ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/5688/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця та Фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024, повний текст складено та підписано 18.03.2024

у справі №916/5688/23

за позовом Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,, Українська залізниця до Фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича

про стягнення 227 860,70 грн заборгованості,-

головуючий суддя: Гут С.Ф.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

Встановив:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича про стягнення 227 860,70 грн заборгованості, з яких: 193924,00 грн штрафу та 33936,70 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами укладеного 21.06.2023 р. Договору поставки ПЗ/НХ-23567/НЮ в частині своєчасної та остаточної поставки товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.03.2024 року у справі №916/5688/23 (суддя Гут С.Ф.) позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця штраф у розмірі 70000 грн 00 коп., пеню у розмірі 15000 грн 00 коп. та 3418 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на доведеність факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки ПЗ/НХ-23567/НЮ від 21.06.2023, проте врахувавши, що матеріали даної справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності АТ «Укрзалізниця», та/або доказів настання негативних наслідків та понесення позивачем збитків саме в результаті порушення ФОП Ільєнковим В.В. умов договору, та врахувавши, що останнім здійснено заміну неякісного Товару, з метою дотримання принципів справедливість, добросовісність та розумність дійшов висновку про зменшення належної до стягнення суми штрафу до 70000,00 грн, а суму пені до 15000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024 року у справі №916/5688/23 в частині стягнення з ФОП Ільєнкова В.В. на користь АТ «Українська залізниця» штрафу у розмірі 70 000 грн та пені у розмірі 15 000 грн, ухвалити нове рішення в частині стягнення з ФОП Ільєнкова В.В. на користь АТ «Українська залізниця» штрафу у розмірі 193 924 грн та пені у розмірі 33 936, 70 грн.

Апелянт вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та таким, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції не запитувались, не вивчались та не досліджувались жодні питання, що мають хоч якесь відношення до розміру збитків, спричинених скаржнику, майнового стану сторін, інших інтересів сторін, що заслуговують.

При цьому, суд не прийняв до уваги наступні важливі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору:

-щодо фінансово-економічного становища скаржника.

Апелянт (АТ «Українська залізниця») є підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до Постанови КМУ від 04.03.2015р. №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення. З початку військової агресії з боку рф фінансово-економічне становище АТ «Українська залізниця» значно погіршилось внаслідок руйнування багатьох об`єктів дорожньої інфраструктури, суттєвим зниженням комерційних перевезень, виконанням АТ «Українська залізниця» безоплатних державних замовлень по евакуації населення, перевезенню гуманітарної допомоги, тощо.

-щодо збитків, спричинених поставкою відповідача неякісного Товару та затримкою в його заміні на Товар належної якості.

Внаслідок затримки відповідачем поставки 300 дорожніх знаків належної якості скаржник був змушений за власний рахунок і власними силами забезпечити більш ніж протягом 35-ти днів належне інформування учасників дорожнього руху про небезпечні ділянки залізничних шляхів. Враховуючи кількість цих дорожніх знаків і довжину залізничних шляхів, які мали бути обладнані цими знаками, розмір збитків Скаржника значно перевищив розмір неустойки, яку скаржник зазначив в своєму позові.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця на рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024, повний текст складено та підписано 18.03.2024 у справі №916/5688/23. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Також, із вказаним рішення не погодився відповідач - Фізична особа-підприємець Ільєнков Вячеслав Валерійович, який звернувся з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024 року у справі №916/5688/23 та відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця до відповідача Фізичної особи-підприємці Ільєнкова Вячеслава Валерійовича

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин та без участі представника відповідача та є таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, посилаючись на укладений між сторонами договір поставки ПЗ/НХ-23567/НЮ від 21.06.2023р. апелянт вказує, що ФОП Ільєнковим В.В. було виконано всі умови вказаного договору та здійснено заміну неякісного товару з простроченням на 15 днів, однак з підстав наявних форс-мажорних обставин.

Однак, як зазначає апелянт, 24.02.2023 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно указу Президента України №49/2024 від 13.02.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 14 лютого 2024 строком на 90 діб, який затверджений Законом України « Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3564-IX від 06.02.2024. Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 23.08.2024 року.

Відповідно до листа ТПП України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого до їх офіційного закінчення, є надзвичайними та невідворотними.

Апелянт, посилаючись на умови п.п.10.1-10.2 Договору поставки від 21.06.2023р., зазначає, що 27.09.2023 ФОП Ільєнковим В.В. направлено до АТ «Укрзалізниця» лист, в якому повідомлено про отримання листа від виробника емальованих знаків щодо пошкодження виробних потужностей через військову агресію рф.

Отже, на думку апелянта, введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного виконання зобов`язань відповідачем.

Тому з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, на думку скаржника правомірно було б відмовити у задоволенні сум пені нарахованих позивачем до стягнення з відповідача за порушення строків усунення недоліків.

Також скаржник вказує, що судом першої інстанції було враховано наявність військового стану в Україні та його наслідки для господарської діяльності підприємств; дії відповідача, спрямовані на недопущення порушення умов Договору з його боку; хоч із порушенням строків, обумовлених Договором, але повне виконання відповідачем зобов`язання щодо постачання товару; незначне порушення строків поставки частин и. товару лише у 36 днів; відсутність документального підтвердження наявності збитків позивача через неналежне виконання відповідачем умов Договору.

Крім того, апелянт вказує, що ФОП Ільєнков В.В., передбачаючи неможливість вчасного виконання умов Договору звертався до позивача з листом вих.№25/22/1 від 31.10.2022 можливість перенесення строків поставки, відповідь на який отримав 23.11.2022, тобто вже після закінчення строків поставки із зазначення про розгляд звернення щодо подовження строків виконання обов`язків за Договором у разі надання належним чином підтверджених доказів існування обставин непереборної сили.

Приймаючи вищевикладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність та доцільність зменшити належну до стягнення суму штрафу до 70 000 грн., а суму пені до 15 000 грн.

Однак з урахуванням скрутного фінансового становища відповідача і така сума є надзвичайно великою до сплати та є такою, яка ще більше погіршить фінансовий стан відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 клопотання фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено фізичній особі-підприємцю Ільєнкову Вячеславу Валерійовичу строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024 у справі №916/5688/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024, повний текст складено та підписано 18.03.2024 у справі №916/5688/23. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця та фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича на рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024, повний текст складено та підписано 18.03.2024 у справі №916/5688/23 в одне апеляційне провадження та ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 01.07.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця надійшов відзив на апеляційну скаргу ФОП Ільєнкова Вячеслава Валерійовича відповідно до якого позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Позивач вказує, що під час розгляду справи відповідачем не було подано відзиву, заперечень, пояснень чи будь-яких інших документів щодо його позиції по справі.

Також відповідач або його представник не з`явились на жодне судове засідання по справі. При цьому, позов і додатки до нього, всі процесуальні документи суду першої інстанції були належним чином надіслані відповідачу.

На думку позивача, доводи відповідача, зазначені в його апеляційній скарзі, необґрунтовані та не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 21.06.2023 р. між АТ «Укрзалізниця» (Покупець) та ФОП Ільєнковим В.В. (Постачальник) було укладено Договір поставки ПЗ/НХ-23567/НЮ (Договір), за умовами пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупцю Товар, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток 1), що є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей Товар на умовах цього Договору.

Найменування Товару: емальовані знаки (пункт 1.2).

Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник Товару визначаються у Специфікації № 1 (Додаток 1) до цього Договору (пункт 1.3).

Постачальник повинен поставити Покупцеві Товар, якість якого відповідає нормативно-технічним документам та характеристикам, зазначеним у Специфікації № 1 (Додаток 1) до цього Договору (пункт 2.1).

При виявленні невідповідності кількості та/або якості, та/або комплектності, та/або асортименту Товару виклик представника Постачальника для участі у прийманні Товару та складання Акта про фактичну якість і комплектність продукції є обов`язковим.

Товар, якість якого не відповідає умовам цього Договору та/або щодо якого Постачальником не надано або надано не в повному обсязі документи, передбачені п. 2.2 цього Договору, не приймається Покупцем до врегулювання питання Сторонами (пункт 2.4).

Постачальник зобов`язуються за свій рахунок та власними силами усунути недоліки або замінити неякісний Товар (пункт 2.7).

Строк усунення недоліків або заміни Товару в межах гарантійних строків експлуатації та зберігання становить не більше 20 (двадцяти) робочих днів з дня підписання відповідного акта (пункт 2.8).

Після усунення недоліків Товару гарантійний строк продовжується на період, протягом якого Товар не використовувався. Зазначений період обчислюється з дня звернення Покупця з вимогою про усунення недоліків Товару до дня усунення недоліків або заміни Товару Постачальником (пункт 2.9).

Строк поставки Товару протягом 25 (двадцяти п`яти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем. Місце поставки Товару м. Козятин або інший підрозділ Покупця вказаний в рознарядці на поставку Товару (пункт 4.2).

Акт прийому-передачі товару зі сторони Покупця підписується уповноваженими особами з числа тих, які визначені п. 4.3 цього Договору, а видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання умов цього Договору підписуються особами, відповідальними за приймання Товару (пункт 4.7).

Приймання Товару за якістю здійснюється у порядку, встановленому Інструкцією «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю» від 25.04.1966 № П-7 (пункт 5.2).

Загальна ціна Договору становить 1265840,00 грн (один мільйон двісті шістдесят п`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок без ПДВ, крім того ПДВ 0 %, усього з ПДВ 1265840,00 грн (один мільйон двісті шістдесят п`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок. Ціна Договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього Договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього Договору, не сплачується Покупцем окремо та вважається врахованою у ціні цього Договору (пункт 6.3).

За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором винна Сторона несе відповідальність згідно з цим Договором і законодавством України (пункт 9.1).

За поставку Товару неналежної якості, комплектності або асортименту, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 (двадцять) % від вартості поставленого неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту, при цьому власними силами і засобами замінює неякісний, некомплектний Товар та/або Товар неналежного асортименту.

При порушенні строків усунення недоліків або заміни неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту, визначених п.2.9 цього Договору, Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості незаміненого у строк дефектного та/або неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту за кожен день прострочення. При цьому Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань здійснити заміну дефектного та/або неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту, якщо про інше його не попередив письмово Покупець (пункт 9.3.2).

Договір діє з дня його укладання та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022 та продовженого відповідними Указами Президента України «Про продовження воєнного строку дії воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», але не пізніше ніж до 31.12.2023 (пункт 16.1).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

21.06.2023 р. між АТ «Укрзалізниця», як Покупцем, та ФОП Ільєнковим В.В., як Постачальником, підписано Специфікацію № 1 до Договору, яка, в свою чергу, є Додатком № 1, та якою визначено найменування Товару, технічні характеристики, кількість та ціну Товару.

18.07.2023 р. АТ «Укрзалізниця» складено до та ФОП Ільєнкова В.В. заявку із визначенням асортименту Товару, котрий має бути поставлено.

22.08.2023 р. АТ «Укрзалізниця» складено протокол випробувань (вимірювань) №880 та акт про виявлені при вхідному контролі недоліки продукції, якими встановлено, що представлений ФОП Ільєнковим В.В. Товар не відповідає вимогам ТУ У 25.9--001:2023; ДСТУ 4183:2003; ДСТУ 4100:2021, кількість забракованої продукції 300 штук.

25.05.2023 р. АТ «Укрзалізниця» направлено до ФОП Ільєнкова В.В. лист № НХП33-04/4887, в якому повідомлено про отримання Товару (емальовані знаки у кількості 300 штук). Разом з тим зазначено, що при проведені вхідного контролю вищевказаної продукції були виявлені недоліки по геометричним розмірам зображення та зображення на знаках виготовлених з використанням наліпок, які мають здуття. Позивач запропонував забезпечити явку представника для вирішення питання по поставленій продукції та складання акту про приховані недоліки отриманої продукції на 01.09.2023 р.

01.09.2023 р. між АТ «Укрзалізниця» та ФОП Ільєнковим В.В. підписано протокол випробувань №880/1 та акт про фактичну якість і комплексність продукції, якими встановлено, що представлений ФОП Ільєнковим В.В. Товар не відповідає вимогам ТУ У 25.9--001:2023; ДСТУ 4183:2003; ДСТУ 4100:2021, кількість забракованої продукції 300 штук. Пред`явлено для огляду Товар на суму 1051220,00 грн, при цьому 300 штук підлягають заміні Постачальником. Викладено висновок про заміну Постачальником емальованих знаків, які не відповідають вимогам на підставі пункту 2.7,2.8,8.3.4 Договору. Акт та протокол підписано з боку ФОП Ільєнкова В.В. без заперечень.

27.09.2023 р. ФОП Ільєнковим В.В. було скеровано до АТ «Укрзалізниця» лист, в якому відповідач посилається на складені 01.09.2023 р. акт та протокол про фактичну якість товару та надано строк у 20 робочих днів для усунення недоліків, тобто до 29.09.2023 р. Відповідач повідомив про отримання листа вих №. 19/09-053 від 26.09.2023 від виробника емальованих знаків ФОП Дорошенко С.М. щодо пошкодження виробних потужностей та складських приміщень через військову агресію рф. Просить продовжити строк заміни емальованих знаків.

28.09.2023 р. АТ «Укрзалізниця» направлено до та ФОП Ільєнкова В.В. лист, в якому позивач запропонував надати підтверджуючий документ від Торгово-промислової палати України, який підтверджує неможливість виконання договірних зобов`язань. Крім того, позивач проситв вказати строк усунення недоліків по заміні емальованих знаків.

01.09.2023 р. між АТ «Укрзалізниця» та ФОП Ільєнковим В.В. підписано протокол випробувань №880/4 та акт про фактичну якість і комплексність продукції. Пред`явлено для огляду Товар на суму 1051220,00 грн. Встановлено, що Постачальником усунуто недоліки, продукція допускається у виробництво. Акт та протокол підписано з боку ФОП Ільєнкова В.В. без заперечень.

Несвоєчасна поставка товару відповідачем позивачу виступила підставою для нарахування останнім до сплати штрафних санкцій у загальному розмірі 227 860, 70 грн. та звернення позивача до господарського суду з позовом про примусове стягнення вказаних штрафних санкцій за Договором поставки ПЗ/НХ-23567/НЮ від 21.06.2021.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 Цивільного кодексу України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 Цивільного кодексу України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 Цивільного кодексу України, розділом V Господарського кодексу України.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 Цивільного кодексу України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 пп. 5, 8 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 202 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно із приписами статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Приписами частини 1 статті 671 ЦК України встановлено, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

В свою чергу, пункт 3 частини 2 статті 672 ЦК України передбачає, якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором.

При цьому положення частини 2 статті 678 ЦК України визначають, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк.

Постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни (частина 6 статті 269 ГК України).

Відповідно до приписів частини 7 статті 231 ГК України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір поставки ПЗ/НХ-23567/НЮ від 21.06.2023 р.

Як зазначалось вище, 01.09.2023 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт разом із протоколом випробувань, якими встановлено невідповідність представленого останнім Товару умовам Договору. Вказані документи підписано з боку відповідача без жодних заперечень.

Приписами пункту 2.8 Договору передбачено, що строк усунення недоліків або заміни Товару в межах гарантійних строків експлуатації та зберігання становить не більше 20 (двадцяти) робочих днів з дня підписання відповідного акта.

Як зазначено, 01.09.2023 р. між АТ «Укрзалізниця» та ФОП Ільєнковим В.В. підписано протокол випробувань №880/4 та акт про фактичну якість і комплексність продукції. Пред`явлено для огляду Товар на суму 1051220,00 грн. Встановлено, що Постачальником усунуто недоліки, продукція допускається у виробництво. Акт та протокол підписано з боку ФОП Ільєнкова В.В. без заперечень.

Відтак, колегія суддів погоджується з вірним висновкам господарського суду про порушення відповідачем приписів пункту 2.8 Договору в частині своєчасного усунення встановлених недоліків. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували своєчасність виконання ФОП Ільєнковим В.В. взятих на себе зобов`язань.

Частиною 3 статті 14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

У відповідності до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В свою чергу, умовами пункту 9.3.2 укладеного між сторонами Договору передбачено, що за поставку Товару неналежної якості, комплектності або асортименту, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 (двадцять) % від вартості поставленого неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту, при цьому власними силами і засобами замінює неякісний, некомплектний Товар та/або Товар неналежного асортименту.

При порушенні строків усунення недоліків або заміни неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту, визначених п.2.9 цього Договору, Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості незаміненого у строк дефектного та/або неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту за кожен день прострочення. При цьому Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань здійснити заміну дефектного та/або неякісного, некомплектного Товару та/або Товару неналежного асортименту, якщо про інше його не попередив письмово Покупець (пункт 9.3.2).

Перевіривши представлені АТ «Укрзалізниця» розрахунки та складові заявлених до стягнення 193924,00 грн штрафу та 33936,70 грн пені, колегія суддів вважає їх арифметично вірними та такими, що виконано у відповідності до приписів та методології чинного законодавства України.

Водночас місцевий господарський суд, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив належну до стягнення суму штрафу до 70000,00 грн, а суму пені до 15000,00 грн.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафу та пені, колегія суддів зазначає наступне.

За ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч.1 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України зазначає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Господарський кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, а виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку контрагентів боржника, наявності коштів на рахунках та інше.

Як вже було зазначено вище та не оспорюється відповідачем, останній порушив умови Договору поставки №ПЗ/НХ-23567/НЮ від 21.06.2023 щодо своєчасної поставки товару.

У разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції - господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/101/19.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.

Отже, питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, який оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе таке зменшення

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків та обставин, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Разом з цим, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також, слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий (рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013), тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Крім того, варто зазначити, що суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №916/878/20.

Місцевий господарський суд, приймаючи до уваги не надання позивачем доказів завдання йому збитків саме внаслідок дії відповідача у визначених у цій справі правовідносинах, дослідивши інтереси сторін, які заслуговують на увагу, виходячи із принципу збалансованості інтересів, застосовуючи надане право, передбачене ст. 233 ГК України, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених позивачем штрафу та пені та визначення справедливої суми, необхідної до сплати відповідачем за допущене неналежне виконання договору поставки №ПЗ/НХ-23567/НЮ від 21.06.2023 у даній ситуації, у розмірі 70000,00 грн штрафу та 15000,00 грн. пені.

Апеляційна колегія звертає увагу на те, що:

- Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на існуючий воєнний стан в Україні, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Однак, у спірних правовідносинах відповідачем не доведено існування логічного причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією РФ та неналежним виконанням обов`язку відповідача, у встановлений договором строк.

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Схожа правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Таким чином, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тобто мають бути встановлені причинно-наслідкові зв`язки між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання у зв`язку з введенням в країні воєнного стану.

Водночас,колегія суддів враховує, що сума заявлених позивачем до стягнення з відповідача штрафних санкцій у загальному розмірі 227 860,70 грн. є досить значною.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З огляду на викладене, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, частини першої статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Посилання скаржників на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при визначення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020р. по справі №918/116/19.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на те, що визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій та визначення справедливої суми, необхідної до сплати відповідачем за допущене неналежне виконання договору поставки №ПЗ/НХ-23567/НЮ від 21.06.2023 у даній ситуації, у розмірі 70000,00 грн штрафу та 15000,00 грн. пені.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доводи апелянтів з приводу неповно встановлених обставин судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянтів за текстом їх апеляційних скарг, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в особі Регіональної філії ,,Південно-західна залізниця Акціонерного товариства ,,Українська залізниця та Фізичної особи-підприємця Ільєнкова Вячеслава Валерійовича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2024 року у справі №916/5688/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.09.2024 року у зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Колоколова С.І. та судді-учасника колегії Савицького Я.Ф. з 29.07.2024 по 30.08.2024 відповідно до наказу від 23.07.2024. №195-в.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький