ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1859/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Лазаренко Оксани Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Костюка Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_2 ; ідент. номер НОМЕР_2 )

про стягнення 11880,00 грн

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Лазаренко Оксана Василівна звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця Костюка Дмитра Юрійовича безпідставно отримані кошти в розмірі 11 880,00 грн., в порядку статті 1212 ЦК України. Також позивач просить суд покласти на ФОП Костюка Д.Ю. витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2024 року позовну заяву ФОП Лазаренко Оксани Василівни було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1859/24. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2024, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.06.2024 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_2 .

Але, судова кореспонденція адресована відповідачу була повернута поштою на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 922/1859/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань. При цьому, відсутність відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Суд констатує, що відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк (до 29.06.2024 р.), встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2024.

В той же час, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи на надані позивачем до позовної заяви докази, суд встановив таке.

Основним видом діяльності ФОП Костюка Д.Ю. є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

21 листопада 2023 року з власного банківського рахунку ФОП Лазаренко Оксани Василівни перераховані грошові кошти в загальній сумі 11 880,00 грн на банківський рахунок ФОП Костюка Дмитра Юрійовича (IBAN: НОМЕР_3 ; Назва банку: АТ "ПУМБ"; код ЄДРПОУ: ), в призначенні платежу вказано: "оплата за товар згідно рахунку № 21-11-43182 від 21.11.023). У рахунку-фактура № 21-11-43182 від 21 11.20-23 зазначено, автомобільні шина Lassa Driveways 215/55 R17 94W FR за ціною 2970,00 грн, в кількість 4 шт. в сумі 11 880,00 грн.

Але, після отримання грошових коштів ФОП Костюк Д.Ю. на телефонний зв`язок не виходить, сторонами договір не укладено, правовідносини сторін не визначені.

Позивачем (ФОП Лазаренко О.В.) 15.03.2024 на адресу відповідача (ФОП Костюк Д.Ю.) направлено листа з проханням повернути безпідставно набуті грошові кошти в сумі 11 880,00 грн протягом семи календарних днів на розрахунковий рахунок ФОП Лазаренко О.В. Лист направлено АТ Укрпошта, відправлення № 220. Відповідно до трекінгу Укрпошти, відправлення № 220 повернуто відправнику 03.04.2024, в зв`язку з не отриманням Одержувачем (а.с. 10-11).

Позивачем (ФОП Лазаренко О.В.) повторно, 08.04.2024 на адресу відповідача (ФОП Костюк Д.Ю.) направлено листа з проханням повернути грошові кошти в сумі 11 880,00 грн протягом семи календарних днів на розрахунковий рахунок ФОП Лазаренко О.В. Лист направлено АТ Укрпошта, відправлення № 400. Відповідно до трекінгу Укрпошти, поштове відправлення № 400 повернуто відправнику 24.04.2024 (а.с. 12-15).

Відповідачем безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 11 880,00 грн повернуті не були.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права, з вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 11 880,00 грн, на підставі ст. 1212 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 ЦК України.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми не зобов`язального права, а ст. 1212 ЦК України, яка визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/9055/17, де, окрім іншого, зазначено, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного ст. 1212 ЦК України, є сукупність умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України, ч.1 ст. 173 ГК України).

За змістом ст. 638 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч.1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За матеріалами справи, будь-яких договорів у формі єдиного письмового документу сторонами не укладалося, відсутні окремі листи-домовленості щодо наявності зобов`язань, які б носили цивільно-правовий характер.

Позивач посилається на те, що між сторонами даного спору не укладалося жодного договору.

Наявна в матеріалах справи копія платіжної інструкції № 60 від 21.11.2023 підтверджує, що позивачем на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 11 880,00 грн.

Відповідач не спростував доводи позивача, не надав суду доказів на підтвердження поставки товару на суму перерахованих позивачем грошових коштів.

Враховуючи вищенаведене, відсутність у матеріалах справи доказів укладання між сторонами договору поставки та доказів на підтвердження поставки товару на суму перерахованих позивачем коштів, відповідач зобов`язаний повернути перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 11 880,00 грн, на підставі ч. 1 ст.1212 ЦК України, які були отримані без достатньої правової підстави.

Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01.11.2019 у справі 904/3074/18, відповідно до яких відсутність між сторонами у справі договірних відносин та проведення позивачем оплати за товар, який ним не було отримано, спірні кошти набуто відповідачем за відсутності відповідної правової підстави, а тому вони мають бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн покладаються на відповідача.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Позивачем під час розгляду справи на підтвердження факту понесення останнім судових витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 4500,00 грн надані такі докази: договір про правову допомогу від 17.04.2023 № 4976-И, укладений між ФОП Лазаренко О.В. та адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "ВЕРІТАС"; ордер Серія АЕ № 1289341 від 27.05.2024; акт приймання-передачі наданих послуг від 23.05.2024 на суму 4500,00 грн; платіжна інструкція № 6 від 08.05.2024 на суму 4500,00 грн.

Дослідивши надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн, суд вважає надані докази такими, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу у справі № 922/1859/24. При цьому, клопотання щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило.

З огляду викладене, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правову допомогу відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 129 ГПК (інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 4500,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 20, 46, 74, 76-80, 123, 129, 233, 236-242, 254 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Костюка Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 , відомості про дату народження відсутні) на користь Фізичної особи-підприємця Лазаренко Оксани Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ; відомості про дату народження відсутні) грошові кошти у розмірі 11 880,00 грн; судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4500,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено "21" серпня 2024 р.

Суддя М.І. Шатерніков