РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2024Справа № 910/15783/23

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (Україна, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код: 14360570)

до 1) Фізичної особи - підприємця Янова Олександра Олексійовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Янова Олександра Олексійовича (далі - відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) про стягнення 874 382,69 грн заборгованості за тілом кредиту та 208 844,20 грн заборгованості за процентами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № -ДІ-2/1 від 28.01.2022, укладеним між позивачем та відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № -КД-2 від 28.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 було задоволено самовідвід судді Морозова С.М. від розгляду цієї справи, матеріали справи № 910/15783/23 передано уповноваженій особі для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2023 справу № 910/15783/23 передано на розгляд судді Нечаю О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15783/23, справу визнано малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача-1 є: АДРЕСА_1 .

Місцем проживання відповідача-2, згідно з відповіддю № 296211 від 30.10.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру є: АДРЕСА_2 .

На зазначені адреси, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 30.10.2023 з метою повідомлення відповідачів про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про їх право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

05.12.2023 до суду повернулось поштове відправлення, направлене відповідачу-1 разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 30.10.2023, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку не було вручене відповідачу-1 та за закінченням встановленого терміну зберігання повернуто за зворотною адресою.

З аналогічних причин 06.12.2023 до суду повернулось поштове відправлення, направлене відповідачу-2.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини першої статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 про відкриття провадження в цій справі була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01.11.2023.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідачі не були позбавлені права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд цієї справи та їм були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачами відзивів на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

04.01.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яке 05.01.2024 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2024 у задоволенні клопотання позивача про здійснення розгляду справи в загальному позовному провадженні було відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 між Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (банк) та Фізичною особою - підприємцем Яновим Олександром Олексійовичем (позичальник) було укладено Кредитний договір № -КД-2 (далі - Кредитний договір), згідно з п. 1.1 якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у другому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. КУБ під заставу (далі - кредит) надається банком для здійснення позичальником платежів, пов`язаних з його господарською діяльністю, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням на адресу одержувачів.

У пунктах А.1, А.2, А.3 Кредитного договору визначено вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; ліміт цього договору: 1 105 072,84 грн, у тому числі на наступні цілі: у розмірі 1 100 000,00 грн на поповнення обігових коштів; 5 072,84 грн на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 цього Договору; термін повернення кредиту - 01.01.2025.

Відповідно до п. А.5 Кредитного договору зобов`язання позичальника забезпечуються, зокрема, договором іпотеки № -ДІ-2/1 від 28.01.2022.

Згідно з п. 2.1 Додаткової угоди № 1 від 28.01.2022 до Кредитного договору за користуванням кредитом на умовах та в порядку, визначених цією додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана та становить на дату укладення цієї додаткової угоди розмір 14,40% річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою:

Індекс UIRD (3 місяці) + 7%, де

індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладення цієї додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного банку України.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал.

Погашення кредиту (тіла) позичальник здійснює рівними частинами в строки і розмірах, що зазначені в Додатку 1 (Графік погашення кредиту), що є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди (п. 2.7 Додаткової угоди № 1 від 28.01.2022 до Кредитного договору).

Кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань (п. 6.2 Кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 28.01.2022 між Яновим Олександром Олексійовичем (іпотекодавець-1), ОСОБА_1 (іпотекодавець-2) та Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки, посвідчений 28.01.2022 Скульською Т.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № 177 (далі - Договір іпотеки).

Предметом Договору іпотеки є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавцем перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальником, шо випливають з Кредитного договору (пункти 1, 2 Договору іпотеки).

Відповідно до п. 7 Договору іпотеки в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором іпотекодавці надали в іпотеку належне їм на праві власності, по 1/2 частці кожному, нерухоме майно: садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (далі - предмет іпотеки-1). Загальна площа предмету іпотеки-1 складає 279,5 кв.м. Опис предмета іпотеки: садовий будинок під літерою «А», підвал під літерою «Апідв.», мансандра під літерою «Аманс.», веранда під літерою «а1», сходи під літерою «а2», сходи під літерою «а3», огорожа під номером «№1», ворота з хвірткою під номером «№2», вимощення під літерою «І». Право власності на предмет іпотеки-1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Льовушкіною С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 21.11.2016, за іпотекодавцем-1 за № 17621246, та за іпотекодавцем-2 за № 17621146, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Предмет іпотеки-1 розташований на земельній ділянці площею 0,0447 га та за кадастровим номером :90:811:0016, яка також передається в іпотеку (далі - предмет іпотеки-2). Право власності на предмет іпотеки-2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Льовушкіною С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 21.11.2016, за іпотекодавцем-1 за № 17619793, та за іпотекодавцем-2 за № 17619561, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. 1/2 частка предмета іпотеки-2 належить іпотекодавцю-1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 134944, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 25.11.2005, 1/2 частка предмет іпотеки-2 належить іпотекодавцю-2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 134945, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 25.11.2005 (предмет іпотеки-1 та предмет іпотеки-2 надалі разом за текстом іменуються - предмет іпотеки).

У п. 12 Договору іпотеки визначено, що відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки, наданого суб`єктом оціночної діяльності - ПП "ТА-Експерт-Сервіс" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №242/21 від 26.03.2021, виданий Фондом державного майна України), оцінювачем А.М. Товарницьким (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серія МФ №5782 від 01.03.2008, видане Фондом державного майна України), вартість об`єкту оцінки майна на дату оцінки 18.11.2021 складає 6 149 800,00 грн без ПДВ, а саме: 4 950 500,00 грн без ПДВ - вартість садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 279,5 кв.м.; 1 199 300,00 грн без ПДВ - вартість земельної ділянки площею 0,0447 га з кадастровим номером :90:811:0016.

Пунктом 24 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється у розмірі 100% від вартості, яка зазначена в п. 12 цього договору, іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною вище, ніж зазначена в цьому пункті.

У п. 29 Договору іпотеки викладено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

За змістом цього пункту звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Термін дії Договору іпотеки - до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов`язань за Кредитним договором та всіма договорами про внесення змін до нього (п. 30 Договору іпотеки).

03.02.2022 на рахунок відповідача-1 було переховано кредит в сумі 1 100 000,00 грн.

Як зазначає позивач, відповідач-1 припинив здійснювати щомісячні платежі на погашення кредиту відповідно до встановленого графіка, у зв`язку з чим за ним обліковуються 874 382,69 грн заборгованості за тілом кредиту та 208 844,20 грн заборгованості за процентами.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 у справі № 910/17086/23 задоволено позов Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" та стягнуто з Фізичної особи - підприємця Янова Олександра Олексійовича на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" 874 382,69 грн заборгованості за тілом кредиту та 208 844,20 грн заборгованості за відсотками, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Кредитним договором.

Зазначене рішення набрало законної сили 14.05.2024 та 20.05.2024 на його виконання Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

З огляду на неналежне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить в рахунок погашення заборгованості відповідача-1 за Кредитним договором, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 874 382,69 грн, заборгованість за процентами в розмірі 208 844,20 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві приватної власності по частці кожному Янову Олександру Олексійовичу та ОСОБА_1 , а саме:

- садовий будинок, адреса: АДРЕСА_3 . Опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 279.5, опис: садовий будинок під літерою "А", підвал під літерою "Апідв.", мансандра під літерою "Аманс.", веранда під літерою "а1", сходи під літерою "а2", сходи під літерою "а3", огорожа під номером "№1", ворота з хвірткою під номером "№2", вимощення під літерою "І". Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- земельна ділянка, кадастровий номер: :90:811:0016, площа (га): 0.0447, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, шляхом реалізації через електронний аукціон.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Положеннями пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення. Частиною другою статті 129-1 Конституції України визначено позитивний обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", статтею першою якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, під час виконання судових рішень поряд з нормами Закону України "Про виконавче провадження" застосовуються положення Конституції України, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону. Разом з визначенням особливостей процедури виконавчого провадження Закон України "Про виконавче провадження" має бланкетні та відсильні норми, які передбачають застосування правових приписів інших нормативних актів при здійсненні виконавчого провадження.

Розділом VII Закону України "Про виконавче провадження" (статті 48 - 61) передбачено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника під час примусового виконання судових рішень. Так, частинами першою, другою, п`ятою статті 48 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, законодавцем надано право виконавцю звертати стягнення за виконавчими документами як на кошти й інші цінності боржника (рухоме майно), так і на належне боржнику майно, у тому числі нерухоме майно, у разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Частиною сьомою цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Ця норма є відсильною та надає виконавцю повноваження застосувати до реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні за рішенням суду про стягнення боргу положення Закону України "Про іпотеку", які визначають особливості звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за Законом України "Про іпотеку".

Розділом V Закону України "Про іпотеку" регламентовано порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, що передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки (стаття 33) та особливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (статті 41, 42, 47 - 50).

За змістом частини першої статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Отже норми Закону України "Про виконавче провадження" допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.01.2019 у справі № 522/10127/14-ц.

До того ж Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.05.2021 у справі № 923/971/19, вирішуючи питання щодо конкуренції правових норм Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про іпотеку" у правовідносинах, що склалися у виконавчому провадженні під час реалізації іпотечного майна боржника за судовим рішенням про стягнення грошової суми, дійшла висновку про те, що у правовому регулюванні процедури продажу майна, на яке звернено стягнення державним (приватним) виконавцем, норми статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" є загальними відносно до норм статті 49 Закону України "Про іпотеку", якими визначено особливості реалізації іпотечного майна з публічних торгів, зважаючи на правовий режим майна, що відчужується, як обтяженого іпотекою стягувача-іпотекодержателя та з огляду на переважне право іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Ураховуючи наявність такого, що набрало законної сили, рішення суду в справі № 910/17086/23 про стягнення з відповідача-1 на користь позивача заборгованості за Кредитним договором в розмірі, аналогічному тому, що заявлений у цьому позові, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки норми Закону України "Про виконавче провадження" допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, тому рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно відповідачів призведе до подвійного стягнення одного й того самого боргу.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 12 998,72 грн покладаються на позивача у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 12 998,72 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.09.2024

Суддя О.В. Нечай