СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Харків Справа № 922/3728/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі судового засідання : Погребняк А.М.,

за участі представників сторін:

від позивача , Романченко О.М. ,

представник апелянта , Царук А.І.,

інших, не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , за вх. №1500 Х/1 на ухвалу господарського суду Харківської області від "22" травня 2024 р. (повний текст складено 23.05.24, суддя Трофімов І. В.) при поданні приватного виконавця вх. №12409 від 13.05.2024 у справі № 922/3728/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни, м. Харків,

за участю:

Приватного виконавця Кудряшова Д.В.,м. Харків,

Зацікавленої особи - Павлюченка Дмитра Олександровича, , м. Харків,

про стягнення 315 240,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Фоменко Дмитро Володимирович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни, в якому просив стягнути з відповідачки 315'240,18 грн, з яких 248'666,50 грн - неустойка та 66'573,68 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію на опалення нежитлових приміщень цокольного поверху №53-3, 53-3а, 53-4, 54-4а, 53-5, 53-5а, 53-6-:-53-8, загальною площею 92,1 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5" за адресою: АДРЕСА_1 за період з 20.01.2022 по 21.02.2023.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.11.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича неустойку в сумі 248'666,50 грн, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 20.01.2022 по 30.08.2023 в сумі 23'270,59 грн та судовий збір у сумі 4079,06 грн. Видано наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 20.11.2023 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35'022,97 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05 лютого 2024 року стягнути з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №922/3728/23.

22.02.2024, на виконання вказаних рішень, судом видано відповідні накази.

13.05.2024 до суду звернувся приватний виконавець Кудряшов Д.В. із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (вх.№12409).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2024р. у справі №922/3728/23 подання Приватного виконавця про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (вх. №12409 від 13.05.2024) задоволено.

Визначено 1/2 частку боржника, ОСОБА_2 , у майні: автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, який було придбано 14.04.2018, для звернення на нього стягнення в порядку примусового виконання рішення Господарського суду Харківської області у справ № 922/3728/23.

Не погодившись з зазначеною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу по справі скасувати та визнати за ним право приватної власності на автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, який було придбано 14.04.2018.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята без урахування усіх обставин справи. зокрема посилається, що спірний автомобіль було придбано ним за кошти, які бути отримані ним від продажу іншого автомобіля, який належав йому на праві власності.

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2024 р. у справі №922/3728/23 поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 22.05. 2024 р. у справі №922/3728/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , за вх.№1500 Х/1 на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.05.2024 р. у справі № 922/3728/23, встановлено учасникам справи строк до 22.07.2024 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи, витребувано матеріали оскарження по справі №922/3728/23 з Господарського суду Харківської області, зупинено дію ухвали господарського суду Харківської області від 22.05.2024р. у справі № 922/3728/23, призначено справу до розгляду на 08.08.2024 р.

04.08.2024 р. від представника фізичної особи-підприємця через систему Електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

11.07.2024 р. від заявника апеляційної скарги надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засідання, яке відбулося 08.08.2024 р. приймали участь представники заявника апеляційної скарги та позивача по справі які підтримали свої вимоги та заперечення.

Крім того, від представника заявника апеляційної скарги надійшло клопотання про виклик свідків у судове засідання.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.08.2024 р. у задоволенні клопотання було відмовлено з підстав, зазначених в ухвалі. Цією ж ухвалою у судовому засіданні було оголошено перерву до 15.08.2024 р.

14.08.2024 р. від заявника апеляційної скарги надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Звіту про оцінку спірного автомобіля.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.08.2024 р. приймали участь представник заявника апеляційної скарги та представник позивача.

Інші учасники справи та зацікавлені особи своїх представників у судове засідання не направили. Явка представників учасників справи судовою колегією не визнавалася обов`язковою.

Відповідно до частини 2 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану було продовжено.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Відповідно до приписів статті 271 Господарського процесуального кодексу України, Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України)

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. ( ст.269 ГПК України)

Судом апеляційної інстанції було встановлено такі обставини справи.

Фізична особа-підприємець Фоменко Дмитро Володимирович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни, в якому просив стягнути з відповідачки 315'240,18 грн, з яких 248'666,50 грн - неустойка та 66'573,68 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію на опалення нежитлових приміщень цокольного поверху №53-3, 53-3а, 53-4, 54-4а, 53-5, 53-5а, 53-6-:-53-8, загальною площею 92,1 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5" за адресою: АДРЕСА_1 за період з 20.01.2022 по 21.02.2023.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.11.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича неустойку в сумі 248'666,50 грн, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 20.01.2022 по 30.08.2023 в сумі 23'270,59 грн та судовий збір у сумі 4079,06 грн. Видано наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 20.11.2023 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35'022,97 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05 лютого 2024 року стягнути з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №922/3728/23.

22.02.2024, на виконання вказаних рішень, судом видано відповідні накази.

13.05.2024 до суду звернувся приватний виконавець Кудряшов Д.В. із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (вх.№12409), в якому просить визначити 1/2 частку боржника, ОСОБА_2 у майні: автомобіль : автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, номер кузову НОМЕР_1 , який було придбано 14.04.2018, для звернення на нього стягнення в порядку примусового виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/3728/23.

Як зазначалося вище, оскаржуваною ухвалою клопотання задоволено повністю.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на нижче викладене.

Згідно до приписів частини 1 та частини 2 статті 335 Господарського процесуального кодексу України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012, від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 та від 30.06.2009 у справі № 16-рп/2009.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича перебуває зведене виконавче провадження № 72461804 з примусового виконання наказів Господарського суду Харківської області від 22.02.2024 у справі № 922/3728/23 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Погорєлової Тетяни Володимирівни на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича неустойки в сумі 248'666,50 грн, заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 20.01.2022 по 30.08.2023 в сумі 23'270,59 грн, судового збору в сумі 4079,06 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40'022,97 грн.

В ході примусового виконання вимог виконавчого документа, приватним виконавцем накладено арешт на все майно та кошти боржника та направлено запитий відповідні інстанції з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, доходів боржника.

Відповідно до відповідей ДПІ про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах - встановлено, що боржник має відкриті рахунки у двох банківських установах, проте кошти на таких рахунках відсутні.

Відповідно до відповідей УПФУ в м. Харкові встановлено, що боржник не перебуває на обліку як пенсіонер та офіційно ніде не працює.

Відповідно до відомостей з державного реєстру цивільних повітряних суден, які міститься на офіційному сайті Державної авіаційної служби України http://www.avia.gov.ua/ у вільному доступі, повітряні судна за боржником в зареєстровані.

Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру Регіонального сервісної центру МВС у Харківській області встановлено, що боржнику не належать на праві власності транспортні засоби.

Відповідно до відповіді Головного управління Держпродспоживслужби України Харківській області встановлено, що сільськогосподарська техніка за боржником в зареєстрована.

Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру в Харківській області встановлено, що земельні ділянки за боржником не зареєстровані.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру територіальні громади міста Харкова про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано з адресою: АДРЕСА_2 . станом на 14.03.2024 зареєстрована малолітня дитина: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході вчинення виконавчих дій приватним виконавцем установлено, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_1 , актовий запис від 22.02.2013 р за № реєстратор Київського відділу державного реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 19.03.2024.

В ході проведення виконавчих дій виконавцем, згідно з наданими стягувачем документами, встановлено, що чоловік боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 володіє на праві власності автомобілем Mitsubishі Outlander 2360, 2008 року, який було придбано 14.04.2018, що підтверджується відповіддю про надання інформації на запит приватного виконавця з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортні засобів.

З наведених обставин вбачається, що автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, який було придбано 14.04.2018, придбаний в період шлюбу з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За загальним правилом ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. ( ст.63 СК України)

Конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таким чином, визначення частки майна у спільному майні подружжя не є спором про право та підлягає вирішенню в порядку здійснення виконання рішення суду згідно із статтею 335 Господарського процесуального кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.10.2020 у справі №2-24/494-2009 наголосила, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Факт наявності спору про право щодо спірного об`єкту рухомого майна сторонами справи не доведено.

Згідно з частиною 6 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. ( ч.1 ст. 77 ГПК України)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. ( ч.1 ст.86 ГПК України)

За таких обставин, враховуючи положення закону, беручи до уваги те, що у період здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем було здійснено всі можливі та необхідні дії, пов`язані з виконанням рішення суду, наявні усі підстави для подання приватного виконавця.

Заявник апеляційної скарги наполягає, що автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, номер кузову НОМЕР_1 , який було придбано ним 14.04.2018належить йому на праві приватної власності, оскільки його було придбано за кошти, отримані від продажу іншого автомобіля, а саме: автомобіль Volkswagen Golf, 2001 року виписку, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належав йому на праві приватної власності та був придбаний їм до шлюбу із ОСОБА_2 .

Посилається також, що ОСОБА_1 перебував спочатку у шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано. В подальшому ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 .

В першому шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було придбано автомобіль Volkswagen Golf, 2001 року виписку, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Набуття автомобіля здійснено на підставі договору купівлі-продажу № А-302 від 18.04.2006 року.

Згідно до рішення суду № 2018/18599/2012 від 31.12.2013 р. Київський районний суд м.Харкова розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 06.03.1999 у Київському відділі державної реєстрації актів громадського стану м.Харкова, актовий запис № 128.

Відповідно до Договору про поділ спільного майна подружжя 06.11.2012 року, завірений приватним нотаріусом Чуєвою Оленою Дмитрівною, в якому зазначається, шо у особисту приватну власність переходить до ОСОБА_1 згідно п.1.4. Договору, автомобіль Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Заявник апеляційної скарги також зазначає, що між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_5 від 22.02.2013 року актовий запис № 72.

Наполягає, що автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, було придбано за кошти, які було отримано ним від продажу автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Зазначену обставину можуть підтвердити свідки: дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , дружина продавця ОСОБА_6 та родичі: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у зв`язку з чим просив їх залучити та допитати в якості свідків.

Просить також визнати автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасувати ухвалу суду справі №922/3728/23 від 22.05.2024 р.

Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 та частини 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до приписів статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. ( ст.638 ЦК України)

Відповідно до приписів статті 639 Цивільного кодексу України, Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. ( ст.655 ЦК України)

Згідно до приписів статті 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Представником заявника апеляційної скарги не надано доказів, що між ОСОБА_1 та іншими фізичними особами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 та не зазначено ціну продажу цього автомобіля, що є істотною умовою договору купівлі-продажу.

Що стосується посилання заявника на свідків, які можуть підтвердити зазначені вище обставини і як наслідок заявлене клопотання про їх виклик до суду апеляційної інстанції, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 1 стаття 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до приписів частини 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. ( ч.1 ст.87 ГПК України)

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. ( ч.2 ст.87 ГПК України)

Статтею 88 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. ( ч.2 ст.88 ГПК України)

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. ( ч.3 ст. 88 ГПК України)

Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів ( ч.4 ст.88 ГПК України).

Відповідно до приписів статті 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. ( ч.4 ст. 80 ГПК України)

Відповідно до приписів статті 89 Господарського процесуального кодексу України, свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Таким чином, виклик свідка здійснюється судом лише у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказом або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Заявником апеляційної скарги у строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, письмові заяви свідків, оформлені відповідно до вимог статті 88 Господарського процесуального кодексу України не надавалися.

Їх також не було надано до клопотання про залучення свідків.

Крім того, як зазначалося вище відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно до приписів частини 9 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

Крім того, з листа Головного сервісного центру МВС України від 02.07.2023 на відповідь на адвокатський запит повідомлено, що автомобіль Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , був перереєстрован 11.08.2020 року з ОСОБА_1 на нового власника ОСОБА_9 в НОМЕР_7 .

Таким чином, ОСОБА_1 продав Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , який належав йому на праві особистої приватної власності, не 31.05.2018 року , як стверджується у апеляційній скарзі, а 11 серпня 2020 р.

Факт продажу автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , заявник апеляційної скарги також підтверджує Довіреністю від 31.05.2018 року.

З тексту наданої до апеляційної скарги Довіреності від 31.05.2018 убачається, що ОСОБА_1 уповноважував громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вчинення правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного ОСОБА_1 автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 .

Зазначена довіреність та факт її укладання жодним чином не може бути доказом продажу майна ОСОБА_1 автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , саме у травні 2018 року, оскільки цією довіреністю він, як власник уповноважив зазначених осіб на вчинення правочинів щодо користування та продажу автомобіля. Доказів, здійснення цими особам продажу цього автомобіля саме у 2018 році, матеріали справи не містять. Навпаки, як зазначалося вище, автомобіль Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , був перереєстрован 11.08.2020 року з ОСОБА_1 на нового власника ОСОБА_9 в НОМЕР_7 .

Крім того, як убачається з Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 зареєстрував за собою транспортний засіб Mitsubishi Outlander 2360, реєстраційний НОМЕР_6 , 2008 року випуску, 14.04.2018 року.

Проте, як довіреність , на яку посилається заявник апеляційної скарги, якою ОСОБА_1 видав на вчинення правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного йому на праві приватної власності автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , і яка, на переконання заявника апеляційної скарги, підтверджує укладання договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску та використання цих коштів на придбання автомобіля Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , видано 31.05.2018 року, тобто через місяць , після реєстрації за ОСОБА_1 автомобіля Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року.

Таким чином , надана до матеріалів справи довіреність від 31.05.2018 року не може бути доказом того, що спірний автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, було придбано Павлюченко саме від продажу автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, оскільки придбання автомобіля відбулося до видачі довіреності на укладання правочину щодо продажу Volkswagen Golf, 2001 року випуску, .

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку, що заявником апеляційної скарги не було доведено, як факт укладання договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який йому належав на праві приватної власності, так і вартість, за яку було продано зазначений автомобіль, а також, що зазначені кошти було ним витрачено на придбання автомобіля Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Крім того, матеріали справи взагалі не містять доказів, за яку саме суму було придбано автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 ,реєстраційни номер НОМЕР_6 .

Наданий під час апеляційного перегляду Звіт про оцінку майна автомобіля Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року, номер кузова НОМЕР_1 ,, виконано у 2024 року і жодним чином не може підтвердити за яку саме вартість було придбано автомобіль у 2018 році.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що заявником апеляційної скарги не було доведено, що автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року був придбаний на кошти, що належали ОСОБА_1 від продажу ним його автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, який належав йому на праві приватної власності, а твердження заявника апеляційної скарги про те, що автомобіль Mitsubishi Outlander 2360, 2008 року належить йому на праві приватної власності не підтверджуються належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Згідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України, Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу;

Порядок визначенні та розподілу судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою передбачені ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно до приписів статті 126 Господарського процесуального кодексу України,. витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач по справі до закінчення судових дебатів також просив стягнути з заявника апеляційної скарги судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. На підтвердження понесених витрат додав Договір № 23/08-2022 від 29.08.2022 р, Додаткову угоду від 29.06.2024 р. до Договору № 23/08-2022 від 29.08.2022 р., Акт виконаних робіт від 03.07.2024 р.

Дослідивши зазначені документи судова колегія приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу є співмірними та доведеними, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок заявника апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 269, 271, 270, 275, 276, 281-284 господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.05.2024 у справі № 922/3728/23 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.05.2024 у справі №922/3728/23 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідент.код: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Фоменка Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_4 ,іпн НОМЕР_8 ) витрати на професійну правничу допомогу розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.08.24.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов