ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" серпня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/2073/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши матеріали позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 до Фермерського господарства Сім-Агроюг, ОСОБА_2 про стягнення 40000,00 грн. по справі №916/2073/24

За позовом: Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 32; )

До відповідачів: Фермерського господарства Сім-Агроюг (68752, Одеська обл., Болградський р-н, с. Василівка, вул. Гагаріна, буд. 91; код ЄДРПОУ 4197164), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 2410822,24 грн.

Встановив: В провадженні господарського суду Одеської області перебуває справа №916/2073/24 за позовом Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро до Фермерського господарства Сім-Агроюг, ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , про солідарне стягнення 2410822,24 грн.

28.08.2024р. до суду від ОСОБА_1 надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до Фермерського господарства Сім-Агроюг, ОСОБА_2 про стягнення 40000,00 грн. по справі №916/2073/24.

В обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 було зазначено суду, що передбачаючи небезпеку втратити права на майно, що пов`язане з предметом розгляду у зазначеній справі, він на підставі ч. 3 ст. 528 ЦК України здійснив часткове задоволення вимог Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро за кредитним зобов`язанням Фермерського господарства Сім-Агроюг.

ОСОБА_1 було зазначено суду, що з метою захисту своїх прав та інтересів щодо майна боржника, яке пов`язане з предметом розгляду у зазначеній справі, він бажає замінити кредитора у частині зобов`язань відповідачів перед позивачем, у зв`язку з частковим виконанням зобов`язань боржника перед кредитором у порядку ч. 3 ст. 528 ЦК України.

Зі змісту платіжного доручення від 27.08.2024 р. вбачається, що грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. були перераховані ОСОБА_1 на рахунок в Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро», за призначенням: «Погашення кредиту. Сплата заборгованості за кредитним договором №170222-АТ від 17.02.2022 р.».

За поясненням заявник, враховуючи, що матеріально-правовим об`єктом, з приводу якого виник правовий спір між позивачем та відповідачами, є заборгованість за кредитним договором, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, ОСОБА_1 , заявляючи позов у порядку статті 49 ГПК України, визначає предметом спору стягнення з боржника заборгованості за тим же кредитним договором у частині, яка була сплачена третьою особою на користь первісного кредитора у порядку ч. 3 ст. 528 ЦК України і щодо якої саме він є належним кредитором для відповідачів.

Розглянувши матеріали позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Норми господарського процесуального законодавства закріплюють право фізичних осіб звертатися до господарського суду з позовами саме у випадку, коли їх справа віднесена до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 49 ГПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст. 180 цього Кодексу.

Так, позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення ч.5 ст. 49 та ч.4 ст. 180 ГПК України. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст. 180 цього Кодексу щодо правил подання до суду зустрічної позовної заяви, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, і повинна відповідати вимогам ст.ст. 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, з певними особливостями.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 180 ГПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Натомість третя особа у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, з метою захисту свого права, може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Позовна заява третьої особи відповідно до положень ч.1 ст. 49 ГПК України, має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Таким чином, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, подання третьою особою позовної заяви відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України, має більші обмеження, встановлені господарським процесуальним законодавством - для того, щоб вступити у справу, яка вже розглядається господарським судом, з метою захисту свого права третя особа має заявити самостійні вимоги саме на той матеріально-правовий об`єкт, який визначений первісним позивачем в якості предмета позову, у справі №916/2073/24 це солідарне стягнення з відповідачів 2 410 822.24 грн. кредитної заборгованості за кредитним договором №170222-АТ від 17.02.2022р.

Відтак позовна вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 та від 12.06.2019 року у справі №916/542/18.

Тобто, за змістом процесуального законодавства треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це ймовірні суб`єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Самостійна вимога таких осіб повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що, що перебуває поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути заявлена через подання самостійного позову. Обов`язковою умовою спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору є єдиний предмет спору.

Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом, позов третьої особи може бути повернуто, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

В цьому полягає процесуальна відмінність позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору від зустрічного позову у справі, до якого таких обмежень господарським процесуальним законодавством не встановлено.

Позовна заява ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору про стягнення з Фермерського господарства Сім-Агроюг заборгованості 40000,00 грн. заявлена за окремими правовідносинами, та не за договором, солідарне стягнення за яким, є предметом розгляду даної справи.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 можуть заявлятись лише у самостійному позові.

Враховуючи положення ч.5 ст. 49 ГПК України, які визначають, що до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі застосовуються процесуальні положення статті 180 ГПК України, в якій передбачено право суду на повернення зустрічного позову, суд застосовує такі положення до позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 за вх.№3868/24 від 28.08.2024р. та повертає подану позовну заяву заявнику.

Керуючись ст.ст. 49, 180, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 за вх.№3868/24 від 28.08.2020р. і додані до неї документи - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили 30.08.2024р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвалою господарського суду Одеської області.

Суддя Т.Г. Д`яченко