої інфраструктури держави, суперечить суспільним інтересам, зокрема інтересам українського народу та держави Україна, що безпосередньо становить державний інтерес.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року та пункту 3 Порядку № 879, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється Укртрансбезпекою та її територіальними органами.

Згідно пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року Укртрансбезпека України, являючись юридичною особою на відміну від її територіальних органів, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до підпункту 27 пункту 5 зазначеного вище Положення, Укртрансбезпека здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

У відповідності до абзацу першого п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, позивач є органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як встановлено матеріалами справи, у листі від 30.11.2023 Укртрансбезпека просила Волинську обласну прокуратуру вжити заходи заходи щодо стягнення плати за проїзд, у тому числі, з перевізника ФОП Капканець С.В. (а.с. 23-24).

Волинська обласна прокуратура звернулась до Укртрансбезпеки з листом від 21.12.2023, в якому просила повідомити про вжиті заходи щодо стягнення з ФОП Капканець С.В. плати за проїзд в розмір 9 341,22 Євро (а.с. 19-20).

У відповідь на зазначений лист Укртрансбезпекою було повідомлено в листі від 02.01.2024 про направлення на адресу ФОП Капканець С.В. листа про необхідність внесення плати і зазначено про відсутність обставин звернення до суду з позовом про стягнення (а.с. 21).

Листом від 05.04.2024 Волинська обласна прокуратура повідомила Укртрансбезпеку у відповідності до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про наявність підстав для представництва в суді (а.с. 50).

За таких обставин Укртрансбезпека, будучи обізнаною про наявність у відповідача заборгованості, маючи повноваження щодо самостійного звернення до суду з позовною заявою, не вжито заходів по зверненню до суду з позовною заявою про стягнення з ФОП Капканець С.В. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Нежиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, спричиняє шкоду інтересам держави і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду про стягнення плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування.

З викладеного слідує, що Прокурор дотримався вимог Закону щодо порядку представництва в суді та обґрунтовано визначив орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений Прокурором за подання позову судовий збір покладається на відповідача.

Судові витрати відповідача, про які останній заявив у відзиві на позов у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, покладаються на відповідача у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Капканець Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті із зарахуванням до Державного бюджету України (ГУК у Волинській обл/м. Луцький рн/22160100; ; Казначейство України (ЕАП) р/р UA0003208) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в розмірі 311 936,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Капканець Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури (, р/р UA0004945 у Державній казначейській службі України, МФО 820172, код 02909915) судовий збір в сумі 3 743,23 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Заступнику керівника Волинської обласної прокуратури, Кіровоградській обласній прокуратурі, Державній службі України з безпеки на транспорті та Фізичній особі-підприємцю Капканець Сергію Володимировичу до електронних кабінетів з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повне рішення складено 23.08.2024.

Суддя В.В.Тимошевська