РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.08.2024Справа № 910/7846/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ

до Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, Лтд», м. Київ

про стягнення 1 019,24 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент/позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, Лтд» (далі - СП «Оптіма-Фарм, Лтд»/відповідач) про стягнення 1 019,24 грн - штрафних санкцій у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти №61 від 21.08.2017.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.06.2024 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19.07.2024 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.07.2024 до суду від СП «Оптіма-Фарм, Лтд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачем заявлено про наслідки спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017 між Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - замовник) та Спільним українсько-естонським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, Лтд» (далі - учасник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №61, відповідно до якого учасник зобов`язався у 2017 році поставити замовнику, а замовник - прийняти та оплатити 33600000-6 Фармацевтична продукція (лікарські засоби, 3 лоти), зазначені в специфікації (додаток 1), а саме: лот 1 - Топірамат, 50 мг, табл., капс., драже - 15344 од.; лот 2 - Ботулінотоксин типу А/Botulinum Toxin Type А, 100 ОД, амп., фл., шпр. - 37 од.

Згідно із п. 5.1. договору строк поставки товарів: не більше 10 днів з дати отримання письмової заявки замовника.

У відповідності до п. 7.2. договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань учасник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2017 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 10.1. договору).

Департамент у позовній заяві стверджує, що 24.10.2017 направив відповідачу заявку №061-503/тк на постачання товару на загальну суму 198 120,13 грн. СП «Оптіма-Фарм, Лтд» здійснило часткову поставку товару, зокрема, на суму 132 507,73 грн згідно видаткової накладної № Z17003023 від 31.10.2017 та на суму 65 612,40 грн згідно видаткової накладної № Z17003288 від 24.11.2017.

Однак, в матеріалах справи відсутні копії заявки №061-503/тк від 24.10.2017 та видаткових накладних №Z17003023 від 31.10.2017 та № Z17003288 від 24.11.2017, при цьому, на підтвердження знищення цих документів позивачем долучено до позовних матеріалів акт №3 від 14.11.2023 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду».

Разом із тим, у відзиві на позов відповідачем не заперечується обставини щодо отримання 24.10.2017 заявки позивача на поставку товару та здійснення СП «Оптіма-Фарм, Лтд» поставки останньої партії товару 24.11.2017.

Отже, внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару за видатковою накладною № Z17003288 від 24.11.2017, позивач на підставі п. 7.2 договору нараховує пеню у розмірі 1 019,24 грн за період з 04.11.2017 по 24.11.2017.

18.12.2017 позивач надіслав на адресу відповідача претензію за вих. № 061-13525/10 про сплату пені за порушення строків поставки товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти №61 від 21.08.2017.

Проте, відповідачем ця претензія залишена без задоволення, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом вище встановлено, що 21.08.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №61, відповідно до якого відповідач зобов`язався у визначені договором строки згідно із наданою заявкою поставити позивачу товар, а позивач зобов`язався прийняти і оплатити такий товар.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, згідно із п. 5.1. договору строк поставки товарів: не більше 10 днів з дати отримання письмової заявки замовника.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 24.10.2017 позивач надав відповідачу заявку №061-503/тк на постачання товару на загальну суму 198 120,13 грн, відтак, з огляду на положення п. 5.1. договору, поставка товару мала бути здійснена не пізніше 03.11.2017.

Проте, відповідачем товар за видатковою накладною № Z17003288 від 24.11.2017 на суму 65 612,40 грн поставлено з порушенням строку, передбаченого договором та заявкою позивача.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено поставку відповідачем товару з порушенням строку, визначеного п. 5.1. договору про закупівлю товарів за державні кошти №61 від 21.08.2017 та заявки позивача №061-503/тк від 24.10.2017.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 7.2. договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань учасник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, і встановив, що його здійснено арифметично вірно.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, Лтд» про стягнення штрафних санкцій у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти №61 від 21.08.2017.

Водночас, незважаючи на висновок суду щодо обґрунтованості позовних вимог Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої заявлено відповідачем.

Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №911/1563/18 від 22.07.2019, положеннями частини шостої статті 232 ГК України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Отже, як встановлено судом вище, прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти №61 від 21.08.2017 та заявкою №061-503/тк від 24.10.2017 починається з 04.11.2017, відповідно з огляду на положення п. 1 частини 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, проте Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з цим позовом лише 24.06.2024, тобто з пропуском строку позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо продовження строку позовної давності на час дії карантину на території України, з огляду на те, що строк позовної давності зі зверненням до суду із цим позовом закінчився 04.11.2018 з урахуванням кожного дня прострочення поставки, за який нараховується пеня, тобто до введення на території України карантину Кабінетом Міністрів України постановою № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2», згідно якої на всій території України було встановлено карантин з 12.03.2020.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя Віта БОНДАРЧУК