ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2024 р. Справа№ 910/13839/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024

у справі № 910/13839/23 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича

про стягнення 227 991,31 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича (відповідача) про стягнення 227 991,31 грн, з яких: 212 160,84 грн неустойки, 13 349,88 грн інфляційних втрат, 3 % річних в сумі 2480,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач продовжуючи користуватись об`єктом оренди прострочив зобов`язання з його поверхня позивачу після закінчення строку дії договору, що і стало підставою для нарахуванням позивачем відповідачу неустойки в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3 % річних.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/13839/23 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 176 800,70 грн неустойки, 2652,00 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частини в позові відмовлено повністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що обґрунтованим розміром неустойки за період жовтень 2021 - по травень 2023 є 176 800,70 грн.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вимоги про сплату неустойки, у зв`язку з порушенням зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму неустойки не допускається.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Гудим Петро Іванович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою з урахуванням її нової редакції, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/13839/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення неустойки.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що місцевим господарським судом:

- не перевірено правильність визначення розміру неустойки заявленої позивачем до стягнення.

- не звернуто увагу на те, що позивач не є особою, яка має право на стягнення неустойки, визначеної ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України оскільки, позивач не є орендодавцем за договором № 1815 від 06.02.2015.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, розрахунок розміру неустойки здійснений з урахуванням п. 3.2. договору.

Крім того, стосовно права балансоутримувача (за договором якого є позивач) пред`являти позов про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, позивач зазначає, що судом касаційної інстанції вже сформована судова практика щодо застосування правових норм у аналогічних спірних правовідносин, яка викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/1050/20.

Короткий зміст заперечень на відзив та узагальнення їх доводів

У запереченнях на відповідь відповідач повністю підтримав доводи апеляційної скарги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/13839/23 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Коробенко Г.П., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/13839/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

06.02.2015 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавцем), фізичною особою-підприємцем Гудимою Петром Івановичем (орендарем, відповідачем) та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підприємством, ((за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача)), позивачем) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1815 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 27.11.2014 протокол № 18 (п. 1.2.12) передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), далі - об`єкт оренди, яке знаходиться за адресою: вул. Тростянецька, 6 г літ. А для розміщення суб`єкта господарювання, що надає ритуальні послуги.

Згідно з п. 2.1 договору об`єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею: 45,90 кв. м в.т.ч. на 1 поверх - 45,90 кв. м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (п. 2.4 договору).

За змістом п. 3.3 договору крім орендної плати орендар сплачує: компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою на якій розташований об`єкт оренди, яка за листопад 2014 складає: 206,53 грн на місяць.

Розмір орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, відповідних цін та тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 3.4 договору).

В силу вимог п. 4.15 договору орендар після припинення дії договору оренди зобов`язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству. Акт приймання-передачі об`єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку в подвійному розмірі орендної плати.

Спір у даній справі, виник у зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору після закінчення строку його дії не повернуто приміщення, внаслідок чого позивачем за час прострочення нараховано неустойку в розмірі 212 160,84 грн. Також позивачем нараховано відповідачу 13 349,88 грн інфляційних втрат та 2480,59 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/13839/23 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 176 800,70 грн неустойки, 2652,00 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частини в позові відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованих позивачем та стягнутих судом першої інстанції розміру неустойки.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зі змісту ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до п. 4.1 договору орендодавець зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об`єкт оренди. Акт приймання-передачі об`єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством.

З наявного в матеріалах справи підписаного орендодавцем, орендарем та підприємством акту приймання-передачі від 06.02.2015 вбачається, що орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежилі приміщення, загальною площею 45,90 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Тростянецька, 6-г літер А.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 9.1 договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 06.02.2015 по 04.02.2018.

За змістом п. 4.15 договору орендар після припинення дії договору зобов`язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2022 у справі № 910/19273/21, яке набрало законної сили, встановлено, що договір був продовжений на той самий строк та припинився 04.02.2021, у зв`язку з чим позов Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено та усунено перешкоди у користуванні майном шляхом виселення фізичної особи-підприємця Гудима Петра Івановича із нежитлового приміщення загальною площею 45,90 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 6г, літер А.

25.05.2023 державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінською І.Г. при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/19273/21 від 23.06.2022 нежитлове приміщення площею 45,90 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 6 г літ. А звільнено від майна боржника.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Невиконання наймачем передбаченого ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, продовжуючи користуватись об`єктом оренди з 04.02.2021 прострочив зобов`язання з його повернення після закінчення строку дії договору, що є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді виплати неустойки у відповідності до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 3.1 договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору за листопад 2014 становить: 37,40 грн за 1 кв. м орендованої площі, що складає: 1716,49 грн.

Згідно з п. 3.2 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського чи оперативного управління (балансоутримувача)(надалі - підприємство) починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати та компенсації витрат підприємства є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при повернені об`єкта оренди орендодавцеві.

Пунктом 3.7 договору визначено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок заявленої до стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, позивачем здійснений згідно довідки про нарахування і надходження компенсацій витрат підприємства, за якою заборгованість орендаря у період жовтень 2021 року - травень 2023 року складає 106 080,42 грн. Таким чином, за розрахунком позивача, сума неустойки дорівнює 212 160,84 грн (106 080,42 грн * 2).

Судова колегія зазначає, що правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст.ст. 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 Цивільного кодексу України.

Таким чином, яким би способом в договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Отже, враховуючи імперативний характер положень ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, які визначають розмір неустойки за несвоєчасне повернення наймодавцеві речі, такий розмір не може перевищувати подвійної плати за найм у певний період прострочення.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем безпідставно включено до розрахунку неустойки суму ПДВ в розмірі 35 360,14 грн (17 680,07 грн * 2).

Виходячи з системного аналізу п. 9.1 ст. 9, пп. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14, ст. 180, ст. 188 Податкового кодексу України, податок на додану вартість (ПДВ) - це загальнодержавний непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку).

Основою для розрахунку ПДВ виступає додана вартість - знов створена вартість підприємством за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо).

Додана вартість (Value Added) це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.

Неустойка, нарахована на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

З огляду на викладене, при розрахунку розміру неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/16 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 904/4472/20 і від 17.08.2021 у справі № 910/16910/20.

Відтак, за висновками суду першої інстанції, обґрунтованим розміром неустойки за період жовтень 2021 - травень 2023 є 176 800,70 грн (212 164,84 грн - 35 360,14 грн).

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення 176 800,70 грн неустойки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що позивач не є особою, яка має право на стягнення неустойки, визначеної ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України оскільки, позивач не є орендодавцем за договором № 1815 від 06.02.2015, колегією суддів відхиляються оскільки відповідно до умов п. 2.4. договору об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі позивача.

Крім того, враховуючи, що розмір неустойки за невиконання обов`язку з повернення речі регламентований законодавством, відсутність у позивача, як управненої сторони, можливості застосувати до відповідача, як зобов`язаної сторони, інші заходи стимулювання до виконання зобов`язання, а також встановлені ст. 3 Цивільного кодексу України критерії справедливості, добросовісності і розумності, суд апеляційної інстанції вважає правильним зверненням балансоутримувача з позовом про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

В свою чергу, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Гудим Петра Івановича залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/13839/23 - без змін.

Матеріали справи № 910/13839/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко