СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Харків Справа № 905/536/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу позивача (вх.1552Д/3)

на рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2024 (суддя Чернова О.В., повний текст складено 03.06.2024) у справі №905/536/24

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Паустовського Артема Анатолійовича, м.Мирноград Донецької області,

про стягнення штрафу в розмірі 198 885,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця Паустовського Артема Анатолійовича (далі ФОП Паустовський А.А.) про стягнення штрафу в розмірі 198 885,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у вагоні №65386161 за залізничною накладною №48871248.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.06.2024 у справі №905/536/24, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП Паустовського А.А. на користь АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» штраф у розмірі 19 888,50 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В основу рішення покладено висновки суду про те, що позов підлягає задоволенню за рахунок відправника - відповідача у справі, оскільки саме відповідач, як відправник, визначив масу вантажу, заповнив і підписав накладну, яка є основним перевізним документом, надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно зі ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу в розмірі 198 885,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що означений розрахунок здійснено арифметично правильно та відповідно до вимог чинного законодавства. Водночас, Господарський суд Донецької області керуючись принципами справедливості та співрозмірності, з огляду на добросовісність дій відповідача, дійшов висновку про зменшення штрафу на 90%, тобто до 19 888,50 грн.

Не погодившись із означеним рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2024 у частині відмови у задоволенні позову в сумі 178 996,50 грн. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю; витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції безпідставно зазначено в якості підстави для зменшення штрафу не обладнання пристроями зважування станції Добропілля Донецької залізниці. На прохання відправника про надання дозволу виконувати визначення маси вантажу за обміром, залізниця відправлення (навантаження) погодила використання колії №15 ст.Добропілля Донецької залізниці. Колія №15 згідно технологічного процесу роботи станції є місцем загального користування. Місця загального користування не обладнані пристроями для зважування вагонів та не є вантажним двором, тобто не пристосовані взагалі під навантаження. Посилання суду на ст.10 Статуту залізниць України є недоречним, означена стаття не може бути застосована, оскільки це не є вантажний двір;

- хибними є посилання Господарського суду Донецької області на положення ст.233 Господарського кодексу України (далі ГК України), ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) як на підставу для зменшення розміру штрафу, передбаченого ст.122 Статуту залізниць України. Зазначений штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено. У даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу;

- позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту. Відповідачем таких обставин не доведено;

- посилання суду першої інстанції на те, що відповідачем не завдано збитків позивачу, є неналежним аргументом. Навантаження вагонів з порушенням безпеки руху (що має місце у даному випадку) фактично загрожує безпеці руху поїздів;

- відповідачем не доведено наявність об`єктивних причин (у тому числі наявного нестабільного фінансового стану, здійснення господарської діяльності в безпосередній близькості до території активних бойових дій), які б перешкоджали йому сплатити суму нарахованих штрафних санкцій; не надано суду документів фінансової звітності, які б відображали загальний стан матеріального становища відповідача та його активів за певний обліковий період, що давало можливість оцінити дійсне фінансове становище відповідача та встановити наявність підстав для зменшення штрафних санкцій;

- стверджуючи про несправедливо великий розмір штрафу та заявляючи клопотання про його зменшення, відповідач не надав суду першої інстанції пояснень, яка сума в даному випадку, на його думку, відповідала б критеріям справедливості.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2024 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2024 у справі №905/536/24. Ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Через підсистему «Електронний суд» 16.07.2024 від ФОП Паустовського А.А. отримано відзив на апеляційну скаргу (вх.9363; у межах визначеного судом строку), за змістом якого позивач просить залишити рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2024 без змін, скаргу позивача - без задоволення.

Відповідач заперечує проти апеляційної скарги зазначаючи наступне:

- практика Верховного Суду свідчить про те, що суд має право, керуючись ч.1 ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України, зменшити розмір штрафу, передбаченого Статутом залізниць України. Верховний Суд зазначає, що відсутність у Статуті залізниць України норми про можливість зменшення неустойки за клопотанням боржника не може обмежувати право останнього на звернення до суду з клопотанням на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України; суд має розглянути таке клопотання з урахуванням наведених заявником доводів та конкретних обставин справи;

- відправники повинні бути забезпечені можливістю використати точний спосіб визначення маси вантажу - зважування з місця відправлення вантажу. Місця загального користування станції Добропілля Донецької області, де проводились вантажні операції зі спірним вагоном, не були обладнані пристроями для зважування вагонів, що підтверджується наданим листом регіональної філії Станція Добропілля від 22.04.2024. Отже, відправник був позбавлений можливості обрати більш точний спосіб визначення маси вантажу, шляхом саме зважування, а також перевірити масу самого вагону у порожньому стані. Відповідач був змушений обрати інший спосіб визначення маси вантажу шляхом обміру, а позивач погодився на такий спосіб визначення маси вантажу без жодних зауважень;

- відповідач легітимно очікував, що, оскільки позивач надав згоду на такий спосіб визначення маси вантажу (за обміром), то у разі перевірки маси вантажу, буде використовуватись такий саме спосіб зважування (за обміром). Позивач повинен був розуміти, що використання іншого способу визначення маси вантажу може привезти до різниці у масі вантажу, що викликає сумніви у добросовісності поведінки позивача;

- згідно комерційного акту №450003/243 від 01.10.2023 маса вантажу у спірному вагоні виявилась меншою на 4300 кг, що не спричинило жодних негативних наслідків для позивача, зокрема не вплинуло на перевантаження вагону;

- позивач два рази перевіряв масу вантажу у спірному вагоні і при першій перевірці 30.09.2023 різниця у масі була меншою (3 650 кг), ніж маса вантажу під час перевірки 01.10.2023 (4 300 кг), що викликає сумніви щодо точності визначення маси вантажу і достовірності перевірки від 01.10.2023;

- стягнення у даному випадку штрафу у п`ятикратному розмірі від здійсненої оплати відповідачем за таке перевезення не буде відповідати засадам добросовісності, розумності та справедливості;

- у даному випадку розбіжності в масі вантажу сталися з вини кредитора, що є окремою підставою для зменшення розміру штрафу.

У контексті приписів ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

05.09.2023 ФОП Паустовський А.А. звернуся до Регіональної філії Донецька залізниця АТ Українська залізниця листом №44, за змістом якого просив надати дозвіл при навантаженні вагонів на станції Добропілля з 06.09.2023 виконувати визначення маси вантажу за обміром відповідно до ст.37 Статуту залізниць України і п.5 розділу 2 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України.

Телеграмою №2007/423 від 05.09.2023 відповідача повідомлено про дозвіл до 06.10.2023 виконувати визначення маси вантажу вугілля кам`яне при навантажені зі станції Добропілля за обміром. Відповідальність за достовірність визначення та зазначення маси вантажу в перевізних документах покладається на вантажовідправника.

ФОП Паустовський А.А. 29.09.2023 зі станції Добропілля Донецької залізниці на підставі залізничної накладної №48871248 направило вантаж - вугілля кам`яне, навалом на станцію Рожнятів Львівської залізниці.

Відправник під час оформлення залізничної накладної визначив масу вантажу у вагоні №65386161 у розмірі 69 000 кг.

Як убачається з розділів 26, 28 залізничної накладної №48871248 маса вантажу визначена вантажовідправником шляхом обміру.

У розділі 55 означеної накладної правильність внесених відомостей до накладної підтвердив своїм підписом відповідач.

На станції відправлення вантаж прийнято до перевезення без зауважень.

До матеріалів справи надано акт загальної форми ГУ-23 №618 від 01.10.2023. Опис обставин, що викликали складання акту: проведена перевірка маси вантажу у вагоні; фактична маса брутто вагона склала 88 600 кг, тара вагона з ПД 23 900 кг; маса вантажу нетто за первісними документами 69 000 кг; фактична маса вантажу нетто 64 700 кг, що менше ніж зазначено в документах на 4 300 кг.

На підставі акту загальної форми ГУ-23 №618 від 01.10.2023 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці проведено контрольне зважування вагону №65386161 та складено комерційний акт №450003/243 від 01.10.2023. У розділі Д комерційного акту Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку зазначено, що 01.10.2023 проводилось контрольне зважування вагону №65386161, що прибув за відправкою, вказаною на звороті цього акту. За документом значиться вантаж Вугілля кам`яне марки Г(Г2) (0-200), насипом, навантаження нижче бортів на 300мм, вологість 9%, марковано вапном, вага брутто не вказана, тара 23 900 кг, вага нетто 69 000 кг. При зважуванні вагону в статичному режимі, з повною зупинкою та розчепленням, у присутності ДСЗ Опанасюка О.М., агента комерційного ОСОБА_1 , агента комерційного ОСОБА_2 , на справних вагонних 150тн електронно-тензометричних вагах ст.Нижньодніпровськ-Вузол, заводський №032, що пройшли держповірку 14.03.2023, виявилось: вага брутто 88 600 кг, тара за документом 23 900 кг, вага нетто 64 700 кг, що менше ваги, вказаної в документі, на 4 300 кг. Навантаження вантажу нижче бортів на 60-70 см, марковано вапном. Поглиблень немає, маркування не порушене. Вагон бездверний, розвантажувальні люки закриті. Просипання вантажу немає. У технічному стані вагон справний. Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає.

Комерційний акт №450003/243 від 01.10.2023 підписали заступник начальника станції ОСОБА_3 , агенти комерційні ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зважування вагону здійснено на 150тн тензометричних вагонних вагах згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (зввт) станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці. Вид ЗВВТ тензометричні, модифікація ЗВВТ ВВЕТ-150-ТД.1-ЕП.2-ДП-С, заводський №032, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 26.12.2012, міжпровірочний інтервал ЗВВТ - 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ - 6 місяці. Відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 14.03.2023.

Позивачем до матеріалів справи надано наказ №425 від 01.09.2023 про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти, наказ №428 від 06.09.2023 «Про внесення змін до наказу №425/ДС від 01.09.2023 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти», наказ №610/ос від 13.06.2023 про призначення ОСОБА_3 заступником начальника станції, посадові інструкції заступника начальника станції, агента комерційного.

На станції призначення в примірнику комерційного акту №450003/243/01 від 01.10.2023, у розділі Є Відмітка станції призначення про стан вантажу, який прибув з актом попутної станції вказано, що вантаж видано згідно комерційного акту Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/243 від 01.10.2023.

Неправильне зазначення ФОП Паустовським А.А. маси вантажу у вагоні №65386161 за залізничною накладною №48871248 стало підставою для нарахування АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» на підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України штрафу в розмірі 198 885,00 грн. та звернення з розглядуваним позовом до суду.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (ч.1). Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч.2).

Згідно з положеннями ст.909 ЦК України, яким кореспондуються положення ст.307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1). Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі (ч.2). Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.3). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу (ч.4).

Статтею 920 ЦК України врегульовано, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі Статут).

У контексті приписів ст.6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною.

Відтак, накладна №48871248 є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків за договором перевезення вантажу залізничним транспортом.

Відповідно до ст.37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

У розглядуваному випадку правильність внесених відомостей до накладної №48871248 за спірним перевезенням підтвердив своїм підписом безпосередньо відповідач ОСОБА_4 ..

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За змістом відзиву на апеляційну скаргу ФОП Паустовський А.А. зазначає про те, що відповідач легітимно очікував, що, оскільки позивач надав згоду на такий спосіб визначення відповідачем маси вантажу як за обміром, то у разі перевірки залізницею маси вантажу буде використовуватись такий саме спосіб зважування (за обміром).

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п.22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

У свою чергу, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу. Можливість визначення маси певних вантажів за обміром не виключає можливості її встановлення шляхом зважування. Залізниця, користуючись правом, визначеним ст.24 Статуту залізниць України, під час перевірки маси вантажу не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Господарського суду Донецької області про те, що залізницею правомірно обрано спосіб перевірки маси вантажу шляхом зважування.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей у накладній є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Так, згідно зі ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002.

Відповідно до п.10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як убачається з матеріалів справи, комерційний акт №450003/243 від 01.10.2023 підписали заступник начальника станції Опанасюк О.М., агенти комерційні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, у вказаному акті зазначено, що завідуючого вантажним двором за штатним розкладом немає.

На підставі аналізу наявних у матеріалах справи документів, зокрема наданих позивачем документів на підтвердження повноважень працівників залізниці на підписання комерційного акту, приймаючи до уваги норми Статуту залізниць України та положення п.10 Правил складання актів, Господарський суд Донецької області дійшов висновку, що комерційний акт №450003/243 від 01.10.2023 підписаний повноважними особами та за своєю формою і змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому є належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу. Означені висновки суду за змістом апеляційної скарги не оспорюються.

Згідно зі ст.122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до п.5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст.118 Статуту за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як убачається зі змісту накладної №48871248, провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №65386161 складає 39 777,00 грн.

Позивачем за неправильно зазначену відповідачем у залізничній накладній №48871248 масу вантажу у вагоні №65386161 нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 198 885,00 грн.

Господарським судом Донецької області перевірено наданий позивачем розрахунок штрафу та зроблено висновок про його арифметичну правильність та відповідність вимогам чинного законодавства. Вказані висновки за змістом апеляційної скарги не оспорюються.

Водночас, враховуючи обставини справи та заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу до 12 394,28 грн. у разі встановлення наявності підстав для задоволення позовних вимог, керуючись положеннями ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру нарахованого у даній справі штрафу на 90%, а саме до 19 888,50 грн.

На переконання апелянта помилковим та необґрунтованим є висновок Господарського суду Донецької області про наявність підстав для застосування у спірних правовідносинах ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення розміру штрафу, передбаченого ст.122 Статуту залізниць України.

Надаючи оцінку означеним доводам скаржника, судова колегія враховує наступне.

Предметом стягнення в розглядуваній справі є штраф, застосований відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998.

Нормами ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України передбачено право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Так, статтею 551 ЦК України унормовано, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч.1). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.2). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3).

Відповідно до положень ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (ч.1). Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2).

За змістом апеляційної скарги позивач наголошує на тому, що штраф відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено; у даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, з аналізу вищенаведених положень ГК України та ЦК України вбачається можливість зменшення штрафних санкцій, як погоджених умовами договору, так і встановлених законом. При цьому жоден із означених Кодексів, які є законами України, не встановлює неможливість зменшення неустойки, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема постановами Кабінету Міністрів України.

Враховуючи означене, за наявності можливості зменшення штрафних санкцій, застосованих відповідно до закону, існує можливість зменшення штрафних санкцій, застосованих відповідно до підзаконного нормативного акту.

Статутом залізниць України не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від ЦК України та ГК України, які є законами та мають вищу юридичну силу порівняно зі Статутом, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України.

Встановлення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України (а не договором) не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу за наявності передбачених законодавством підстав.

У вирішенні питання щодо можливості застосування ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України у спірних правовідносинах суд не приймає до уваги висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №906/434/17 та від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, оскільки вказані висновки зроблені за наявності у справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, у залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення.

Водночас, враховуючи рівність суб`єктів господарської діяльності та принцип справедливості, враховуючи існування між сторонами договірних відносин, суд вважає за необхідне звернути увагу на численні висновки Верховного Суду щодо наявності у суду повноважень з вирішення питання щодо зменшення штрафних санкцій, які застосовуються до перевізника (залізничної дороги) на підставі положень Статуту залізниць України.

Так, Верховний Суд у постановах від 05.04.2018 у справі №905/1180/17, від 11.09.2018 у справі №905/64/18, від 13.03.2018 у справі №905/1243/17, від 13.02.2018 у справі №905/725/17, від 26.03.2020 у справі №916/2154/19, від 30.03.2023 у справі №904/934/22, від 06.06.2023 у справі №904/1289/22, від 22.06.2023 у справі №904/822/22, погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, висловив правову думку про можливість зменшення розміру штрафу, передбаченого Статутом залізниць України, на підставі ст.551 ЦК України та ст.233ГК України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Водночас, на переконання судової колегії, застосування штрафу у п`ятикратному розмірі від провізної плати має надмірно стимулюючу функцію для недопущення порушень і сприяння безпеці руху на залізниці, яка є стратегічним об`єктом (адже збитки, спричинені можливими аваріями, відшкодовуються незалежно від сплати штрафу).

Як убачається з аналізу ст.ст.118, 120 Статуту залізниць України, означеним нормативно-правовим актом передбачено однаковий розмір штрафу як за порушення, які можуть призвести до аварії на залізниці, так і за порушення, які не можуть призвести до аварій на залізниці.

Посилання апелянта на те, що навантаження вагонів з порушенням безпеки руху, що мало місце у даному випадку, фактично загрожує безпеці руху поїздів, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції. Східний апеляційний господарський суд вважає, що неправильне зазначення в накладній відомостей щодо маси вантажу, яке у цьому випадку відбилося у зазначенні більшої маси вантажу, ніж фактично завантажено (недовантаження), можна віднести до порушень, які не можуть призвести до аварії на залізниці. Таке порушення жодним чином не впливає на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту.

У цьому аспекті суд апеляційної інстанції зазначає про те, що відсутня легітимна мета та розумність застосування штрафу у п`ятикратному розмірі від провізної плати за визначені ст.122 Статуту порушення, які не можуть призвести до аварії на залізниці.

Крім того судова колегія зауважує, що на підставі аналізу змісту розміщених на сайті Укрзалізниці тарифних умов на перевезення можна дійти висновку, що плата за послуги з перевезення вантажів для вантажовідправників за загальним правилом перебуває у прямо-пропорційному відношенні із масою вантажу (чим більше маса тим більше розмір плати за його перевезення). Отже, якщо вантажовідправник помилково вказав (і оплатив) у залізничній накладній масу більшу, ніж фактично було завантажено у вагон, то він хоча і формально порушив ст.122 Статуту залізниць України, але з іншого боку частково не використав оплачену послугу.

Враховуючи недоведеність умисно недобросовісних дій відправника з метою заподіяння шкоди залізниці, застосування такого розміру штрафної санкції не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом. Тобто, стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (у розглядуваному випадку штрафу), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

За приписами ч.1 ст.73, ч.1 ст.74, ч.1 ст.77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку виняткових обставин та врегульованого розміру можливого зменшення неустойки, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, та розмір такого зменшення. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20) та від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України), а також принципах господарського судочинства відповідно до ст.2 ГПК України. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №910/1269/23.

Під час розгляду справи Господарським судом Донецької області за змістом відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що в його діях відсутня вина, оскільки в місцях загального користування станції Добропілля ваги були відсутні та, як результат, відповідач був вимушений обрати інший спосіб зважування шляхом обміру, який не є настільки точним як ваги.

У свою чергу, позивач за змістом апеляційної скарги зазначив, що безпідставним є зазначення в якості підстави для зменшення штрафу не обладнання пристроями зважування станції Добропілля Донецької залізниці, оскільки колія №15 є місцем загального користування, яке не пристосоване під навантаження та, відповідно, не має бути обладнана пристроями для зважування вагонів.

Разом з тим, скаржник підтвердив, що на прохання відправника про надання дозволу виконувати визначення маси вантажу за обміром, залізниця відправлення (навантаження) погодила використання колії №15 ст.Добропілля Донецької залізниці, яка згідно технологічного процесу роботи станції є місцем загального користування.

Статтями 10, 13 Статуту визначено, що для виконання вантажних операцій станції згідно з їх спеціалізацією повинні мати обладнані належним чином споруди і пристрої в місцях загального користування. Для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів. Для навантаження масових насипних і навалочних вантажів їх відправники повинні використовувати вагові прилади, які визначають масу вантажу в процесі навантаження, чи механізовані дозувальні пристрої.

Як убачається з листа Регіональної філії «Станція Добропілля» б/н від 22.04.2024, вантажні операції з вагоном №65386161 проводилися засобами відправника на колії №15, яка згідно технологічного процесу роботи станції є місцем загального користування. Місця загального користування не обладнані пристроями для зважування вагонів. Маса вантажу визначалась розрахунковим методом згідно телеграфної вказівки №2007/1423 від 05.09.2023 із Покровська за підписом керівника філії «Донецька залізниця» Станція Добропілля М.Б.Балачіова. Залізниця у визначенні маси вантажу участі не приймала.

Отже, як убачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, колія №15 станції Добропілля Донецької залізниці не обладнана пристроями для зважування вагонів.

При цьому позивач телеграмою №2007/423 від 05.09.2023 підтвердив можливість відповідача здійснити визначення маси вантажу шляхом обміру.

З огляду на попереднє звернення відповідача до позивача щодо отримання дозволу визначати масу вантажу шляхом обміру та отримання такого дозволу, Східний апеляційний Господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач діяв добросовісно.

Усупереч твердженням скаржника, відповідачем доведено, що він не бажав вчинення таких порушень, що такі порушення зумовлені винятковими обставинами.

Відповідач в обґрунтування клопотання про зменшення штрафу також послався на те, що АТ Укрзалізниця займає монопольне становище на ринку залізничних перевезень, в результаті чого відповідач позбавлений можливості обрати іншого контрагента у цій сфері взаємовідносин.

За твердженнями відповідача, в першому кварталі 2024 року ФОП Паустовський А.А. не мав жодного прибутку. На підтвердження означених обставин до матеріалів справи надано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

Суд апеляційної інстанції разом з іншим враховує, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований у м.Мирноград Покровського району Донецької області, яке відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, з 24.02.2022 віднесене до територій можливих бойових дій, що є перешкодою для повноцінного ведення відповідачем господарської діяльності та впливає на його фінансовий стан. На цей час цей регіон є зоною активних бойових дій, що є загальновідомим фактом.

Враховуючи означене, судова колегія відхиляє посилання скаржника на те, що відповідачем не доведено наявність об`єктивних причин, які б перешкоджали йому сплатити суму нарахованих штрафних санкцій.

Крім того, як обґрунтовано зауважено відповідачем, стягнення штрафу у заявленому позивачем розмірі не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, зокрема через те, що позивачу не було завдано ніяких збитків. Навпаки, у зв`язку із виявленою різницею у масі вантажу такі збитки, фактично, поніс відповідач, сплативши провізну плату за ненадану послугу на користь позивача.

За змістом апеляційної скарги позивач зазначає про те, що, стверджуючи про несправедливо великий розмір штрафу та заявляючи клопотання про його зменшення, відповідач не надав суду першої інстанції пояснень, яка сума в даному випадку, на його думку, відповідала б критеріям справедливості.

Однак, такі доводи скаржника є безпідставними, оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву запропонував свій розрахунок зменшення розміру штрафу та просив зменшити розмір штрафу до 12 394,28 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що завданням неустойки є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у ст.551 ЦК України та у ст.233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Подібний висновок міститься в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією зі сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, з огляду на функцію, що виконує неустойка, яка водночас не є каральною санкцією, та необхідність у дотриманні розумного балансу інтересів сторін спору під час вирішення питання щодо застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення штрафу, враховуючи відсутність доказів завдання позивачу та іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок допущених відповідачем порушень, а також те, що фактична маса вантажу у вагоні №65386161 була меншою, ніж маса, зазначена у накладній (мало місце недовантаження та, відповідно, підвищеного навантаження на рухомий склад не було), Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками Господарського суду Донецької області про можливість зменшення розміру нарахованого у розглядуваній справі штрафу на 90%, а саме до 19 888,50 грн., що, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за допущене відповідачем порушення і проявом балансу між інтересами сторін у справі та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.

Слід зазначити, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Донецької області.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 03.06.2024 у справі №905/536/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.08.2024.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова