ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
19 серпня 2024 року Справа № 902/1272/23
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНІВСЬКА "СІЛЬГОСПТЕХНІКА" про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська тютюнова корпорація" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 14.02.24р. суддею Маслієм І.В. о 17:34 у м.Вінниці, повний текст складено 26.02.24р. та на додаткове рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 28.02.2024 о 11:24, повний текст складено 05.03.2024 у справі № 902/1272/23
про стягнення 117500,00 грн.
Постановою від 11.06.2024 у даній справі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська тютюнова корпорація" на рішення Господарського суду Вінницької області від 14.02.24 та на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 28.02.2024 у справі № 902/1272/23 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 14.02.24 та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 28.02.2024 у справі №902/1272/23 залишено без змін.
Супровідним листом від 12.06.2024 справу було повернуто до господарського суду Вінницької області.
17.06.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНІВСЬКА "СІЛЬГОСПТЕХНІКА" надійшла заява про стягнення на його користь витрат на надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
Листом від 19.06.2024 заявника було повідомлено, що головуюча суддя Миханюк М.В. та судді-члени колегії Коломис В.В. та Саврій В.А. перебувають у відпустці, а тому вирішення вказаної заяви відбудеться після виходу суддів із відпустки.
Листом від 22.07.2024 матеріали справи було витребувано із Господарського суду Вінницької області.
30.07.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Листом від 05.08.2024 заявника було повідомлено, що у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Саврія В.А. у період з 05.08.2024 по 07.08.2024 включно вирішення вказаної заяви відбудеться після виходу судді на роботу.
Ухвалою суду від 08.08.2024 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНІВСЬКА "СІЛЬГОСПТЕХНІКА" про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у справі №902/1272/23 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
12.08.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська тютюнова корпорація" надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Розглядаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНІВСЬКА "СІЛЬГОСПТЕХНІКА" про ухвалення додаткового рішення у справі у справі № 902/1272/23 в порядку письмового провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
У відзиві на апеляційну скаргу було зазначено про здійснення розподілу судових витрат, що будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, що відповідач робить заяву на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Як зазначалося вище 17.06.2024 було подано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНІВСЬКА "СІЛЬГОСПТЕХНІКА" надійшла заява про стягнення на його користь витрат на надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, у якій вказує, що заяву подано на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, про, що зроблено заяву в прохальній частині відзиву.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги надає: договір надання професійної правничої допомоги та додаток, акт наданої професійної правничої допомоги, остаточний розрахунок судових витрат, докази направлення даної заяви з додатками позивачу.
Отже, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до суду першої інстанції було подано копії: договору про надання професійної правничої допомоги №01/11-1 від 01.11.2023, додатку №1 від 01.11.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги №01/11-1 від 01.11.2023, акту наданої професійної правничої допомоги від 13.06.2024 на загальну суму 34 000,00 грн з описом робіт та кількістю витраченого часу, остаточного розрахунку суми судових витрат від 17.06.2024 в сумі 34 000,00 грн та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АВ №1087225 від 06.11.2023.
Так, як убачається із договору про надання професійної правничої допомоги №01/11-1 від 01.11.2023, згідно з умовами пунктів 1.2., 1.3. та 1.4. якого Адвокат надає професійну правничу допомогу на основі додатків, якими узгоджується необхідність представництва по судовій справі, в яких вказуються втому числі, але не виключно: дані про судову справу, по якій надаватимуться послуги представництва, вартість послуг представництва та інші умови, визначені за домовленістю Сторін. Сторони у відповідних додатках, можуть погодити надання професійної правничої допомоги на умовах, що відрізняються від умов цього Договору, при цьому умови відповідного додатку матимуть переважаючу силу порівняно з умовами до цього Договору. Підписані Сторонами додатки становлять невід`ємну частину цього Договору.
Пунктом 3.1. договору визначено, що Адвокат надає Клієнту правничу допомогу за Договором на основі відповідних додатків, підписаних Сторонами (п. 1.2.-1.4. Договору). За результатами наданої правничої допомоги Сторони підписують Акт наданої правничої допомоги (акт приймання-передачі наданих послуг), в якому вказується обсяг та зміст (опис) наданої правничої допомоги та її вартість, а також перелік та вартість фактичних витрат відповідно до п. 4.1.3. Договору.
Відповідно до п. 4.1.3. Договору клієнт зобов`язується відшкодувати фактичні витрати, понесені Адвокатом у зв`язку з наданням правничої допомоги (вартість міжміських розмов, квитків, ксерокопіювання, відправлення звичайної та кур`єрської пошти тощо). Вартість фактичних витрат включається в Акт наданої правничої допомоги.
В Додатку №1 від 01.11.2023, сторони погодили вартість однієї години 2000,00 грн, за підготовку та подання до суду заяв, клопотань, відзиву, заперечень, інших процесуальних документів і вартість участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 2600,00 грн та зазначили що правнича допомога надається у господарському спорі (справі №902/1272/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українська тютюнова корпорація до Клієнта про стягнення коштів. Професійна правнича (правова) допомога надається Клієнту у відносинах по договору поставки сільськогосподарської продукції №57Я-П від 04.09.2023 р з ТОВ Українська тютюнова корпорація. Професійну правничу (правову) допомогу надаватиме адвокат Базалицький Роман Валерійович протягом розгляду справи в усіх судових інстанціях, з усіма правами передбаченим Господарським процесуальним кодексом України. Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність без обмеження повноважень. Цей Додаток є невід`ємною частиною Договору № 01/11-1 про надання професійної правничої допомоги від 01.11.2023 р.
Водночас, умовами договору, зокрема, п. 4.3. договору встановлено, що оплата правничої допомоги Адвокату здійснюється шляхом безготівкового переказу на поточний банківський рахунок Адвоката у валюті України гривні протягом 30-ти календарних днів з дати виставлення рахунка та/або Акту наданої правничої допомоги, якщо інші умови не будуть вказані в конкретному додатку до цього Договору.
В додатку №1 від 01.11.2023 інші умови оплати не передбачені.
Як зазначено представником відповідача в заяві, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу складає 34 000,00 грн.
Колегія суддів зауважує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
ТОВ Українська тютюнова корпорація заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому вказує, що як убачається із додатку про витрати на правничу допомогу, щодо часу та вартості наданих послуг при написанні відзиву на апеляційну скаргу адвокатом Базалицьким Р.В. має місце значне перевищення розумних витрат на правничу допомогу. Адвокат Базалицький Р.В. представляв інтереси відповідача у суді першої інстанції, що вказує на його повну обізнаність щодо обставин справи. Отже, він повністю володіє всіма матеріалами та складав всі заяви по суті справи нічого нового, що потребує додаткових витрат у часі, матеріали справи не містять, що вказує на значне завищення адвокатом Базалицьким Р.В. витрат часу на написання відзиву у справі.
Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у своїх додаткових постановах від 23.11.2021 у справі №908/3182/20, від 30.11.2020 у справі №922/2869/19 вказує наступне:
"Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права."
Проаналізувавши надані заявником в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів відповідача , а також співмірності заявленого останнім розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт (наданих послуг на суму 34 000,00 грн), керуючись в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц), колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
При цьому, колегія суддів бере до уваги незмінність позиції відповідача (його адвоката) у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутності необхідності вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у даній справі, враховуючи, що представник відповідача - адвокат Базалицький Р.В., забезпечував правовий (правничий) супровід даної справи ще в суді першої інстанції, а тому обізнаний в усіх обставинах та доказах справи, що свідчить про те, що правова позиція сторін спору була сформована ще до апеляційного розгляду справи.
Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, складання відзиву та додаткових пояснень у справі з огляду на його правовий зміст не вимагали від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей. А тому написання відзиву у справі не потребувало у адвоката 14 год., що на думку суду апеляційної інстанції є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим ним часом на надання таких послуг.
При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що враховуючи, предмет та ціну спору, обсяг доказів, ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію.
З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, враховуючи заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, зважаючи на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та не потребувала значної інтелектуальної підтримки зі сторони адвоката зважаючи на його професійний рівень, беручи до уваги обсяг наданих адвокатських послуг, враховуючи клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з огляду на наявність в адвоката повної вищої юридичної освіти, та відсутність значного обсягу юридичної та технічної роботи, а також враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, судова колегія дійшла висновку про те, що заявлена адвокатом відповідача сума відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язана з розглядом справи №902/1272/23 в сумі 34 000,00 грн є неспівмірною, а тому до стягнення підлягають понесені відповідачем судові витрати у сумі 3 500,00 грн у суді апеляційної інстанції, що відповідає принципам господарського судочинства, зокрема - забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін. При цьому, у відшкодуванні понесених відповідачем на професійну правничу допомогу витрат в розмірі 30 500,00 грн слід відмовити.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Разом з тим, при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції колегією суддів у даній справі були враховані висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про часткове задоволення заяви відповідача встановив, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспіврозмірними з критеріями розумності і обґрунтованості таких витрат, та скористався, з посиланням на частину п`яту статті 129 ГПК України, правом суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши при цьому недоведення доказами їх фактичності, неминучості, необхідності саме в тому розмірі, який відповідач та адвокат обумовили в договорі 01.11.2023, додатку до договору №1 від 01.11.2023.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відсутність доказів оплати послуг адвоката не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).
Таку правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право за заявою сторони винести додаткове рішення, якщо не вирішено питання про розподіл господарських витрат.
Керуючись ст. ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНІВСЬКА "СІЛЬГОСПТЕХНІКА" про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у справі №902/1272/23 задоволити частково.
3. Доручити господарському суду Вінницької області видати наказ на виконання цієї додаткової постанови.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
5. Справу №902/1272/23 повернути до господарського суду Вінницької області.
Головуючий суддя Миханюк М.В.
Суддя Коломис В.В.
Суддя Саврій В.А.