УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

20.08.2024Справа № 910/10206/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

заяви Акціонерного товариства "Антонов" (03062, м. Київ, вул. Мрії, 1)

про забезпечення позову до пред`явлення позову

у справі № 910/10206/24

Інші особи, які можуть отримати статус учасника справи:

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравіагідравліка" (03124, м. Київ, бул. В. Гавела, 6, оф. 11)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36)

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи :

Акціонерне товариство "Антонов" звернулося до Господарського суду міста Києва через систему "Електронний суд" 19.08.2024 року із заявою б/н від 16.08.2024 року про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом: накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Укравіагідравліка» () у межах ціни позову, що буде подано в подальшому - 127 765,00 дол. США, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову - до подання позову до суду.

При цьому заявник зазначає про намір звернення до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ "Укравіагідравліка" про стягнення заборгованості в сумі 127 765,00 дол. США, а саме 92 415,00 дол. США пені та 35 350,00 дол. США штрафу за порушення товариством умов виконання Контракту № 10.1192.2021 від 17.08.2021 року в частині поставки товару у визначені строки та згідно погоджених термінів.

Дослідивши подану позивачем заяву про забезпечення позову до подання позову та додані матеріали справи суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011 року. №5-рп/2011).

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Згідно пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 р. у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, № 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. DomboBeheer B. V. v. theNetherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, посиланням на небажання і незацікавленість останнього добровільно сплачувати заборгованість тощо.

В свою чергу суд зазначає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову повинні оцінюватись судом у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог та з позиції ймовірності настання несприятливих наслідків для позивача в разі неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Наразі, в обґрунтування заяви про забезпечення позову до подання позову заявник посилається на ухилення відповідача ТОВ "Укравіагідравліка" від погашення заборгованості за спірним Контрактом № 10.1192.2021 від 17.08.2021 року, яка виникла внаслідок невиконання останнім як постачальником умов щодо поставки товару в асортименті, кількості та за цінами, що зазначені у Специфікації (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною Контракту.

Як зазначено в заяві про забезпечення позову до подання позову, згідно п. 2.4 Контракту розрахунки за даним Контрактом проводяться покупцем шляхом перерахунку 50% вартості товару/партії товару після підписання даного Контракту та отримання інвойсу впродовж 10 календарних днів. Остаточний розрахунок покупець перераховує на розрахунковий рахунок постачальника впродовж 20 календарних днів з дати фактичної поставки товару та позитивного висновку результатів вхідного контролю на території покупця. Відповідно до Специфікації строк поставки складає 190 календарних днів з моменту отримання передоплати в розмірі 50%.

Заявник вказує, що позивачем внесено передоплату за Контрактом в розмірі 50% вартості товару в сумі 252 500,00 дол. США згідно платіжного доручення № 263 від 12.10.2021 року, отже з урахуванням умов Специфікації та фактичної дати здійснення передплати поставка товару мала бути здійснена до 20.04.2022 року включно.

Як наголошує заявник, поставку товару вартістю 275 000,00 дол. США було здійснено 14.12.2022 року, решта товару на суму 224 500,00 дол. США поставлена не була, у зв`язку з чим покупцем нараховані штрафні санкцій згідно п. 9.1 Контракту в сумі 127 765,00 дол. США пені за прострочення поставки на 183 дні та 35 350,00 дол. США штрафу за затримку здійснення поставки товару понад 30 календарних днів, з позовом про стягнення яких заявник має намір звернутися до Господарського суду міста Києва.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову АТ "Антонов" зазначає про ухилення постачальника від оплати штрафних санкцій та отримання письмових вимог заявника, наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про зміну 05.07.2024 року керівника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Укравіагідравліка" на громадянина України - Тищенка В.П., місцем реєстрація якого є м. Київ, вул. Володимирська, 89, гуртожиток, а також наявність у ТОВ "Укравіагідравліка" статутного капіталу в розмірі 1000,00 грн., що, на переконання заявника, свідчить про фінансову нестабільність юридичної особи та неспроможність товариства виконати судове рішення.

Окрім цього заявник зазначає, що за результатами здійсненої перевірки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотекта Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у юридичної особи ТОВ "Укравіагідравліка" будь - якого майна не виявлено.

Додатково заявник посилається на співмірність та адекватність заявлених заходів забезпечення позову, враховуючи розмір позовних вимог, які мають бути предметом розгляду майбутнього спору, а також наявність інтересів держави в такому спорі як єдиного засновника та акціонера Акціонерного товариства "Антонов", якому належить 100% акцій.

Так, згідно правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 та від 10.11.2020 року у справі № 910/1200/20, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд наголошує на тому, що вимоги про застосування заходів забезпечення майнового позову з підстав можливої відсутності коштів не можуть ґрунтуватися виключно на припущеннях, позаяк, в даному випадку, твердження про неможливість/утруднення виконання рішень суду не підкріплені належними та допустимими доказами. Зокрема, жодних доказів виведення відповідачем грошових коштів з рахунків, вчинення дій щодо купівлі - продажу на значні суми та/або наявності намірів таких дій (оголошення тощо) позивачем суду також не надано.

Вказане в поданій заяві обґрунтування не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що виконання рішення у справі буде ускладнено, або унеможливлено, отже доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях без надання відповідних доказів.

Суд акцентує увагу на статусі заявника - Акціонерного товариства "Антонов" як господарюючого суб`єкта, 100% акцій якого згідно наявного в матеріалах заяви Статуту належать державі, позаяк єдиним засновником та акціонером товариства є держава в особі Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість", яке здійснює управління корпоративними правами держави.

Відтак, з урахуванням наявності військового стану, яким, зокрема, зумовлена необхідність фінансової економії, суд наголошує на першочерговому обов`язку Акціонерного товариства "Антонов" як суб`єкта господарювання державного сектору до моменту укладення господарських договорів, в тому числі пов`язаних з постачанням комплектуючих і обладнання для повітряних і комічних апаратів, тренажерів та симуляторів, здійснювати перевірку контрагентів на предмет їх практичної і фінансової спроможності щодо виконання контрактів держави та добросовісності у відносинах з контрагентами, а також осіб керівного складу, розміру статутного капіталу, дати заснування підприємства та видів його діяльності, відомості про які стосовно ТОВ "Укравіагідравліка" покладені заявником в основу даної заяви про забезпечення позову до подання позову.

Натомість, наведені в поданій суду заяві загальні обґрунтування можливості вжиття заходів забезпечення прозову у справах майнового характеру, предметом спору яких, зокрема, є стягнення заборгованості, з посиланням на маленький розмір статутного капіталу та відсутність нерухомого майна не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що виконання рішення у справі буде ускладнено або унеможливлено, а отже доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову у відповідній частині, з урахуванням вищезазначених обставин на момент укладеного правочину судом оцінюються критично та ґрунтуються лише на припущеннях без надання відповідних доказів.

В свою чергу, за результатами аналізу матеріалів заяви про забезпечення позову до подання позову суд зазначає, що вказані в останній обґрунтування за умови відсутності будь - яких доказів на підтвердження належних підстав не надають суду можливості дійти беззаперечних стверджувальних висновків щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення в подальшому від виконання судового рішення, відповідно, не можуть визначатись судом як безумовна підстава для застосування забезпечення позову, позаяк подана АТ "Антонов" заява про забезпечення позову за своїм змістом зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить будь - якого достатнього обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме такої неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

На переконання суду, заявником не доведено обґрунтованість його побоювань, що невжиття заявлених ним у заяві заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у разі звернення заявник аз позовом та задоволення позовних вимог.

Додатково суд зазначає, що заявником на підтвердження наведених в заяві про забезпечення позову обґрунтувань щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, який АТ "Антонов" має намір подати до суду, обставин порушення зобов`язань ТОВ "Укравіагідравліка" за контрактом та підстав виникнення заборгованості у спірній сумі не надано копій спірного контракту № 10.1192.2021 від 17.08.2021 року та додаткової угоди до нього, а також доказів його частково виконання постачальником, позаяк в матеріалах заяви містяться виключно вимоги позивача та докази перерахування останнім коштів, тобто судом встановлена відсутність належного обсягу необхідних документів, що підтверджують викладені в заяві про забезпечення позову обставини та факти.

Суд зазначає, що стверджуючи у поданій заяві про відсутність у відповідача будь - якого нерухомого майна позивач надав суду лише Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте не надав на підтвердження вказаних в заяві обставин жодних доказів, які характеризують контрагента як такого, що буде невзмозі виконати рішення суду, як з розміщених в мережі Інтернет відкритих джерел, так і за наслідками самостійно отриманих даних з інших державних реєстрів, зокрема, щодо наявності рухомого майна, а також судових рішень про стягнення заборгованості з ТОВ "Укравіагідравліка" та відкритих виконавчих проваджень.

Відтак, за результатами аналізу матеріалів заяви про забезпечення позову суд зазначає, що вказані в останній обставини за умови відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження відповідних підстав не надають суду можливості дійти беззаперечних стверджувальних висновків щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення в подальшому від виконання судового рішення, відповідно, не можуть визначатись судом як безумовна підстава для застосування забезпечення позову до подання позову, позаяк подана АТ "Антонов" заява про забезпечення позову за своїм змістом зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить будь - якого обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме такої неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову до подання позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Акціонерного товариства "Антонов" про забезпечення позову до подання позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон