ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/574/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра Юрійовича до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс"

про стягнення 127 310,12 грн

у судове засідання учасники судового процесу не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

На розгляді Господарського суду Рівненської області перебуває справа за позовом Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра Юрійовича (надалі - позивач) до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (надалі - відповідач) про стягнення 127 310,12 грн, з яких 110 000,00 грн - заборгованість за Договором поставки №221123 від 22.11.2023 (надалі - Договір), 1 547,83 - інфляційних втрат, 1 478,84 грн - 3% річних, 14 283,45 грн - пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено Договір поставки №221123 від 22.11.2023, за умовами якого покупцю було передано товар, а саме: диски щіточці металеві 120х550 мм у кількості 400 штук. Свої зобов`язання позивач виконав належним чином та вчасно здійснив постачання необхідних для замовника товарів, що підтверджується видатковою накладною №РН 0000011 від 01.01.2024 на загальну суму 110 000, 00 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до п.3.7. Договору, сторонами узгоджено порядок здійснення оплати, а саме покупець здійснює оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару. Однак, відповідач не забезпечив своєчасної оплати за взятими на себе договірними зобов`язаннями.

Позивач звертався до відповідача з вимогою №7 від 23.04.2024 на проведення оплати по Договору, однак, жодної відповіді відповідачем на надано.

Позивач, за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, відповідно до п.4.3. Договору та ст. 625 ЦК України нарахував 14 283,45 грн пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, 1 478,84 грн - 3% річних та 1 547,83 - інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 01.07.2024 не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Позовна заява Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра Юрійовича до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" надійшла до Господарського суду Рівненської області 14.06.2024.

Ухвалою від 01.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 23.07.2024.

18.07.2024 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

23.07.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Романюк Ю.Г. на лікарняному.

Ухвалою від 12.08.2024 розгляд справи призначено на 20.08.2024.

Ухвалою від 12.08.2024 клопотання Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра Юрійовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено.

Сторони явки повноважних представників не забезпечили, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа наявними у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

22.11.2023 між Фізичною особою-підприємцем Бородіним Дмитром Юрійовичем (Постачальник) та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" (Покупець) було укладено Договір поставки № 221123 (далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товарно-матеріальні цінності (надалі товар) в асортименті, кількості і по ціні, згідно заявки покупця, узгодженої сторонами шляхом факсимільного зв`язку, електронної пошти чи в усній формі, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього грошову суму на умовах даного Договору.

Згідно з п. 3.4. Договору загальна сума Договору визначається сумарною вартістю партій товарних поставок, які зазначені у видаткових накладних та прийняті покупцем в період дії цього Договору.

Відповідно до п. 3.5. Договору підпис представника зі сторони покупця на видатковій накладній постачальника є вираженням згоди покупця з вказаною номенклатурою, кількістю, комплектністю, якістю, цілісністю тари та (або) упаковки, відсутністю ознак пошкодження і цінами на поставлену партію товару.

У відповідності до п. 3.7. Договору покупець здійснює оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п. 4.1. за порушення умов даного Договору сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання договору № 221123 від 22.11.2023 позивачем поставлено товар відповідачу на загальну суму 110 000,00 грн, що підтверджується: видатковою накладною № РН-0000011 від 01.01.2024.

Вказана видаткова накладна підписана представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо поставки також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Доказів сплати позивачу відповідачем заборгованості в сумі 110 000,00 грн за виконані роботи, суду не подано.

Враховуючи, що відповідач припустився прострочення оплати за поставлений товар, позивач, відповідно до п. 4.1 Договору та ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з ПП "Агро - Експрес - Сервіс" 1 547,83 - інфляційних втрат, 1 478,84 грн - 3% річних, 14 283,45 грн - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як унормовано положеннями ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи встановлено, що 01.01.2024 ФОП Бородін Дмитро Юрійович передав, а ПП "Агро - Експрес - Сервіс" прийняло запитуваний товар, проте не здійснило оплати вартості даного товару.

Виходячи із п. 3.7. Договору обов`язок оплати Товару виник у відповідача 01.02.2024.

Згідно наявних у матеріалах справи розрахунків, позивач просить стягнути 127 310,12 грн з яких:

- 110 000,00 грн - основний борг;

- 1 547, 83 грн - інфляційні втрати за період січень-квітень 2024 року;

- 1 478, 84 грн - 3% річних за період 26.12.2023-06.06.2024;

- 14 283,45 грн - пені.

Суд, здійснивши перерахунок зазначених сум констатує їх невідповідність дійсним обставинам справи та вказує, що сума підставна до стягнення складає 112 248,49 грн з яких:

- 110 000,00 грн - основний борг;

- 1 103,41 грн - інфляційні втрати (нараховані за період з лютого 2024 року по квітень 2024 року);

- 1 145,08 грн - 3 % річних (нарахованих за період з 01.02.2024 року по 06.06.2024 року).

Розрахунки втрат судом перевірено за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE. Останні є арифметично вірними в заявлений позивачем період.

В розрізі питання щодо зменшення судом 3% річних та інфляційних втрат, суд звертає увагу позивач на те, що останнім невірно визначено строк з якого слід обраховувати прострочення заборгованості, а відтак і нарахування, встановлені ч.2 ст. 625 ЦК України.

За переконанням позивача такий строк наступив 26.12.2023, проте суд такі твердження до уваги не приймає та враховує наявність у матеріалах справи видаткової накладної, датованої 01.01.2024.

Також, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 14 283,45 грн.

Розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати ВС від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

За змістом ч.2 ст. 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою ст. 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст. 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас ч.6 ст. 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79,86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 112 248,49 грн з яких: 110 000,00 грн - основного боргу; 1 103,41 грн - інфляційні втрати (нараховані за період з лютого по квітень 2024 року) 1 145,08 грн - 3% річних (нараховані за період з 01.02.2024 року по 06.06.2024 року). В решті позовних вимог - суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 16 НПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закону) визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст. 26 Закону).

Згідно п.4 ч.1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст. 126 ГПК України).

Як встановлено, судом ФОП Бородін Д.Ю. уклав з ТОВ "Амадео Право" Договір № від 10.04.2024 про надання юридичних послуг.

Дослідивши даний Договір, судом встановлено, що дані юридичні послуги надаються Васильченко В.Ю., згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Чекідою О.А. Київського міського нотаріального округу 19.02.2024 та зареєстрованої в реєстрі за № 57.

Однак, до суду на подано жодних доказів щодо наявності у даного представника свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю.

Згідно з чинним законодавством України, право на надання правничої допомоги у господарських справах мають лише адвокати. Це регулюється Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи вищевказані норми права, суд виснує, якщо правничу допомогу надає товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ), яке не має статусу адвокатського об`єднання і не є суб`єктом адвокатської діяльності, такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Щодо судового збору.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн, що підтверджується квитанцією №6ТХ6-96НМ-11ХС-Е76Т від 10.06.224, 2 669,77 грн з яких підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог (88,2%).

Інша частина судових витрат, які складаються з 23 200 грн - витрат на юридичну допомогу і 358,23 грн - судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (вул. Шкільна, 50, с. Ярославичі, Дубенський р-н, Рівненська обл., 35112, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) 112 248 (сто дванадцять тисяч двісті сорок вісім) грн 49 коп.

3. У решті позовних вимог щодо стягнення 15 061,63 грн - відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (вул. Шкільна, 50, с. Ярославичі, Дубенський р-н, Рівненська обл., 35112, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) 2 669 (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн 77 коп - судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 26 серпня 2024 року.

Суддя Романюк Ю.Г.