ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2024 р. Справа№ 910/16319/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Коробенка Г.П.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 01.02.2024

у справі № 910/16319/23 ( суддя О.В. Конюх)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Фастівське швейне підприємство "Козак"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

про стягнення 149 706, 23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з додатковою відповідальністю «Фастівське швейне підприємство «Козак» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Дієса» про стягнення боргу за комунальні послуги та технічне обслуговування вантажного ліфту згідно із додатковим договором про компенсацію витрат, пов`язаних з утриманням об`єкта оренди (приміщення площею 726,385 кв.м. за адресою м. Фастів, вул. Івана Мазепи 6) від 01.10.2022 в розмірі основного боргу 149 706,23 грн. з ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо здійснення у повному обсязі своїх зобов`язань по оплаті вартості спожитого електропостачання, водопостачання, опалення та відшкодування послуг технічного обслуговування вантажного ліфту на підставі виставлених окремо за кожен вид послуг рахунків протягом п`яти робочих днів згідно додаткового договору про компенсацію витрат, пов`язаних з утриманням об`єкта оренди від 01.10.2022.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.02.2024 у справі №910/16319/23 позовні вимоги задоволено повністю. На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Фастівське швейне підприємство "Козак" підлягає стягненню 149 706, 23 грн. основного боргу, 2 684, 00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було надано відповідачу комунальні та інші послуги, про що сторони підписали акт здачі - прийняття робіт (наданих послуг), які долучені до матеріалів справи. Відповідно до умов договору позивач надавав рахунки на оплату, які відповідач оплатив частково. Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 149 706, 42 грн., разом із тим, оскільки позивачем заявлено до стягнення 149 7006, 23 грн., враховуючи ч.2 ст. 237 ГПК України позов підлягає задоволенню в межах заявленої суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з постановленим ршенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаражуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не дослідження наданих сторонами доказів та не з`ясування обставин справи, що призвело до прийняття рішення, яке підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та тимчасовою окупацією територій областей України, де знаходяться магазини ТОВ «Дієса» (Маріуполь, Бердянськ, Мелітополь, Херсон, Нова Каховка ) та відсутність доступу до них; активні бойові дії в регіонах, де знаходяться магазини ТОВ «Дієса», що ускладнює доступ до них; повне або часткове знищення магазинів ТОВ «Дієса» у містах: Київ, Буча, Ірпінь, Харків, Херсон; знищення та обмежений доступ до основного товарного складу ТОВ «Дієса» у с. Квітневе Броварського району Київської області не дають можливості ТОВ «Дієса» виконання зобов`язань, передбачених умовами договору до кінця дії форс-мажорних обставин. Через повне або часткове знищення магазинів та повне знищення товарного складу у с. Квітневе Броварського району Київської області підприємство зазнало збитків орієнтовно на суму 889 178 939, 45 грн.

Крім того, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdt та адресований всім, кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Також апелянт звертає увагу суду на те, що 04.08.2023 єдиним засновником ТОВ «Дієса» б/н прийнято рішення про ініціювання процедури санації до відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 5 КУзПБ, про що складено відповідний протокол.

Крім того, апелянт посилається на те, що 27.09.2023 Господарським судом міста Києва було винесено ухвалу про прийняття заяви про затвердження плану санації (справа № 910/15087/23) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ТОВ «Дієса», які включені до плану санації, що передбачає зупинення боржником грошових зобов`язань щодо сплати податків і зборів, термін виконання яких настав до дня уведення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до уведення мораторію.

Відзив на апеляційну скаргу

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що відповідач не може посилатись на настання форс - мажорних обставин як на можливість невиконання зобов`язань за договором до кінця їх дії, оскільки вони виникли до укладення договору, за період дії якого відповідач жодного разу письмово не звертався до позивача з повідомленням про виникнення форс - мажорних обстави, як передбачено п.11.2 договору.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не надав доказів того, що товариство зупинило роботу у зв`язку з військовою агресією що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з військовою агресією, все або частина складу рухомого майна підприємства залучена під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало відповідачу здійснювати підприємницьку діяльність після військового вторгнення. На переконання позивача, сам факт укладення відповідачем договору найму (оренди № 01/10-1 від 01.10.2022 свідчить про те, що ним продовжувалось здійснення підприємницької діяльності.

Щодо посилання відповідача на наявність провадження про затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство, позивач звертає увагу суду на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі № 910/15087/23 ТОВ «Дієса» було відмовлено у затвердженні плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, затвердженого зборами кредиторів боржника 22.09.2023. Отже, враховуючи приписи ч.8 ст.5 Кодексу України з процедур банкрутства, на момент розгляду даної справи по суті відсутній мораторій на задоволення вимог кредиторів ТОВ «Дієса».

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.12.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю "Фастівське швейне підприємство "Козак" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альмера» (орендар) був укладений договір оренди №1/1.

Відповідно до п.1.4 укладеного договору об`єктом оренди є частина приміщень першого поверху, включаючи приміщення торгового залу, частину приміщень складу-гаражу та частину котельні, загальною площею 1350 кв.м., що знаходить за адресою Київська обл., м. Фастів, вул. Івана Мазепи, 6 та які орендодавець передає орендарю у строкове платне користування (оренду) об`єкт оренди (п.2.1 договору).

Відповідно до п.1.1 договору строк, на який орендодавець передає орендарю у платне користування об`єкт оренди у відповідності до цього договору, становить 7 років. Строк оренди починає обчислюватися з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкту оренди.

Відповідно до п.10.1 договору орендодавець надає орендареві свою беззастережну і безвідкличну згоду та дозвіл, а так само беззастережне, безвідкличне та виключне право протягом строку дії договору передавати об`єкт оренди або будь-які його частини за вибором орендаря будь-яким третім особам без обмежень в суборенду за договорами суборенди або позички; орендар є вільним у визначенні умов суборенди та залученні суборендарів (п.10.2 договору).

Згідно п.16.1 даний договір набуває чинності, починаючи з дати його реєстрації та діє до закінчення строку оренди, а в частині зобов`язань фінансового характеру - до їх виконання.

Крім того, договір підлягає нотаріальному посвідченню, а право оренди підлягає державній реєстрації відповідно до чинного законодавства України (п.16.11 договору).

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №5206.

Сторони підписали акт прийому-передачі об`єкта оренди, згідно з якого ТОВ «Альмера» прийняло у тимчасове платне користування об`єкт оренди, визначений у договорі №1/1 від 21.12.2020.

01.10.2022 між ТОВ «Альмера» (наймодавець) та ТОВ «Дієса» (наймач) був укладений договір найму (оренди) нежитлового приміщення №01/10-1 (далі договір суборенди), за умовами якого наймодавець зобов`язався передати наймачу в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення будівлі, що розташована за адресою Київська обл., м. Фастів, вул. Івана Мазепи 6 площею 726,385 кв.м, а наймач прийняти та використовувати приміщення на умовах зазначених у даному договорі (п.1.1 договору суборенди).

Відповідно до п.1.3. договору право користування приміщенням належить наймодавцю відповідно до договору оренди №1/1 від 21.12.2020 укладеного між ТДВ «ФШП «Козак», як власником приміщення та наймодавцем ТОВ «Альмера».

Сторонами погоджено, що повернення наймачем приміщення і його передача наймодавцю здійснюється на підставі акту №2, підписаного уповноваженими представниками сторін (п.2.11 договору суборенди).

Строк найму приміщення починається з дати підписання сторонами акту №1 і становить 12 календарних місяців (п.3.2 договору суборенди).

На виконання умов договору 01.10.2022 сторони підписали додаток №1 - акт№1 прийому-передачі приміщення, відповідно до якого наймодавець передав, а наймач прийняв в тимчасове платне користування на умовах договору найму (оренди) нежитлового приміщення №01/10-1 від 01.10.2022 в найм частину нежитлового приміщення площею 726,385 кв.м.

Відповідно до п.4.4 договору суборенди наймач компенсує власнику приміщення ТДВ «ФШП «Козак» комунальні послуги.

01.10.2022 ТДВ «ФШП «Козак» (балансоутримувачем) та ТОВ «Дієса» (суборендарем) було укладено додатковий договір про компенсацію витрат, пов`язаних з утриманням об`єкта оренди.

Відповідно до п.1.1. укладеного договору балансоутримувач будинку забезпечує обслуговування будинку комунальними послугами, в тому числі приміщення площею 726,385 кв.м. за адресою Київська обл., м. Фастів, вул. Івана Мазепи 6, в частині сплати рахунків електро-, водо-, теплопостачання та інших спожитих комунальних послуг, а також технічного обслуговування (поточного та/або капітального ремонту) вантажопідйомного ліфта, користувачем якого є суборендар, а суборендар будинку бере участь у витратах балансоутримувача будинку на оплату вказаних послуг на підставі наданих суборендареві рахунків, що складаються балансоутримувачем враховуючи показники лічильників згідно тарифів постачальних та цін сервісних організацій (п.1.1 договору);

Згідно п.2.2. договору відшкодування суборендарем спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі виставлених окремо на кожен вид послуг рахунків, із зазначенням тарифу, які виставляються до 1 числа місяця, наступного за тим, в якому відбулося споживання комунальних послуг. Одночасно із рахунком на оплату комунальних послуг орендодавець зобов`язаний надавати копії рахунків від організацій постачальників таких комунальних послуг.

Відповідно до п.2.3. договору відшкодування суборендарем послуг з технічного обслуговування (капітального та/або поточного ремонту) вантажопідйомного ліфту здійснюється на підставі виставлених окремо від комунальних рахунків, за цінами та тарифами організацій, які здійснюють відповідне технічне обслуговування. Суборендар, на підставі виставлених рахунків, зобов`язується відшкодовувати 90% від загальної вартості виконаних підрядними організаціями робіт з технічного обслуговування вантажопідйомного ліфту.

Пунктом 2.4 договору суборендар відшкодовує балансоутримувачу спожиті ним комунальні послуги протягом 5 робочих днів з моменту отримання відповідного рахунку у випадку надання балансоутримувачем актів виконаних робіт за попередні періоди.

Згідно п.2.5 договору сторони дійшли згоди, що суборендар у строк до 30.10.2022 включно здійснює оплату гарантійного платежу за комунальні послуги у розмірі 100 000,00 грн., з ПДВ, який буде зараховано в якості оплати останнього місяця за договором за спожиті комунальні послуги.

Укладений договір діє з моменту підписання 12 місяців, а в частині зобов`язань фінансового характеру до повного їх виконання (п.6.1 договору);

Відповідно до п.7.1. договору рахунки на оплату відшкодування за спожиті комунальні послуги та будь-які повідомлення (листи, вимоги) вважаються переданими суборендарю/балансоутримувачу належним чином, якщо вони відправлені одним із таких способів: кур`єром та вручені особисто, або за допомогою послуг підприємств поштового зв`язку або кур`єрської служби (п.7.1, 7.1.1., 7.1.2. договору);

Згідно п.7.3. договору усі рахунки, повідомлення (листи, вимоги) надсилаються на адреси сторін, які зазначені у цьому договорі. Кожна із сторін зобов`язується негайно інформувати іншу сторону про зміни адреси.

Відповідно до п.2.5 договору сторони дійшли згоди, що гарантійний платіж буде зараховано в якості оплати останнього місяця за договором за спожиті комунальні послуги.

На виконання п.2.5 договору ТОВ «Дієса» здійснило оплату гарантійного платежу у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №003705310 від 29.11.2022.

Вказаний гарантій платіж був зарахований в рахунок компенсації витрат позивача за вересень 2023 року, серпень 2023 та частково за липень 2023 року.

Відповідно до пункту 6.1 договору строк його дії був встановлений 12 місяців з моменту підписання, отже до 01.10.2023 року, без можливості автоматичної пролонгації.

Протягом дії договору позивач надавав відповідачу комунальні та інші послуги, про що сторони підписали акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які залучені до матеріалів справи. Також у відповідності до пункту 2.2, 2.4 договору позивач надавав відповідачу рахунки на оплату, які відповідач оплатив частково, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, долучених до матеріал справи.

За доводами позивача відповідачем виконано частково свої зобов`язання з оплати комунальних послуг та технічного обслуговування вантажного ліфту, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 149 706, 23грн. основного боргу, яку він просить стягнути з відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст.283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.2, 3 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Так, відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивачем протягом дії договору було надано відповідачу комунальні та інші послуги, про що сторони підписали акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які залучені до матеріалів справи. Також у відповідності до пункту 2.2, 2.4 договору позивач надавав відповідачу рахунки на оплату, які відповідач оплатив частково, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, долучених до матеріал справи.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.2.5 договору сторони дійшли згоди, що гарантійний платіж буде зараховано в якості оплати останнього місяця за договором за спожиті комунальні послуги.

Вказаний гарантій платіж був зарахований в рахунок компенсації витрат позивача за вересень 2023 року, серпень 2023 та частково за липень 2023 року.

Колегія суддів, дослідивши первинні документи, що містяться у матеріалах справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стан розрахунків між сторонами за договором виглядає таким чином:

ПеріодКомунальні послугиТехнічне обслуговування ліфтуСплаченоБорг
Жовтень 2022Акт №КТ-00000240 від 31.10.22Акт №КТ-00000235 від 31.10.22П.І. №003697119 від 21.11.22 33 348,96 грн.0
Рахунок №КТ-00000205 від 31.10.22Рахунок №КТ-00000198 від 31.10.22
33 348,96 грн.1 859.98 грн.П.І. №003701231 від 24.11.22 1859,98 грн.
Листопад 2022Акт №КТ-00000278 від 30.11.22, Акт №КТ-00000265 від 30.11.22Акт №КТ-00000266 від 30.11.22П.І. №003701910 від 25.11.22 1 859,98 грн.0
Рахунки №00000215 та №00000226 від 30.11.22Рахунок №00000199 від 04.11.22П.І. №003729412 від 28.12.22
11 228,80 грн1 859,98 грн.34 742,73 грн.
34 742,74 грн.
П.І. №003730312 від 29.12.22 11 228,80 грн.
Грудень 2022Акт №КТ-00000292, №КТ -00000290 від 31.12.22-П.І. №003746716 від 18.01.23 35 338,63 грн.0
Рахунки №КТ-00000248, №КТ-00000245 від 30.12.22
35 338,63 грн. П.І.№003746715 від 18.01.23
28 240,56 грн. 28 240,56 грн
Січень 2023Акт №Кт-00000007, №КТ-00000017 від 31.01.23Акт №КТ-00000003, від 31.01.23 Рахунок №КТ-00000002 від 16.01.23П.І.№003765426 від 09.02.23 2 039,79 грн.0
Рахунки №КТ-00000004, №КТ-00000017 від 31.01.232 039,78 грн.
42 130,33 грн. П.І. №003775028 від 22.02.23
21 874,80 грн. 21 874,80 грн.
П.І. №003781514 від 03.03.23
22 130,33 грн.
П.І. №003782925 від 07.03.23
20 000,00 грн.
Лютий 2023Акт №Кт-00000031, №КТ-00000049 від 28.02.23Акт №00000050 від 28.02.23 рахунок №КТ-00000038 від 28.02.23П.І. №111 від 03.04.23 2 039,79 грн.0
Рахунки №КТ-00000025, №КТ-00000037 від 28.02.232 039,78 грн.
39 319,22 грн. П.І.№211 від 25.04.23
27 767,54 грн. 39 319,42 грн.
П.І. №5/78 від 12.05.23
27 767,54 грн.
Березень 2023Акт №Кт-00000057, №КТ-00000065 від 31.03.23Акт №КТ-00000053 від 31.03.23П.І. №5/710 від 12.05.23 2 039,78 грн.0
Рахунки №КТ-00000047, №КТ-00000056 від 31.03.23Рахунок №Кт-00000044 від 24.03.23
27 181,33 грн.2 039,78 грн.П.І. №5/910 від 15.05.23
30 746,16 грн. 17 181,33 грн.
П.І. №5/223 від 17.05.23
10 000,00 грн.
П.І. №5/225 від 17.05.23
30 746,16 грн.
Квітень 2023Акт №Кт-00000090 від 30.04.23Акт №КТ-00000072 від 30.04.23 30570,07грн.
Рахунок №КТ-00000081 від 28.04.23Рахунок №КТ-00000055 від 10.04.23
28 530,29 грн.2039.78 грн.
Травень 2023Акт №Кт-00000121 від 31.05.23Акт №КТ-00000085 від 31.05.23 34 163,54грн.
Рахунок №КТ-00000102 від 31.05.23Рахунок №КТ-00000067 від 28.04.23
32 123,76 грн.2 039,78 грн.
Червень 2023Акт №Кт-00000142 від 30.06.23- 36 911,26 грн.
Рахунок №КТ-00000114 від 30.06.23
36 911,26 грн.
Липень 2023Акт №Кт-00000166 від 31.07.23-Гарантійний платіж48061,55 грн.
Рахунок №КТ-00000137 від 31.07.23 П.І. №003705310 від 29.11.22
53 268,46 грн. 5 206,91 грн.
Серпень 2023Акт №Кт-00000186 від 31.08.23-Гарантійний платіж0
Рахунок №КТ-00000158 від 31.08.23 П.І. №003705310 від 29.11.22
62 597,33 грн. 62 597,33 грн.
Вересень 2023Рахунок №КТ-00000171 від 29.09.23-Гарантійний платіж0
32 195,76 грн. П.І. №003705310 від 29.11.22
32 195,76 грн.
ВСЬОГО 149 706,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість ТОВ «Дієса» перед ТДВ «ФШП «Козак» за договором від 01.10.2022 про компенсацію витрат, пов`язаних з утриманням об`єкта оренди, строк оплати якої настав, становить 149706,42 грн. Враховуючи, що суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) позов підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі 149 706,23 грн.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо настання форс - мажорних обставин, які виникли з 24 лютого 2022 року, оскільки зазначені обставини виникли до укладення договору № 01/10-1 від 01.10.2022, а умовами п. 11.2. договору передбачено, що обставинами непереборної сили (форс-мажору) є війна, військові дії (незалежно від факту оголошення війни) збройні вторгнення іноземних військ, повстання, революція, путч, переворот, заколоти, військове правління або узурпація влади, громадянська війна, стихійні лиха та ін., що виникли після укладення цього договору, і які сторони не могли передбачити і запобігти шляхом застосування відповідних заходів. При виникненні форс-мажорних обставин будь-яка з сторін цього договору, що посилається на ці обставини, повинна без затримки, але в будь-якому разі, не пізніше 5 (п`яти) календарних днів, сповістити про них іншу сторону. Повідомлення повинно бути передано по телефону, телеграфу, телефаксу або іншим способом та повинно мати відомості про характер форс-мажорних обставин, про час їх виникнення та, по можливості, приблизний термін їх дії (п. 11.3. договору).

Апелянтом не надано суду доказів звернення до позивача з повідомленням про виникнення форс-мажорних обставин після укладання договору № 01/10-1 від 01.10.2022 з підтвердженням їх виникнення. Крім того, апелянтом не надано відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором. № 01/10-1 від 01.10.2022. Між тим, судами різних інстанцій вже неодноразово було зауважено, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин та не звільняє сторону договору від виконання покладених на неї зобов`язань за договором.

Посилання апелянта на знищення товарів та повне знищення окремого товарного складу, що виникли до підписання договору з позивачем, не є обставинами, що унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, оскільки укладаючи договір № 01-10-1 від 01.10.2022 відповідач знав про їх настання, та до червня 2023 року виконував зобов`язання по сплаті орендної плати за договором. Апелянтом не доведено суду, що в межах укладеного між сторонами договору виникли обставини непереборної сили, які є підставою для відстрочення виконання зобов`язань.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта про те, що ухвалою Господарського суду м. Києва 27.09.2023 було винесено ухвалу про прийняття заяви ТОВ «Дієса» про затвердження плану санації (справа № 910/15087/23) до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, виходячи з такого.

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі № 910/15087/23 відмовлено ТОВ «Дієса» у затвердженні плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, затвердженого зборами кредиторів боржника 22.09.2023, про зазначені обставини апелянту було добре відомо, оскільки ним було оскаржено зазначену ухвалу до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" від апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15087/23. Закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15087/23.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі № 910/15087/23 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірлпул Компані Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15087/23 залишено без задоволення. Залишено без змін мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі № 910/15087/23: «Щодо інших доводів кредиторів, зокрема, про недотримання вимог ст. 5 КУЗПБ щодо відсутності доказів неплатоспроможності боржника або її загрози, суд зазначає, що кредиторами не доведено, що в разі ліквідації боржника у порядку, визначеному цим Кодексом, вимоги кредиторів були б задоволені в розмірі, що перевищує розмір вимог, які будуть задоволені відповідно до умов плану санації».

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України - змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір, виходив із того, що факти, встановлені в експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази. (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

На підставі наявних у справі доказів у сукупності, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 137 743, 22 грн., які на думку позивача безпідставно утримуються відповідачем, а також про відмову у стягнення 3% річних та інфляційних втрат як похідних вимог.

За таких обставин, колегією суддів апеляційної інстанції визнається правильним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх обґрунтованістю та доведеністю в розумінні ст. 76-79 ГПК України.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, об`єктивно встановлених судом першої інстанції під час прийняття рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, правильно застосовано норми матеріального права, які їх регулюють.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, отже апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2024 у справі № 910/16319/23залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2024 у справі № 910/16319/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/16319/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Г.П. Коробенко

Ю.Б. Михальська