ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2024м. ДніпроСправа № 904/1970/23 (904/2505/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (49000, м.Дніпро, вул.Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 38360669) в особі ліквідатора Носань Наталії Сергіївни, свідоцтво №548 від 10.04.2013 (18029, м.Черкаси, вул.Сумгаїтська, 7, адреса для кореспонденції: 18001, м.Черкаси, а/с 177, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (02094, м.Київ, вул.Бутлерова Академіка, буд.6, ідентифікаційний номер юридичної особи 23531504)

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" (49038, м.Дніпро, вул.Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 33323795)

про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину

у справі №904/1970/23

за заявою Приватного акціонерного товариства "Техносервіс 2011" (18029, Черкаська область, м.Черкаси, вул.Сумгаїтська, 7, ідентифікаційний номер юридичної особи 02132639)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (49000, м.Дніпро, вул. Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 38360669)

про визнання банкрутом

Суддя Суховаров А.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/1970/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (49000, м.Дніпро, вул.Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 38360669) на стадії ліквідації.

Повноваження ліквідатора виконуються арбітражним керуючим Носань Наталією Сергіївною, свідоцтво №548 від 10.04.2013 (18029, м.Черкаси, вул.Сумгаїтська, 7, адреса для кореспонденції: 18001, м.Черкаси, а/с 177, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

До Господарського суду Дніпропетровської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (49000, м.Дніпро, вул.Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 38360669) в особі ліквідатора Носань Наталії Сергіївни, свідоцтво №548 від 10.04.2013 до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс", м.Київ, відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар", м.Дніпро, за змістом якої просить суд:

- визнати недійсним Договір про переведення боргу № 4 від 05.01.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд. 35, м. Дніпро, 49000), Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (, вул.Бутлерова Академіка, буд.6, м. Київ, 02094), Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" (, вул.Бориса Кротова, буд. 35, м. Дніпро, 49038);

- застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (, вул. Бутлерова Академіка, буд.6, м.Київ, 02094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд.35, м. Дніпро, 49000) 122 220,00грн.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (, вул. Бутлерова Академіка, буд. 6, м. Київ, 02094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд.35, м. Дніпро, 49000) судові витрати у розмірі 3 028,00грн.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" (, вул. Бориса Кротова, буд. 35, м. Дніпро, 49038) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд. 35, м.Дніпро, 49000) судові витрати у розмірі 3 028,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що оспорюваний Договір підлягає визнанню недійсним оскільки його укладення зумовило отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" зобов`язання, внаслідок якого виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, адже зменшило розмір майнових активів товариства, які могли бути використані для погашення наявної кредиторської заборгованості перед контрагентами, в тому числі тими, що визнані в межах справи про банкрутство № 904/1970/23 Господарським судом Дніпропетровської області.

Ухвалою суду справу №904/1970/23 (904/2505/23) прийнято до розгляду в межах справи №904/1970/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (49000, м.Дніпро, вул.Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 38360669); справу №904/1970/23(904/2505/23) вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Разом з тим, судом ухвалено надати відповідачу в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання (вручення) ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України надати відповідь на відзив протягом 10 днів з дня отримання (вручення) відзиву на позовну заяву.

01.07.2024 до суду через систему "Електронний суд" надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" на позов, за змістом якого відповідач-1 заперечує проти позову, вказує, що позивачем не надано доказів укладення вказаного договору з метою уникнення звернення стягнення у процедурі банкрутства на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс". Також, ТОВ "Аларіс" зазначає про відсутність доказів факту об`єднання відповідача-1 та відповідча-2 єдиною неправомірною метою. Так, відповідач-1 вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аларіс" здійснює господарську діяльність з 10.10.1996, основним видом діяльності ТОВ "Аларіс" є послуги з надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого та рухомого майна. Відповідач-1 вказує, що до моменту укладення оспорюваного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" був укладений договір суборенди приміщень, за яким виник борг у сумі 122 220,00 грн. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" ініціював дострокове розірвання договору, в той час як Товариство з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" виступив з ініціативою орендувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" ті самі приміщення за адресою: вул. Бориса Кротова, 35 у м. Дніпро замість позивача. Умовою дострокового розірвання договору та укладення нового договору вже з позивачем, було обов`язкове погашення боргу за договором укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар". Таким чином, між позивачем та відповідачем-1 01.01.2022 укладено відповідний договір від 01.01.2022 року, а врегулювати погашення заборгованості відповідача-2 за раніше укладеним договором, він запропонував шляхом переведення боргу у сумі 122 220,00 грн. на позивача, з яким, згідно твреджень керівників ТОВ "Термопрофільплюс" та ТОВ Підприємства "Полістар", останні мали зустрічні зобов`язання. Разом з тим, ТОВ "Аларіс" вказує, що питання взаєморозрахунків між позивачем і відповідачем-2 не стосується відповідача-1, оскільки останній не пов`язаний функціями контролю, спільними власниками, керівниками та ін. Також, відповідач-1 зазначає, що оспорюваний договір не є безоплатним, натомість пунктом 6 оспорюваного договору було передбачено, що у нового боржника (позивача) виникає право регресу до відповідача-2, а тому, незалежно від наявності чи відсутності між позивачем і відповідачем-2 зустрічних зобов`язань, позивач має звернутись з вимогою до відповідача-2 щодо компенсації йому в порядку регресу всієї суми, яка була сплачена на користь відповідача-1 за оспорюваним договором, що зумовлює наявність у ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" Носань Н.С. права на звернення до відповідача-2 з відповідною регресною вимогою. Разом з тим, відповідач-1 вказує, що за умовами оспорюваного договору відповідач-1 не отримав привілеїв порівняно з іншими визнаними у процедурі банкрутства кредиторами, оскільки оплата за умовами оспорюваного договору передбачала погашення зобов`язань, не пов`язаних з погашенням кредиторської заборгованості перед всіма кредиторами, включеними до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс". До того ж, в обґрунтування наданих заперечень ТОВ "Аларіс" зазначає, що позивачем не доведено обґрунтованості своїх тверджень щодо порушення його прав та інтересів, а також прав та інтересів кредиторів шляхом укладення оскаржуваного правочину. Так, ТОВ "Аларіс" вказує, що загальна сума кредиторської заборгованості перед кредиторами ПрАТ "Техносервіс 2011", ПП "Термотехстрой", ТОВ "Аларіс", ГУ ДПС у Дніпропетровській області становить 1 342 505, 99 грн., в той час як станом на момент укладення 05.01.2022 оспорюваного договору, ТОВ "Термопрофільплюс" не мав жодних грошових зобов`язань перед вищевказаними кредиторами, а оспорюваний договір не був вчинений у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед вищевказаними кредиторами, тому не має ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам, оскільки всі грошові зобов`язання виникли пізніше.

10.07.2024 через систему "Електронний суд" надійшла відповідь ТОВ "Термопрофільплюс" в особі ліквідатора Носань Н.С. на відзив, за змістом якої позивач заперечує проти тверджень відповідача-1, вказує, що фінансові показники станом на 31.12.2021, самостійно задекларованих ТОВ "Термопрофільплюс" у фінансові звітності, які вказують на те, що загальний розмір поточних зобов`язань ТОВ "Термопрофільплюс" складав на кінець 2021 року 1239,7 тис. грн., а розмір активів 1127,6 тис. грн., тобто зобов`язання перевищували активи товариства, а тому позивач вважає, що додаткове зменшення активів ТОВ "Термопрофільплюс" з метою виконання зобов`язань ТОВ Підприємства "Полістар" перед ТОВ "Аларіс" об`єктивно не було економічно доцільним для ТОВ "Термопрофільплюс" та погіршило фінансове становище боржника шляхом зменшення обсягу активів останнього. Позивач зазначає, що дії посадових осіб ТОВ "Термопрофільплюс", які згідно тверджень відповідача-1 виступили з ініціативною орендувати ті самі приміщення, які попередньо орендувались відповідачем-2 у відповідача-1, вчинені всупереч інтересам товариства та не враховували його фінансове становище на момент укладення правочину. Також, позивач вказує, що у ліквідатора банкрута відсутня інформація щодо розміру кредиторської заборгованості ТОВ "Термопрофільплюс" перед ТОВ Підприємства "Полістар", з огляду на відсутність будь-якої фінансово-господарської, бухгалтерської та іншої документації банкрута, яка не була передана ліквідатору всупереч положенням ч. 2 ст. 59 КУзПБ, що підтверджується ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 по справі №904/1970/23 про витребування у директора ТОВ "Термопрофільплюс" Чумак Н.Ф. в тому числі господарської, фінансової, бухгалтерської та іншої документації ТОВ "Термопрофільплюс", яка не виконана. Таким чином, позивач вважає, що обставини укладення договору суборенди від 01.01.2022 між ТОВ "Аларіс" та ТОВ "Термопрофільплюс" виходять за межі позовних вимог, оскільки безпосередньо не впливають на правовідносини, що виникли внаслідок переведення боргу. Разом з тим, позивач вказує, що оспорюваний договір не містить посилань на те, що ТОВ "Термопрофільплюс" шляхом виконання зобов`язання ТОВ Підприємства "Полістар" набуває право укласти договір суборенди цих же приміщень, що передавались відповідачу-2. Також, позивач зазначає про відсутність доказів погодження такого порядку укладення договору суборенди приміщень між ТОВ "Термопрофільплюс" та ТОВ "Аларіс", а також письмової пропозиції із бажанням взяти в оренду приміщення за адресою вул. Бориса Кротова, буд. 35, що орендується ТОВ "Аларіс". Поряд з цим, позивач вказує, що 01.01.2022 між ТОВ "Термопрофільплюс" та ТОВ "РПК"Адмірал" укладено договір суборенди приміщень №2022 за тією ж адресою, яким погоджено передачу в оренду приміщень загальною площею 2550,95 кв.м., з місячною орендною платою в розмірі 98 220,00 грн. При цьому, позивач вказує. що за змістом заяви ТОВ "Аларіс" про визнання кредиторських вимог заяви до боржника, орендну плату за укладеним Договором суборенди № 2022 від 01.01.2022 ТОВ "Термопрофільплюс" фактично не сплачувало, сплативши з дати укладення договору лише 10 000,00 грн., що зумовило утворення заборгованості перед ТОВ "Аларіс" у розмірі 579 320,00 грн., наявність якої підтверджена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2023 по справі №904/138/23. Таким чином, позивач зазначає про суперечливість тверджень відповідача-1 стосовно того, що ТОВ "Термопрофільплюс" ініціювало отримання приміщень товариства в суборенду, оскільки не зважаючи на укладення договору суборенди із значним розміром орендної плати, ТОВ "Термопрофільплюс" її фактично не сплачувало. Щодо тверджень відповідача-1 про відсутність порушеного права у позивача внаслідок укладення оскаржуваного правочину, позивач вказує, що права ТОВ "Термопрофільплюс" порушені у зв`язку із зменшенням розміру активів товариства у період часу, коли його фінансове становище було незадовільним, та товариство перебувало під загрозою неплатоспроможності відповідно до показників фінансової звітності на кінець 2021 року. Таким чином, позивач зазначає, що взяття на себе нових зобов`язань щодо погашення боргу іншої особи за рахунок власного майна очевидно суперечило інтересам товариства та додатково погіршувало негативний фінансовий стан останнього, зменшувало обмежений розмір його активів, що, у свою чергу, унеможливлювало виконання всіх зобов`язань ТОВ "Термопрофільплюс", наявних у нього на той період часу. Разом з тим, посилаючись на те, що фінансово-господарська документація ліквідатору ТОВ "Термопрофільплюс" не передавалась, останній зазначає про відсутність можливості встановити чіткий перелік кредиторів та розмір зобов`язань перед ними станом на 01.01.2022, проте позивач зазначає, що це впливає на сам факт перевищення розміру зобов`язань перед розміром активів ТОВ "Термопрофільплюс", натомість, згідно тверджень позивача, матеріалами справи підтверджується факт порушення прав ТОВ "Термопрофільплюс" шляхом укладення оскаржуваного договору.

29.07.2024 через систему "Електронний суд" надійшли заперечення ТОВ "Аларіс" на відповідь ТОВ "Термопрофільплюс" на відзив, за змістом якої відповідач-1 зазначає, що позивачем не спростовано того факту, що наслідком укладення оспорюваного правочину не стала неможливість виконання позивачем грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково, як і не спростовані інші обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов, які мають значення для висновків щодо наявності/відсутності ознак фраудаторного правочину. Разом з тим, відповідач-1 вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вчинення оспорюваного правочину мало наслідком неплатоспроможність ТОВ "Термопрофільплюс". Так, відповідач-1 зазначає, що наведені позивачем фінансові показники на кінець 2021 року, задекларовані ТОВ «Термопрофільплюс» у фінансовій звітності, свідчать про те, що вже станом на кінець 2021 року, тобто до укладення 05.01.2022 оспорюваного договору, позивач не мав достатнього обсягу активів для погашення наявних грошових зобов`язань, отже посадові особи ТОВ «Термопрофільплюс» зменшили активи товариства до укладення оспорюваного правочину.

Відповідач-2 не надав відзив на позов, про розгляд справи повідомлений належно.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Так, ухвала суду від 13.06.2024 направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку в Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Відповідно до пункту 42 вказаного Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення) засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Відповідно до пункту 17 розділу ІІІ Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, ухвала від 13.06.2024 надіслана судом в зареєстрований Електронний кабінет відповідача-2 в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи було долучено Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 13.06.2024 була доставлена до Електронного кабінету відповідача - 13.06.2024.

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 13.06.2024 вважається врученою відповідачу 13.06.2024, що підтверджується відповідною Довідкою про доставку електронного листа в Електронний кабінет відповідача в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Також, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Господарського суду Дніпропетровської від 13.06.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119705326) надіслано судом 13.06.2024, зареєстровано в реєстрі 13.06.2024 та оприлюднено 14.06.2024, отже у відповідача-2 були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела - у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За викладених обставин, відповідач-2 не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Разом з тим, слід зауважити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 воєнного стану, за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у м. Дніпро, господарським судом з дотриманням принципу розумності строків розгляду спору надано додатковий час для надання можливості сторонам реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо змісту позовних вимог.

Так, ухвалою суду від 13.06.2024, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу-2 подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, проте відповідач-2 не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідачем-2 не надано відзив на позов, про розгляд якого останнього повідомлено належно, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство «Полістар» (Первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (Новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (Кредитор) укладено договір №4 про переведення боргу (далі Договір), за умовами якого регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (Первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає із Договору суборенди № 1 від 01 жовтня 2021 року, укладеного між Первісним боржником та Кредитором (далі - Основний договір).

Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 122 220,00 грн. (сто двадцять дві тисячі двісті двадцять гривень 00 копійок), без ПДВ, що виник на підставі Основного договору, що підтверджується Актом звіряння взаєморозрахунків між Кредитором та Первісним боржником, який є невід`ємною складовою частиною даного договору (п.2 Договору).

Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей Договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.3 Договору).

Новий боржник має право висунути проти вимоги Кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між Кредитором та Первісним боржником за Основним договором (п.4 Договору).

Новий боржник цим підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (копії документів), пов`язана із Основним договором, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за Основним договором між Первісним боржником та Кредитором (п.5 Договору).

Після виконання Новим боржником зобов`язань за цим договором до нього переходять всі права Кредитора за Основним договором, тобто виникає право регресу (п.6 Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг 05 січня 2022 року та визначається часом, достатнім для реального та належного виконання цього Договору Сторонами (п.9 Договору).

За змістом акта звіряння розрахунків за період з 01.01.2021 по 11.01.2022 заборгованість кредитора перед первісним боржником становить суму 122 220,00 грн.

На виконання умов Договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" грошові кошти в рахунок оплати за договором про переведення боргу у наступному порядку:

- у розмірі 24 000,00 грн., на підставі платіжного доручення №61 від 01.02.2022, призначення платежу: «Оплата згідно договору про переведення боргу №4 від 05.01.2022р. Без ПДВ.»;

- у розмірі 98220,00 грн., на підставі платіжного доручення №65 від 02.02.2022, призначення платежу: «Оплата згідно договору про переведення боргу №4 від 05.01.2022р. Без ПДВ.».

Позивач вказує, що ТОВ "Термопрофільплюс" взяло на себе зобов`язання щодо погашення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство «Полістар» перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларіс" у розмірі 122 220,00 грн., та виконало його 02.02.2022, проте Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство «Полістар» грошові кошти в порядку регресу позивачу не повертало.

При цьому, позивач зазначає, що в період часу, коли прибуток ТОВ "Термопрофільплюс" становив 2300,00 грн., а розмір зобов`язань товариства перевищував розмір активів, тобто за відсутності можливості у ТОВ "Термопрофільплюс" задовольнити всі свої зобов`язання за рахунок наявних активів останній вчиняє дії, спрямовані на збільшення розміру кредиторської заборгованості, шляхом переведення на себе заборгованості ТОВ Підприємство «Полістар» перед ТОВ "Аларіс", та в подальшому, маючи обмежений розмір активів, усвідомлюючи їхню недостатність для задоволення вимог кредиторів та існування загрози неплатоспроможності ТОВ "Термопрофільплюс" здійснює погашення заборгованості ТОВ Підприємство «Полістар» перед ТОВ "Аларіс" за рахунок власних грошових коштів, заходів щодо повернення яких ТОВ "Термопрофільплюс" не вчиняло.

За викладених обставин, позивач вважає, що оспорюваний Договір підлягає визнанню недійсним на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 42 КУзПБ, оскільки за результатом його укладення Товариство з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" отримало зобов`язання, внаслідок якого виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим, адже зменшило розмір майнових активів товариства, які могли бути використані для погашення наявної кредиторської заборгованості перед контрагентами, в тому числі тими, що визнані в межах справи про банкрутство №904/1970/23 Господарським судом Дніпропетровської області.

Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ "Термопрофільплюс" з даним позовом до суду.

Суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексом України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ГПК України).

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння способу захисту як визнання правочину недійсним є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі №6-78цс13, від 11.05.2016р. у справі №6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18, від 17.06.2020р. у справі №910/12712/19, від 20.01.2021р. у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021р. у справі №910/3356/20, від 18.03.2021р. у справі №916/325/20, від 19.02.2021р. у справі № 904/2979/20, тощо.

Тому, у кожному випадку цієї категорії справ суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків (відповідні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.10.2021р. по справі №905/2382/18)

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Тобто, визначені ч.2 ст.7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом хоч у межах основної справи про банкрутство боржника, але у відокремленому позовному провадженні за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2020р. у справі №922/719/16, від 28.09.2021р. у справі №21/89б/2011(913/45/20).

Стаття 13 ЦК України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 року №2-р(II)/2021 у справі №3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до введення в дію КУзПБ), стаття 42 КУзПБ), при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").

Між тим, ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Як свідчать матеріали справи, обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на вчинення боржником оспорюваного договору переведення боргу, за якими боржник взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, повністю або частково стало неможливим.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що угоди, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Отже, обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Крім того, поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, яка передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Вказана правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 28.11.2019р. від 24.07.2019р. у справі №405/1820/17, від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18 та від 20.05.2020р. у справі №922/1903/18.

Банкрутство за своєю правовою природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано до 21.10.2019 Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства ( далі - Кодекс).

Визнання недійсними угод боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Частина третя статті 12 Кодексу зобов`язує арбітражного керуючого під час реалізації своїх прав та обов`язків діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

У процедурі ліквідації арбітражний керуючий зобов`язаний самостійно визначитися з наявністю підстав для подання заяви (позову) про визнання недійсними правочинів боржника для збільшення ліквідаційної маси, відновлення порушених прав кредиторів і погашення їх вимог.

Подання заяв про визнання недійсними правочинів боржника в разі встановлення арбітражним керуючим наявності фраудаторних правочинів боржника, вчинених у підозрілий період, - це обов`язок арбітражного керуючого, який спрямований на виявлення та повернення майна боржника у справі про банкрутство, та є свідченням безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі.

Фраудаторний правочин - це договір, що вчиняється з метою завдати шкоди кредиторам.

Фраудаторним правочином може бути як безоплатний договір, так і оплатний (договір купівлі-продажу). Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна (вчинення правочину в підозрілий період), після відкриття провадження у справі про банкрутство, ціна (ринкова, неринкова), за якою відчужено майно боржника, інші обставини, які свідчать про намір боржника відчуження майна для можливого уникнення звернення стягнення на це майно для задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи те, що юридичним наслідком укладення спірного договору є зменшення майнових активів боржника, визнання його недійсним є тим способом захисту, який ефективно забезпечить відновлення порушених прав інших кредиторів.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною або недобросовісною.

Тому правочин, вчинений боржником у період настання у нього обов`язку з погашення заборгованості перед кредиторами, внаслідок чого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 22.04.2021 у справі №908/794/19 (905/1646/17)).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (постанова КГС у склад і Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7925/16).

На дату укладення спірних правочинів діяв Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ, Кодекс про банкрутство).

З огляду на це, при розгляді даного позову суд має керуватись спеціальними підставами для визнання правочину недійсним, які передбачені ст. 42 Кодексу про банкрутство.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 42 КУзПБ, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, у випадку якщо боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

За змістом інформації Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 03.07.2023 № 02-06/1360-23, за період з 01.01.2020 по теперішній час ТОВ «ТЕРМОПРОФІЛЬПЛЮС» подавало звітність лише за 2019, 2020 та 2021 роки, останній звіт подано 24.03.2022.

Згідно даних фінансової звітності Товариство з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" станом на кінець 2021 року товариство мало наступні показники балансу:

1) необоротні активи:

нематеріальні активи 6,1 тис. грн.;

незавершені капітальні інвестиції 560,3 тис. грн.;

основні засоби 7,8 тис. грн. (повністю амортизовані);

2) оборотні активи:

запаси 26,0 тис. грн.;

дебіторська заборгованість за розрахунками з бюджетом 130,7 тис. грн.;

інша поточна дебіторська заборгованість 320,7 тис. грн.;

гроші та їх еквіваленти 1,5 тис. грн.;

витрати майбутніх періодів 32,1 тис. грн.;

інші оборотні активи 49,9 тис. грн.;

3) власний капітал 50,0 тис. грн.;

нерозподілений прибуток (непокритий збиток) (162,1) тис. грн.;

поточна кредиторська заборгованість за: товари, роботи, послуги 232,3 тис. грн.;

поточна кредиторська заборгованість за: розрахунками з бюджетом 0,6 тис. грн.;

поточна кредиторська заборгованість за: розрахунками зі страхування 0,7 тис. грн.;

поточна кредиторська заборгованість за: розрахунками з оплати праці 6,0 тис. грн.;

поточна кредиторська заборгованість за: інші поточні зобов`язання 1000,1 тис. грн.

Загальний розмір поточних зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" станом на кінець 2021 року складає - 1239,7 тис. грн., розмір активів 1127,6 тис. грн.

Таким чином, зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" перевищували активи товариства, в той час як згідно даних про фінансові результати Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" за 2021 рік, сума прибутку товариства за 2021 рік становить суму 2 300 грн.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які дають змогу вважати висновок про існування певної обставини істинним з певною вірогідністю, яка задовольняє встановлений для доведення цієї обставини стандарт доведення.

З огляду на викладене, досліджуючи питання недійсності правочину, укладеного боржником в підозрілий період, суд в межах наявних в них повноважень, передбачених ст.ст.86 ГПК України, має надати належну правову оцінку заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог.

Господарський суд зазначає, що визначальним критерієм недійсності правочину є негативні наслідки виконання боржником майнових зобов`язань перед іншими особами, що призвели до зменшення його активів (приховування майна) та неплатоспроможності. Поряд з цим, за результатом дослідження матеріалів справи, господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості тверджень позивача в частині отримання додаткових зобов`язань шляхом укладення оскаржуваного правочину 05.01.2022 за відсутності станом на кінець 2021 року достатнього обсягу активів для погашення наявних зобов`язань, натомість відповідачем-1 не доведено необхідність укладення оскаржуваного правочину на умовах оплати заборгованості попереднього орендаря, з огляду на відсутність можливості укласти договір з аналогічним предметом оренди без будь-яких обтяжень орендуємого майна.

За викладених обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав вважати оспорюваний правочин таким, що містить критерії фраудторності, у зв`язку з чим позовні вимоги в щодо визнання оскаржуваного правочину недійсним підлягають задоволенню судом.

Згідно з частиною третьою статті 42 Кодексу про банкрутство у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

З огляду на те, що господарський суд дійшов висновку щодо визнання недійсним договору №4 про переведення боргу від 05.01.2022, вимоги ліквідатора банкрута про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" суми 122 220,00 грн., перерахованої за умовами вказаному договору підлягають задоволенню судом.

Заперечення відповідача-1 з посиланням на обставини щодо укладення договору суборенди від 01.01.2022 між ТОВ "Аларіс" та ТОВ "Термопрофільплюс" відхиляються судом, як такі, що не належать до кола обставин, які є предметом розгляду даного спору. Решта заперечень відповідача-1 відхиляються судом з огляду на встановлений судом факт отримання позивачем додаткових фінансових зобов`язань шляхом укладення оскаржуваного правочину у період фінансової неплатоспроможності позивача, в той час як за наявності значних розмірів невиконаних грошових зобов`язань перед кредиторами, існують підстави для утримання від вчинення боржником таких дій. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 27.01.2022 у справі N 904/5693/20(904/4517/21).

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по справі покладаються на відповідача-1, -2.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (49000, м.Дніпро, вул.Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 38360669) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (02094, м.Київ, вул.Бутлерова Академіка, буд.6, ідентифікаційний номер юридичної особи 23531504), Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" (49038, м.Дніпро, вул.Бориса Кротова, буд.35, ідентифікаційний номер юридичної особи 33323795) про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину задовольнити.

Визнати недійсним Договір про переведення боргу №4 від 05.01.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд. 35, м. Дніпро, 49000), Товариством з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (, вул.Бутлерова Академіка, буд.6, м. Київ, 02094), Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" (, вул.Бориса Кротова, буд. 35, м. Дніпро, 49038).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (, вул. Бутлерова Академіка, буд.6, м.Київ, 02094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд.35, м. Дніпро, 49000) суму 122 220,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аларіс" (, вул. Бутлерова Академіка, буд. 6, м. Київ, 02094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд.35, м. Дніпро, 49000) судові витрати у розмірі 3 028, 00грн.;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Підприємство "Полістар" (, вул. Бориса Кротова, буд. 35, м. Дніпро, 49038) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопрофільплюс" (, вул. Бориса Кротова, буд. 35, м.Дніпро, 49000) судові витрати у розмірі 3 028, 00грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскаржено протягом цього строку в порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя А.В. Суховаров