ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2024 Справа № 914/722/24

м. Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», м.Київ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Гузьо Марти Миколаївни , м.Трускавець

про стягнення 146900 грн. заборгованості.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Кравець В.П.

Представники сторін:

від позивача: Виноградов Ю.Е.-представник ( в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Гузьо Марти Миколаївни про стягнення 146900 грн. заборгованості за договором №45608-КС-004 від 17.01.2022 про надання кредиту, з якої: 80000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту, 66900,00 прострочених платежів по процентах.

Ухвалою суду від 25.03.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишено без руху.

01.04.2024, за вх.№8811/24, від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 09.05.2024.

24.04.2024,за вх.№11255/24, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24.04.2024, за вх.№11256/24, від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

30.04.2024, за вх.№11722/24, через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача про проведення судового засідання, яке призначене на 09.05.2024, в режимі відеоконференці. Ухвалою від 01.05.2024 судом заяву представника позивача задоволено.

01.05.2024,за вх.№11904/24, через систему «Електронний суд» від позивача поступили додаткові пояснення у справі, в яких просить прийняти ці додаткові пояснення та долучити їх з усіма додатками до матеріалів справи.

01.05.2024,за вх.№11905/24, через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

03.05.2024, за вх.№12021/24, від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на запитувану інформацію судом в ухвалі від 08.04.2024.

Ухвалою від 09.05.2024 судом задоволено усне клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання доказів, поновлено процесуальний строк на подання доказів, прийнято та долучено до матеріалів справи докази долучені до додаткових пояснень, підготовче засідання відкладено на 29.05.2024.

22.05.2024,за вх.№13804/24, через систему «Електронний суд» від представника позивача поступили додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 29.05.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі, підготовче засідання відкладено на 12.06.2024.

04.06.2024 поштове відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 175 (ухвала суду від 09.05.2024), повернулося до Господарського суду Львівської області не врученим з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відмітка засвідчена підписом відповідального представника поштового відділення із проставленням відбитка календарного штемпеля.

06.06.2024, за вх.№15125/24, через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, з підстав, наведених у якій просив стягнути на його користь з ФОП Гузьо М.М. заборгованість за договором №45608-КС-004 від 17.01.2022 про надання кредиту у розмірі, заявленому у позовній заяві. Також просив не брати до уваги під час розгляду та вирішення справи уточнену позовну заяву, яку Позивач подав разом із заявою про усунення недоліків 01.04.2024 (у якій прізвищем Відповідача було зазначено Бандура) та додаткові пояснення від 22.05.2024, у яких Позивач просив вважати вірним прізвищем Відповідача за позовною заявою Бандура.

Ухвалою суду від 12.06.2024 прийнято до розгляду заяву позивача від 06.06.2024 (вх.№15125/24 від 06.06.2024), закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 31.07.2024.

25.06.2024 поштове відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 500 (ухвала суду від 12.06.2024), повернулося до Господарського суду Львівської області не врученим з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відмітка засвідчена підписом відповідального представника поштового відділення із проставленням відбитка календарного штемпеля.

Судове засідання 31.07.2024 не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б.

22.07.2024, за вх.№18594/24, через систему «Електронний суд надійшла заява від представника позивача, в якій, просить суд надати можливість участі у судових засіданнях у справі №914/722/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою від 07.08.2024 судом заяву представника позивача задоволено.

Ухвалою суду від 07.08.2024 призначено розгляд справи на 15.08.2024.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 15.08.2024 забезпечив в режимі відеконференції.

Відповідач в судове засідання 15.08.2024 не з`явився.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Таким чином, суд констатує, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд їхньої справи у суді та мали можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та законних інтересів, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи та прийняття рішення, в судовому засіданні 01.05.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Позивач зазначив про те, що 17.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та Фізичною особою - підприємцем Гузьо Мартою Миколаївною укладено Договір № 345608-КС-004 про надання, шляхом обміну електронними повідомленнями.

17.01.2022 року ТзОВ «Бізнес Позика» направило Фізичній особі - підприємцю Гузьо Марті Миколаївні , пропозицію (оферту) укласти Договір № 345608-КС-004 про надання кредиту.

17.01.2022 року Фізична особа - підприємець Гузьо Марта Миколаївна , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 345608-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

ТзОВ «Бізнес Позика» направило Фізичній особі - підприємцю Гузьо Марті Миколаївні , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G- 0916, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 17.01.2022 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та Фізичною особою - підприємцем Гузьо Мартою Миколаївною було укладено Договір № 345608-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (далі -Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,8662385 процентів за кожен день користування Кредитом.

ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 .

Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 345608- КС-004 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 345608-КС-004 Позичальника Гузьо Марта Миколаївна , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 345608-КС-004 Гузьо Марта Миколаївна , Відповідач, на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 345608-КС-004 на загальну суму 62 215,31 грн.

Зважаючи на ті обставини, що Фізична особа - підприємець Гузьо Марта Миколаївна , належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 16.05.2023 року утворилась заборгованість за Договором № 345608-КС-004 про надання кредиту, в розмірі 146 900,00 грн, що складається з:

- Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 80 000,00 грн;

- Суми прострочених платежів по процентах - 66 900,00 грн;

- Суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором №345608-КС-004 від 19.03.2024 року, що становить 146 900 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту-80 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах-66 900,00 грн., а також судовий збір в розмірі 2 147,20 грн.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву ( вх.№11255/24 від 24.04.2024) відповідач позовні вимоги визнає частково.

Стверджує, що жоден з документів, наданих ТзОВ «Бізнес Позика», сторонами, не був підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, відтак, відповідач вважає, що позивач не надав суду належних доказів того, що між ним та ТзОВ «Бізнес Позика» було досягнуто згоди усіх істотних умов договору про надання кредиту.

Відповідач зазначає про те, що ним було отримано кошти в кредит у розмірі 80 000 гривень. Останнім, сплачено кошти позивачу на загальну суму 58 680,00 грн., однак, ТзОВ «Бізнес Позика» зарахувало кошти не на погашення тіла кредиту, а на погашення відсотків за користування кредитними коштами та в рахунок комісії.

Щодо поданої до суду копії договору про надання кредиту, відповідач вважає, що договір не містить електронних підписів одноразового ідентифікатора сторін договору, що підтверджує необізнаність з істотними умовами договору, зокрема, щодо відсотків за користування кредитними коштами та комісії.

Таким чином, відповідач просить позов задоволити частково та стягнути з останнього 21320,00 грн. заборгованості за кредитним договором (80000-58680-21320).

Відповідь позивача на відзив відповідача.

Позивач у відповіді на відзив ( вх.№11905/24 від 01.05.2024) позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Зазначає про те, що відповідач у відзиві не заперечує факту укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем.

Також позивач звертає увагу, що відповідач частково виконував свої зобов`язання за кредитним договором. Докази сплати відповідачем коштів за кредитним договором додані до уточненої позовної заяви, які були сформовані технологічним оператором платіжних послуг ТОВ „Платежі Онлайн", який надає послуги Позивачу на підставі договору про надання послуг №ПГ-5 від 04.11.2020.

Таким чином, вказує, що зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно щодо правомірності вимог позивача про надання кредиту.

Крім того, позивач повідомляє, що Кредитний договір, який є підставою заявлених позовних вимог є вже третім кредитним договором, який укладено між ФОП Гузьо М.М. та ТзОВ „Бізнес Позика". Наголошує, що відповідач знав про порядок укладення Кредитного договору та про всі інші типові умови кредитування у ТзОВ „Бізнес Позика", оскільки він вже давно користується послугами ТОВ „Бізнес Позика" з надання кредитів.

Обставини справи.

Фізична особа - підприємець Гузьо Марта Миколаївна , через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де, відповідно, вказала номер свого поточного (карткового) рахунку.

17.01.2022 року ТзОВ «Бізнес Позика» направило Фізичній особі - підприємцю Гузьо Марті Миколаївні , пропозицію (оферту) укласти Договір № 345608-КС-004 про надання кредиту.

17.01.2022 року Фізична особа - підприємець Гузьо Марта Миколаївна , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 345608-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

ТзОВ «Бізнес Позика» направило Фізичній особі - підприємцю Гузьо Марта Миколаївна , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G- 0916, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

17.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (Позивач, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») та Фізичною особою - підприємцем Гузьо Марта Миколаївна (Позичальник, Відповідач) було укладено Договір № 345608-КС-004 про надання кредиту (Договір кредиту), підписаний одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. (Вісімдесят тисяч грн.) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (надалі - Договір).

Тип Кредиту: Кредит. Строк кредиту: 24 тижнів. Процента ставка: в день 0,86623850, фіксована. Комісія за надання Кредиту (далі - Комісія): 12 000,00 грн. Загальний розмір наданого Кредиту: 80 000,00 грн. Термін дії Договору до 04.07.2022 р. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту : 176 040,00 грн.

Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом.

Таким чином, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,86623850 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2 Договору визначено що, протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 5.1. Правил визначено, користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), протягом всього строку кредитування.

Відповідно до п.3 Договору, сторони узгодили Графік платежів.

Згідно п.4.3.2.1 Правил, Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати укладення Договору (Додаткової угоди) надати Кредит (Суму збільшення) шляхом безготівкового перерахування суми Кредиту (можливе перерахування суми Кредиту (Суму збільшення) однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок з використанням реквізитів платіжної картки, відкритий на ім`я Позичальника, або по реквізитах рахунку, відкритого на ім`я Позичальника.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжною інструкцією №33378 від 17.01.2022 р.

Обставина перерахування грошових коштів у сумі 80 000,00 грн на визначений в анкеті клієнта рахунок підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк», що була надана на вимогу суду.

Відповідно до п.4 Договору, у разі прострочення Позичальником дати сплати чергового платежу визначеного Графіком платежів, Кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення Позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку, визначеному Розділом 5 Правил.

Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.8 Договору).

Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Усі неврегульовані Договором правовідносини Сторін регулюються законодавством України (п. 10 договору).

Місцем виконанням цього Договору є місцезнаходження Кредитодавця. Претензії приймаються за адресою Кредитодавця (п.11 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, боржником свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконано, а здійснено лише часткову оплату коштів.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який міститься у матеріалах справи, Гузьо М.М. здійснено часткову оплату за Договором №345608-КС-004 на загальну суму 62 215,31 грн.

Згідно з наданим ТОВ "Бізнес позика" розрахунком станом на 16.05.2023 року у позичальника перед ТОВ «Бізнес Позика» існує заборгованість за Договором про надання кредиту в розмірі 146 900 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 80 000,00 грн., з суми прострочених платежів по процентах - 66 900,00 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з Гузьо Марти Миколаївни заборгованість за кредитним договором в розмірі 146 900,00 грн. ( 80 000,00 грн..-заборгованість по тілу кредиту, 66 900,00 грн.- заборгованість по процентах).

Оцінка суду.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст.173 ГК України).

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ст. 207 ЦК України).

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Порядок вчинення електронних правочинів визначено розділом ІІІ Закону України "Про електронну комерцію".

Згідно приписів ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Важливо, щоб електронний договір містив усі істотні умови для відповідного виду договору, необхідно розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смскоду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.

З аналізу указаних приписів законодавства вбачається, що саме з підписанням договору у такий спосіб вважається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання кредиту містить відмітку про підписання одноразовим ідентифікатором G-0916.

За такого суд визнає, що укладення між сторонами договору про надання кредиту підтверджене належними та допустимими доказами.

На підтвердження укладення електронного Кредитного договору позивач разом із позовною заявою та в якості додатку до неї, подав до суду Візуальну форму послідовності дій Клієнта ФОП Гузьо М.М. , з чіткою хронологією укладення електронного договору про надання кредиту № 345608-КС-004 від 17.01.2022, з якого вбачається, що 17.01.2022 о 11:53:55 відповідач використовуючи номер телефону ідентифікувався в інформаційно-телекомунікаційній системі та ввійшов в особистий кабінет, о 12:07:29 ознайомився з офертою Товариства та прийняв її умови, о 12:07:48 клієнт акцептував умови оферти шляхом підписання Договору одноразовим ідентифікатором G-0916. Указана Візуальна форма сформована підписана директором ТОВ «Бізнес Позика».

Отож, окрім, наданого позивачем до суду цілісного Кредитного договору, зазначена Візуальна форма також є належним та допустимим доказом в розумінні вищезазначених положень чинного законодавства України. При цьому, в преамбулі Візуальної форми, наданої до суду, зазначаються, в т.ч. і наступні відомості: - РНОКПП Відповідача; - номер телефону відповідача. Відтак, позивачем надані до суду належні та допустимі докази в розумінні норм ГПК України, що підтверджують факт укладення Кредитного договору у відповідності до норм чинного законодавства України.

Будь-яких доказів на спростування вищезазначеного відповідачем, а рівно як і доказів того, що Кредитний договір укладався не відповідачем, суду наведено не було, хоча саме відповідач в такому випадку повинен довести факт не укладення Кредитного договору і саме на нього у відповідності до норм ГПК України покладено тягар доказування відсутності укладення Кредитного договору, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленого ним у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20. У відповідності до положень статті 204 Цивільного Кодексу України правочин є правомірним (тобто і укладеним), якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім цього, в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому відповідно до пункту 61 вказаного Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками по кредитному договору можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, які повинні досліджуватися в сукупності з іншими доказами.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 01 грудня 2021 року у справі №569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Відтак, належним та достатнім доказом на підтвердження видачі позивачем відповідачу кредиту в межах поточного ліміту є виписка з рахунку банківської картки відповідача № НОМЕР_3 .

Викладені позивачем обставини, що свідчать про перерахування коштів на рахунок відповідача підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами: анкетою клієнта від 16.05.2023, платіжною інструкцією №33378 від 17.01.2022, випискою від 27.04.2024 про рух коштів по картці відповідача НОМЕР_5 за період з 17.01.2022 року (дата видачі кредиту) по 16.05.2023 року, де міститься запис про зарахування на рахунок 80000,00 грн. ( 17.01.2022).

Таким чином, як встановлено судом, позивач надав відповідачу кредитні кошти , які було отримано відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З анкети клієнта, яка надана позивачем, судом вбачається наступне.

Найменування позичальника: Фізична особа-підприємець Гузьо Марта Миколаївна ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; вид підприємницької діяльності: промислові та господарчі товари; опис підприємницької діяльності: роздрібна торгівля в не спеціалізованих магазинах бетонні вироби; сума бажаного кредиту: 80000,00 грн.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач був ознайомлений з умовами договору, правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», зазначивши особисті дані та надавши відкритий рахунок, який є у відповідача для зарахування коштів, а також зазначив про бажану суму у розмірі 80000,00 грн.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно та у повному обсязі, перерахувавши на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 80000,00грн.

Згідно інформаційних довідок від 28.03.2024, виданих ТОВ „Платежі Онлайн", як технологічним оператором платіжних послуг повідомлено, що на сайті ТОВ „Бізнес Позика" через платіжний сервіс „Platon", ФОП Гузьо М.М. здійснювала погашення кредиту, зокрема, 31.01.2022-14670,00 грн., 14.02.2022-14670,00 грн., 16.04.2022-500,00 грн., 30.04.2022-1000,00 грн., 21.05.2022-800,00 грн., 16.06.2022-1000,00 грн., 01.07.2022-14670,00 грн., 26.07.2022-1500,00 грн., 30.08.2022-2000,00 грн., 25.09.2022-1000,00 грн., 25.10.2022-1500,00 грн., 04.12.2022-1500,00 грн., 12.12.2022-1500,00 грн., 16.01.2023-1405,31 грн., 15.02.2023-1400,00 грн., 27.02.2023-1500,00 грн., 27.03.2023-1600,00 грн.

Таким чином, відповідач здійснив оплату за кредитним договором на загальну суму 62 215,31 грн.

Суд зазначає, що відповідно до п. 5.1. Правил: обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику протягом всього строку кредитування.

Нарахування комісії здійснюється в момент укладання договору. Порядок та розмір оплати комісії визначено графіком платежів (п. 5.2. правил).

Стосовно твердження відповідача, що сплачуючи заборгованість, тіло кредиту має бути меншим, ніж зазначено у позовних вимогах, судом враховані приписи пункту 5.6. Правил, якими передбачено, що в разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: 1) у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо); 2) у другу чергу - нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до договору про надання кредиту - у разі їх нарахування; 3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту; 4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом; 5) у п`яту чергу - сума кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №345608-КС-004 від 17.01.2022 року, зарахування грошових коштів, які сплачувалися відповідачем, у першу чергу йшли на погашення відсотків за користування кредитними коштами та в рахунок комісії. За таких обставин, відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, чим порушив умови договору.

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц, де зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 договору визначено графік платежів, відповідно до якого встановлено період користування кредитом, проценти за користування кредитом, розмір плати за користування кредитом, розмір часткового платежу основної суми, комісія за надання кредиту та загальний платіж

Пунктами.5.2, 5.3 Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА", які є невід`ємною частиною кредитного договору, передбачено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору (додаткової угоди). Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику протягом всього строку кредитування. Нарахування комісії здійснюється в момент укладання договору. Порядок та розмір оплат комісії визначено графіком платежів.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов договору та сплати заборгованості по кредиту в установлений строк, суд визнає вимогу ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення з ФОП Гузьо М.М. , заборгованості по кредиту в сумі 80 000 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд також визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначалося вище, в даному випадку сторонами у п.п. 1-2 договору погоджено, що проценти за користування кредитом за цим договором є фіксованими та становлять 0,86623850 за кожен день користування кредитом; протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Частинами 1-2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період 17.01.2022 по 04.07.2022 (з дня видачі кредиту по день остаточного погашення кредиту згідно графіку), складає суму 66 900,00 грн.

Як унормовано статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.97 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором від 17.01.2022 № 345608-КС-004 про надання кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з цим позовом до суду, позивач заявив одну вимога майнового характеру про стягнення 146900 грн заборгованості.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовну заяву було подано через систему «Електронний Суд» 18.03.2024.

Відповідно до приписів частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі №916/228/22 (провадження № 12-26гс22) застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у разі подання до суду процесуальних документів в електронній формі.

Тому, належною до сплати сумою судового збору у цій справі є сума 2422,40 грн (3028,00 х0,8 = 2422,40).

Проте, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2147,00 грн., тоді як мав би сплатити 2422,40 грн.

Відтак, позивачем не було доплачено 275,20 грн судового збору.

Враховуючи, що позов задоволено повністю, застосовуючи положення статті 129 ГПК України та норм Закону України «Про судовий збір», суд доходить висновку про необхідність покласти судовий збір у розмірі 2147,20 грн. на відповідача.

Водночас, у зв`язку з тим, що позивачем недоплачено судовий збір у розмірі 275,20 грн, то ця сума судового збору підлягає до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гузьо Марти Миколаївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (Місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ) 80 000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту, 66900,00 грн прострочених платежів по процентах, 2147,20 грн судового збору.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гузьо Марти Миколаївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) в дохід Державного бюджету України 275,20 грн судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 22.08.2024

Суддя Кітаєва С.Б.