ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1251/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю, м.Київ
до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, м. Харків
про стягнення 87 188,00 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - Позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області 12 квітня 2024 року із позовною заявою про стягнення з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (надалі - Відповідача) заборгованість за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної енергії за період з 01 жовтня 2022 року 31 грудня 2022 року у розмірі 87 188,55 грн а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою від 16.04.2024 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі №922/1251/24, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом направлено (доставлено) до електронних кабінетів як Позивача, так і Відповідача в підсистемі Електронний суд, про що свідчать відмітка в підситсемі про доставку електронного листа до електронного кабінету від 18.04.2024.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи; в розумінні п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, копія ухвали від 29.04.2024 вважається врученою відповідачу.

Згідно з ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.

Також Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області (керованими боєприпасами, КАБ, С-300 та інш., що може повністю покривати місто Харків, будь-який район, навіть населені пункти Харківської області), відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання, після масованих ракетних обстрілів росії (майже знищено всі основні енергетичні об`єкти, які живлять місто) суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, оскільки судом вчинені всі необхідні визначені процесуальним законом вимоги щодо повідомлення сторін, суд визнає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, як того вимагають приписи ст. ст.120, 242 ГПК України, однак не скористався своїми правами на подання відзиву на позов та участь у судовому засіданні.

Крім того, господарський суд зазначає, що учасники процесу не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Так, Відповідачем було надано відзиві (вх. № 11099) у якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову Відповідач вказує на те, що Харківське КЕУ є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином Харківське КЕУ фінансуються виключно з Держбюджету. Стаття 51 Бюджетного кодексу зазначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.Невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період у Харківського КЕУ відсутнє відповідне фінансування. Відповідач вважає, що він повинен бути звільнений від відповідальності.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

25 липня 2022 року між Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (Сторона 1, що є Балансоутримувач), Військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона 2, що є Користувач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків (Сторона 3, що є Платник), яке в подальшому з 01.06.2023 перереформовано у Харківське квартирно-експлуатаційне управління на підставі спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.03.2023 №Д-321/33дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2023 році», було укладено Договір на спільне безкоштовне використання нерухомого майна №25-07/01. Балансоутримувач надає Користувачу можливість на спільне безкоштовне користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме нежитловими приміщеннями загальною площею 1798,7 м2, з яких приміщення А (офісне) загальною площею 994,7 кв.м., приміщення Б (складське) загальною площею 804,0 кв.м. (Згідно п.1.1 Договру).

Вказані приміщення відповідно до вимог п. 2.1 Договору передано Стороні 2 (Користувачу) згідно двостороннього акту прийому-передачі від 25 липня 2022 року. Пунктом 3.3 вказаного Договору встановлено, що всі відшкодування за отримані послуги Стороною 2 (Користувачем) за цим Договором сплачуються Стороною 3 (Платником).

Таким чином, підставою для відшкодування Платником за Користувача комунальних послуг є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги Балансоутримувачу. З метою відшкодування комунальних послуг Балансоутримувач зобов`язаний виставляти рахунки Платнику та надати копії рахунків, що виставлені Балансоутримувачу постачальними організаціями, які надають комунальні послуги (п. 3.4 Договору).

Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ (Балансоутримувачем) укладено договір на постачання електричної енергії №60АР200-98711-22 від 22.07.2022 року з ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», на підставі якого у нежитлові приміщення за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська (колишня вул. Котлова) 181, постачалася електрична енергія, яку споживав Користувач (Сторона 2).

Постачання електричної енергії у жовтні 2022р., листопаді 2022р., грудні 2022р. підтверджується актами приймання-передачі електроенергії за відповідний місяць, підписаними між ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» та Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ.

Послуги з розподілу електричної енергії надавалися АТ «Харківобленерго», що підтверджується рахунками, виставленими АТ «Харківобленерго» за жовтень 2022р., за листопад 2022р., за грудень 2022р.

Пунктом 8.2 Договору зазначено, що Платник (Сторона 3) зобов`язаний відшкодувати Балансоутримувачу (Сторона 1) вартість комунальних послуг, що спожиті Користувачем (Сторона 2) у процесі виконання цього Договору. Стороною 1 і Стороною 2 було складено Акт фіксації показників лічильника електричної енергії, яким зафіксовано, що за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 Стороною 2 (Військовою частиною НОМЕР_1 ) було спожито 15 748 кВт/год.

На підставі Акту фіксації показників лічильника електричної енергії було складено Акт виконаних робіт (наданих послуг), яким встановлено, що сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 становить 87 188,55 грн.

За наслідками укладання Договору на спільне безкоштовне користування нерухомим майном від 25 липня 2022р. №25-07/01 було складено Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії (далі Договір відшкодування), де в п. 2.3. вказано що загальна сума до сплати становить 87 188,55 грн. (вісімдесят сім тисяч сто вісімдесят вісім гривень 55 коп.) в т.ч. ПДВ 14 531,42 грн.

У відповідності п. 1.1. Договору відшкодування Відповідач відшкодовує витрати, понесені позивачем з оплати електричної енергії, яка була спожита третьою особою згідно Договору на безоплатне тимчасове використання приміщення від 25.07.2022 р. № 25-07/01.

Згідно п. 3.5. Договору оплата Платником повинна здійснюватися згідно статтям 46, 48, 49 БКУ на підставі акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів. Відповідний Акт виконаних робіт (наданих послуг) був надісланий відповідачу вчасно, однак до теперішнього часу ним не сплачений.

Позивачем надсилалася Відповідачу письмова вимога про оплату відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за договором №25-07/01 від 25 липня 2022р. за вих.№119 від 01.12.2023р. (вх.№4024 від 05.12.2023р.) разом із актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії 3 примірники; і договором про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії 3 примірники, які пропонувалося підписати відповідачеві.

Відповідачем було повернуто по три примірника акту виконаних робіт (наданих послуг) і договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії без підпису зі свого боку, надавши свій лист- відповідь від 06.12.2023 за №583/2785, де вказувалося, що Харківське квартирно- експлуатаційне управління є бюджетною установою, яка у своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Харківське квартирно-експлуатаційне управління не може передати до органу Казначейства України доручення на здійснення платежу згідно з вимогою заступника директора департаменту управління нерухомістю Фірма «Т.М.М.»-ТОВ Євгена Травкіна від 05.12.2023р. за договором №25-07/01 від 25.07.2022р.

Позивач вважає, що ним належним чином виконано свої обов`язки за договором спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном № 25-07/01 від 25.07.2022, проте з боку Відповідача договірні відносини не виконуються.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд керується наступним.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, просить стягнути з Відповідача заборгованість у вигляді понесених витрат з оплати послуг з електропостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 цього кодексу можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зміст положень договору №25-07/01 укладеного між Позивачем (Сторона 1), Відповідачем (Сторона 3, платником) та ВЧ (Сторона 2, користувачем), передбачає відшкодування Відповідачем всі витрати за комунальні послуги, які були отриманні користувачем за час дії цього Договору.

Відтак, оскільки плата за саму діяльність балансоутримувача умовами договору не передбачена, за своєю правовою природою зазначений договір має ознаки договору про безоплатне надання послуг. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/770/19.

Згідно зі статтею 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.

Правовий аналіз наведених положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Під фактичними витратами слід розуміти грошові витрати або використання власних матеріалів і предметів виконавця з повним чи частковим їх споживанням, що здійснюються виконавцем для належного надання послуги. Тягар доведення відповідності понесених витрат, необхідних для виконання договору, лежить на виконавцеві. Виходячи з того, які витрати були понесені виконавцем (у грошовій чи натуральній формі), сторони за узгодженням можуть вирішити питання про відшкодування витрат у формі або грошової компенсації, або повернення речей такого самого роду і якості, відновлення їхніх властивостей. Оцінюючи фактично понесені витрати, слід враховувати тільки ті, які були необхідними для виконання укладеного договору. Жодних інших замовник виконавцеві не сплачує. Не підлягають відшкодуванню прибутки, яких виконавець міг би реально одержати при звичайних умовах, якби в цей час не здійснював виконання договору про надання безоплатних послуг.

Відтак, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази на предмет доведення відповідності понесених Позивачем витрат, суд враховує, що заявлена Позивачем до стягнення сума боргу розрахована на підставі виставлених Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" (постачальником універсальних послуг) рахунків за електричну енергію нараховану за жовтень - грудень 2022 року, а також Актами про обсяги розподілу електричної енергії.

Згідно зі складеним Актом фіксації показників лічильника електричної енергії, яким зафіксовано, що за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 Стороною 2 (Військовою частиною НОМЕР_1 ) було спожито 15 748 кВт/год та складеного Акту виконаних робіт (наданих послуг), сторони встановили, що сума відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 становить 87 188,55 грн.

Так, у відповідності п. 1.1. Договору відшкодування Відповідач відшкодовує витрати, понесені позивачем з оплати електричної енергії, яка була спожита третьою особою згідно Договору на безоплатне тимчасове використання приміщення від 25.07.2022 р. № 25-07/01. Де також умовами п. 3.5. Договору оплата Платником повинна здійснюватися згідно статтям 46, 48, 49 БКУ на підставі акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів.

Як було встановлено судом, Позивачем надсилалася Відповідачу письмова вимога про оплату відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за договором №25-07/01 від 25 липня 2022р. за вих.№119 від 01.12.2023р. (вх.№4024 від 05.12.2023р.) разом із актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії 3 примірники; і договором про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії 3 примірники, які пропонувалося підписати відповідачеві.

Проте Відповідач повернув по три примірника акту виконаних робіт (наданих послуг) і договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії без підпису зі свого боку, надавши свій лист-відповідь від 06.12.2023 за №583/2785, де вказувалося, що Харківське квартирно-експлуатаційне управління є бюджетною установою, яка у своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Харківське квартирно-експлуатаційне управління не може передати до органу Казначейства України доручення на здійснення платежу згідно з вимогою заступника директора департаменту управління нерухомістю Фірма «Т.М.М.»-ТОВ Євгена Травкіна від 05.12.2023р. за договором №25-07/01 від 25.07.2022р.

В свою чергу Відповідач ані факту споживання електричної енергії у встановлених судом обсягах, ані наявності заборгованості з оплати послуг електропостачання у загальному розмірі 87 188,55 грн. не заперечує, а зазначає, що фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК України).

З огляду на приписи Договору користування та зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні докази надсилання на адресу Відповідача вказаних рахунків за електричну енергію, нарахованих по Акту, строк оплати за фактично спожиту електричну енергію є таким, що настав.

За змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З огляду на викладене, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованість за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної енергії за період з 01 жовтня 2022 року 31 грудня 2022 року у розмірі 87 188,55 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, 61024) Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (; адреса м. Київ, вул. Провіантська, буд. 3, 04116) заборгованість за спожиту електроенергію та за послуги з розподілу електричної енергії за період з 01 жовтня 2022 року 31 грудня 2022 року у розмірі 87 188,55 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "20" серпня 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін