ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Справа № 915/234/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М., розглянувши

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 915/234/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Н" (вул. Миколаївська, 11, кв. 112, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 41674624)

про: стягнення 53748,95 грн.

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі ПрАТ "СК "Провідна") через електронний суд 05.03.2024 подало позовну заяву, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Н" (далі ТОВ "Транзит-Н") 53748,95 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу з посиланням на те, що Страховою компанією виплачено зазначену суму у вигляді страхового відшкодування потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.01.2020 на дорозі Благовіщенське - Миколаїв з вини водія ТОВ "Транзит-Н" ОСОБА_1, який керував автомобілем т/з MAN, д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом Kogel НОМЕР_2 , забезпеченим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач також просив суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2024 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/234/24 та визначено головуючим у справі суддю Давченко Т.М.

У зв`язку з недоліками заяви суд ухвалою від 11.03.2024 залишив позов без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків (доплатити судовий збір).

14.03.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову з відповідними додатками. Суд визнає, що недоліки позовної заяви позивачем усунуто у встановлений строк.

Ухвалою суду від 19.03.2024 відкрито провадження у справі № 915/234/24 та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України, - п?ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Поштове відправлення з ухвалою суду від 19.03.2024, направлене рекомендованим листом на адресу реєстрації відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.04.2024 повернуте до суду поштовим відділенням з відміткою: "за закінченим терміном зберігання".

08.08.2024 судом постановлено ухвалу, яку разом з ухвалою суду від 19.03.2024 було направлено на адресу відповідача рекомендованим листом. Зазначене поштове відправлення повернулося на адресу суду 21.08.2024 з зазначенням причин повернення поштового відправлення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання адресатом кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на наведене, судом вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи (Аналогічна правова позиція викладена ВС в постанові від 25.06.2018р. у справі №904/9904/17).

Судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Тому відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 915/234/24 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ураховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву або інших документів по суті справи, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

14.01.2020 між позивачем ПрАТ "СК "Провідна" та відповідачем ТОВ "Транзит-Н" укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АО/4642972, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки MAN TGA 26.400, державний номер НОМЕР_3 з напівпричепом Kogel, НОМЕР_7.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2020 о 06:15 годині на автодорозі Н-24 «Благовіщенське - Миколаїв» відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю ТЗ MAN, д.н. НОМЕР_3 з напівпричепом Kogel, НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_1 , який працює водієм в ТОВ "Транзит-Н" та ТЗ DAF, д.н. НОМЕР_4 з напівпричепом CHEREAU, НОМЕР_5 . Водій ТЗ MAN, д.н. НОМЕР_3 з напівпричепом Kogel, НОМЕР_7 допустив неуважність, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не вибрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом моделі «DAF XF 105.410» д.н. НОМЕР_4 з напівпричепом моделі «CHEREAU CD 3826» д.н. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_2 , які перебувають на балансі ТОВ «ЄКОС ІНТЕРНАЦІОНАЛ», в результаті чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, 23.01.2020 о 06:15 на 171 км автодороги «Благовіщенське - Миколаїв» водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ MAN, д.н. НОМЕР_3 з напівпричепом Kogel, НОМЕР_7, будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 б/, 2.10а/, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративні правопорушення передбачені ст. 124 КУпАП та ст. 1224 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.02.2024 по справі №473/335/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП з накладенням штрафу у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вказане підтверджується наданими позивачем до позову копіями документів: повідомлень Миколаївської патрульної поліції №, №/1 про дорожньо-транспортну пригоду від 23.01.2020 з додатками, постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.02.2024 по справі №473/335/20.

Як зазначає позивач у позові, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ТЗ MAN, д.н. НОМЕР_3 з напівпричепом Kogel, НОМЕР_7, ОСОБА_1 , було пошкоджено ТЗ «DAF XF 105.410» д.н. НОМЕР_4 та напівпричеп «CHEREAU CD 3826» д.н. НОМЕР_5 , та враховуючи наявність у водія транспортного засобу ТЗ «DAF XF 105.410» полісу, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та виплату страхового відшкодування.

Актами № від 11.02.2020 огляду транспортних засобів - «DAF XF 105.410», д.н. НОМЕР_4 , напівпричеп «CHEREAU CD 3826» д.н. НОМЕР_5 , копії яких містяться в матеріалах справи, зафіксовані пошкодження транспортних засобів, згідно визначеного переліку у актах.

Відповідно до ремонтних калькуляції від 14.02.2020, 10.03.2020, вартість робіт по ремонту транспортних засобів (ТЗ «DAF XF 105.410», д.н. НОМЕР_4 , напівпричеп «CHEREAU CD 3826» д.н. НОМЕР_5 ) становить 133185,36 грн та 8868,89 грн. відповідно.

Відповідно до розрахунків сум матеріальних збитків, завданих транспортним засобам: ТЗ «DAF XF 105.410», д.н. НОМЕР_4 , напівпричеп «CHEREAU CD 3826» д.н. НОМЕР_5 , сума збитків становить 51648,41 грн. та 7300,54 грн. відповідно.

За твердженнями позивача викладеними у позовній заяві, згідно заяви про виплату страхового відшкодування, ПрАТ "СК "Провідна" здійснено розрахунок та складено страхові акти за № від 22.04.2020 на суму 49048,41 грн. та за № /1 від 22.04.2020 на суму 4700,54 грн., виплату яких здійснено на рахунок потерпілого відповідно платіжних інструкцій.

Вказане підтверджується копіями наступних документів, які містяться в матеріалах справи: заяв про виплату страхового відшкодування №/1, №, страхових актів № /1, № від 22.04.2020, розрахунків сум матеріальних збитків, платіжних інструкцій від 22.04.2020 № 014731 на суму 4700,54 грн., № 014744 на суму 49048,41 грн.

За твердженнями позивача, власником транспортного засобу МАN, д.н. НОМЕР_6 та напівпричепа Kogel, НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , згідно інформаційної довідки № 848023 з бази МТСБУ, та відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОП, він є керівником "Транзит-Н" (ідентифікаційний код 41674624). Зобов`язання з відшкодування страховій компанії суми у розмірі 53748,95 грн. покладається на відповідача, оскільки водій транспортного засобу MAN TGA 26.400, державний номер НОМЕР_3 з напівпричепом Kogel , НОМЕР_7 - ОСОБА_1 , що винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не виплатив позивачу суму завданої шкоди, позивач звернувся за захистом своїх прав до Господарського суду Миколаївської області.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача шкоди у порядку регресу у розмірі 53748,95 грн.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/12500/17.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п.п.1), 3) ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.02.2024 по справі №473/335/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП з накладенням штрафу у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно ч.6 ст.75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Доказами вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, завданої власнику транспортного засобу DAF, д.н. НОМЕР_4 з напівпричепом CHEREAU, НОМЕР_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23.01.2020 о 06:15 годині на автодорозі Н-24 «Благовіщенське - Миколаїв», є повідомлення Миколаївської патрульної поліції №, №/1 про дорожньо-транспортну пригоду від 23.01.2020 з додатками, постанова Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.02.2024 по справі №473/335/20.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Згідно абз. 1 ст.9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абз.16 ст.9 Закону України "Про страхування").

Згідно п. 2.1. ст.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У відповідності п. 22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п. 38.1.1.в),ґ) п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

- якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

- якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Виконуючи свої зобов`язання за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до страхових актів за № від 22.04.2020 на суму 49048,41 грн. та за № /1 від 22.04.2020 на суму 4700,54 грн., позивач здійснив виплату страхового відшкодування шкоди власнику пошкодженого транспортного засобу у загальному розмірі 53748,95 грн.

У відповідності до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.п.9.1., 9.2., 9.5. ст.9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз норм ст.ст. 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу DAF, д.н. НОМЕР_4 з напівпричепом CHEREAU, НОМЕР_5 , має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій працівника якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 53748,95 грн., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повної сплати заборгованості, або доказів, які б її спростовували, у зв`язку з чим зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 13 ГПК).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК).

Учасники справи, зокрема зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст. 76,77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241, 331 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит-Н" (вул. Миколаївська, 11, кв. 112, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 41674624) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) 53748,95 грн. шкоди та 2422,40 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Т.М. Давченко