ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"26" серпня 2024 р. Справа№ 910/17008/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши клопотання представника АТ КБ "Приватбанк" адвоката Данильченко Олени Олександрівни про поновлення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , м. Одеса

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 (повний текст складено 09.02.2022)

у справі № 910/17008/21 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандстор", м. Київ

2. ОСОБА_1 , м. Одеса

про стягнення 334 327,78 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/17008/21 позов задоволено.

Присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандстор" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 320 833,33 грн заборгованості за кредитом, 2 294,45 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 11 200,00 грн заборгованості по комісії, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 014,92 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 05.05.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/17008/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандстор" та ОСОБА_1 про стягнення 334 327,78 грн, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.06.2021 в розмірі 334 327,78 грн в повному обсязі.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2022 справу №910/17008/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Козир Т.П., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/17008/21.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі № 910/17008/21 до надходження до суду матеріалів справи.

31.05.2022 матеріали справи №910/17008/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі № 910/17008/21 залишено без руху на підставі ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з огляду на невідповідність апеляційної скарги пункту 3 частини 3 статті 258 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 було направлено скаржнику та його представнику на їх електронні адреси 21.06.2022.

23.06.2022 скаржник усунув недоліки апеляційної скарги (до суду надійшло 27.06.2022) та надав докази надсилання копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 у справі №910/17008/21 клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 до ухвалення судового рішення у справі №910/17008/21 задоволено, відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/17008/21 до ухвалення судового рішення у даній справі, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі № 910/17008/21 задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі №910/17008/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі № 910/17008/21, зупинено апеляційне провадження у справі №910/17008/21 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, зобов`язано ОСОБА_1 повідомити Північний апеляційний господарський суд про настання підстав для поновлення провадження у справі.

20.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" адвоката Данильченко Олени Олександрівни надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/17008/21.

В обґрунтування вимог вищезазначеного клопотання заявник зазначає, що апелянтом було надано Довідку №563 від 01.04.2022 (форма 5) із якої не вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу у військовому формуванні, переведеному на воєнний стан, що виключає можливість зупинення провадження у даній справі посилаючись при цьому на аналогічну правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №753/19628/17.

Розглянувши вказане клопотання АТ КБ "Приватбанк" про поновлення провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Конституції України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вирішуючи питання про зупинення апеляційного провадження, з підстав передбачених пунктом 3 частини 1 статті 227 ГПК України, суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з Довідкою №563 Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 з 25.03.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 2 цього Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 14 березня 2022 року № 7168, Указом Президента України від 19 квітня 2022 оку № 7300, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-IX та продовжений до цього часу.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389- VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону № 389-VIII визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Згідно частиною 1 статті 1 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06 грудня 1991 року № 1934-XII (далі - Закон № 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначена статтею 3 Закону № 1934-XII, відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1934-XII особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно з частинами 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17.

Установивши, що надані відповідачем 2 докази, а саме довідка військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 № 563 (форма 5) підтверджує, що ОСОБА_1 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 , яка входить до складу Збройних Сил України та переведена на воєнний стан, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Посилання позивача на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених в постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17, від 21 грудня 2022 року у справі №456/2541/19, є необґрунтованими, оскільки вони ухвалені за інших встановлених судами обставин у кожній справі.

Враховуючи вищенаведене та, зокрема те, що позивачем не надано доказів усунення обставин, що слугували підставою для зупинення провадження у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення провадження, передбачених ст. 230 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77, 79, 86, 227, 229, 230, 234 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" адвоката Данильченко Олени Олександрівни про поновлення провадження у справі №910/17008/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандстор", ОСОБА_1 про стягнення 334 327,78 грн відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко