УХВАЛА

м. Київ

20.08.2024Справа № 910/9827/24

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши заяву стягувача Державного підприємства "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВИМИ БУДИНКАМИ" УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Міняйло Наталії Олегівни грошових коштів у сумі 164089,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВИМИ БУДИНКАМИ" УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Міняйло Наталії Олегівни заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/10 від 08.10.2018, договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №12/10-1 від 08.10.2018 та договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №12/10-2 від 03.02.2020 у сумі 164089,98 грн., з яких: 101001,97 грн. - сума заборгованості за оренду приміщення, 1650,12 грн. - сума заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, 906,04 грн. - відшкодування витрат на земельний податок, 1183,26 грн. - відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання, 48867,98 грн. - інфляційне збільшення, 10480,61 грн. - штрафні санкції.

У прохальній частині заяви про видачу судового наказу Державне підприємство "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВИМИ БУДИНКАМИ" УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ" також просить з метою забезпечення позову накласти арешт на майно та рахунки боржника в межах позовних вимог.

За приписами ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Порядок здійснення господарського судочинства за правилами наказаного провадження регламентовано у р. ІІ ГПК України.

Зокрема, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Порядок забезпечення позову передбачено гл. 10 р. І ГПК України.

Зокрема, ст. 136 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

Вимоги до змісту та форми заяви про забезпечення позову встановлені у ч.ч. 1, 2 ст. 139 ГПК України.

Відповідно до ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З наведеного можна дійти висновку, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ. При цьому, судовий наказ одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом. Такий вид господарського судочинства спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи.

Одночасно, певні процесуальні інститути, притаманні позовному провадженню, не можуть застосовуватися при видачі судового наказу. Забезпечення позову - це вжиття судом заходів як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, спрямованих на реальне виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених, невизнаних чи оспорюваних прав і інтересів позивача. Законом визначено можливість застосування вказаного інституту виключно у позовному провадженні, оскільки саме для такого провадження характерним є наявність спору про право. Тобто, якщо особі (заявнику) відомо про наявність спору щодо предмету вимоги та така особа припускає несумлінні дії іншої особи (боржника) щодо предмету вимоги, зокрема, приховування майна, його продаж, зменшення, знищення чи знецінення, вона має звертатися до суду виключно у позовному порядку.

Неможливість та недоцільність застосування процесуального інституту забезпечення позову у наказному провадженні також пов`язується з самою процедурою розгляду заяв у такому провадженні, яка полягає у видачі судового наказу у строк не більше п`яти днів. Разом з тим, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється за правилами, встановленими ГПК України для розгляду справ в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у гл. 10 р. ІІІ ГПК України. Спрощене позовне провадження проводиться у строк не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі та закінчується ухваленням судового рішення, у такому провадженні встановлюються строки для подання заяв по суті справи, розглядаються та вирішуються заяви з процесуальних питань, передбачена можливість проведення судових засідань тощо. Отже, у наказному провадженні забезпечується оперативне поновлення прав та задоволення вимог заявника, які "не затримуються" судовим розглядом вимог заявника, як обов`язковим етапом позовного провадження, що виключає настання можливих (вищеперелічених) ризиків щодо майна на момент виконання судового рішення.

Крім того, відсутність у наказному провадженні етапу судового розгляду вимог стягувача, виключає, зокрема, можливість виклику особи, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову (ч. 3 ст. 140 ГПК України), розгляду заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін (ч. 4 ст. 140 ГПК України), розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову у судовому засіданні (ч. 2 ст. 145 ГПК України).

За таких обставин, з огляду на те, що заявник скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст.148 ГПК України, та звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, а не з позовом в порядку позовного провадження, приймаючи до уваги, що чинним процесуальним законодавством не передбачено подання заяви про забезпечення вимог, передбачених ч. 1 ст. 148 ГПК України, шляхом накладення арешту на грошові кошти та вирішення такого питання при розгляді заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про видачу судового наказу в частині вимог заявника щодо стягнення з боржника 101001,97 грн. заборгованості за оренду приміщення.

Проте, щодо видачі судового наказу в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Міняйло Наталії Олегівни 1650,12 грн. - заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, 906,04 грн. - відшкодування витрат на земельний податок, 1183,26 грн. - відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання, 48867,98 грн. - інфляційних втрат, 10480,61 грн. - штрафних санкцій, суд не знаходить правових підстав для задоволення заяви Державного підприємства "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВИМИ БУДИНКАМИ" УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ", з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Заявник у поданій до суду заяві просить суд стягнути з боржника заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/10 від 08.10.2018, договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №12/10-1 від 08.10.2018 та договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №12/10-2 від 03.02.2020, а саме: 1650,12 грн. - заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, 906,04 грн. - відшкодування витрат на земельний податок, 1183,26 грн. - відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання, 48867,98 грн. - інфляційних втрат, 10480,61 грн. - штрафних санкцій.

Однак, заявником не зазначено та не додано первинних документів (актів, накладних, рахунків тощо) з яких вбачається заборгованість за договорами №12/10-1 від 08.10.2018, №12/10-2 від 03.02.2020 щодо утримання будинку та прибудинкової території та відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання.

Вимога щодо відшкодування боржником витрат на земельний податок не є предметом договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/10 від 08.10.2018, договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №12/10-1 від 08.10.2018 та договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №12/10-2 від 03.02.2020. Окремого договору, укладеного між сторонами у письмовій формі, предметом якого є відшкодування витрат на земельний податок, заявником до заяви не додано.

Таким чином, вимоги заявника щодо відшкодування боржником витрат на земельний податок не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки між сторонами відсутній договір, укладений у письмовій формі, предметом якого є зазначені вимоги.

Крім того, з розрахунку заборгованості, доданого до заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявлені заявником до стягнення суми інфляційних втрат та штрафних санкцій за період з 01.04.2021 по 31.07.2024 нараховано на суму основного боргу у розмірі 104741,39 грн., з яких: 101001,97 грн. - сума заборгованості за оренду приміщення, 1650,12 грн. - сума заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, 906,04 грн. - відшкодування витрат на земельний податок, 1183,26 грн. - відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання.

Однак, заявником не додано до заяви первинних документів щодо виникнення заборгованості боржника за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, придбання електроенергії та водопостачання. Також заявником не додано до заяви договір, укладений між сторонами у письмовій формі, предметом якого є відшкодування боржником витрат на земельний податок.

Таким чином, в період з 01.04.2021 по 31.07.2024 не вбачається заборгованість боржника перед заявником за договорами №12/10, №12/10-1 від 08.10.2018, №12/10-2 від 03.02.2020 на загальну суму 104741,39 грн. на яку заявник нарахував 48867,98 грн. - інфляційних втрат, 10480,61 грн. - штрафних санкцій, а вбачається лише заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/10 від 08.10.2018 на суму 101001,97 грн.

В той же час, суд не наділений повноваженнями самостійно здійснити перерахунок сум за прострочення виконання грошового зобов`язання - в межах наказного провадження.

Згідно з п. 4. ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Суд дійшов висновку, що із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника права грошової вимоги до боржника у сумі 1650,12 грн. - заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, 906,04 грн. - відшкодування витрат на земельний податок, 1183,26 грн. - відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання, 48867,98 грн. - інфляційних втрат, 10480,61 грн. - штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

За таких обставин, суд відмовляє Державному підприємству "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВИМИ БУДИНКАМИ" УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Міняйло Наталії Олегівни 1650,12 грн. - заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, 906,04 грн. - відшкодування витрат на земельний податок, 1183,26 грн. - відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання, 48867,98 грн. - інфляційних втрат, 10480,61 грн. - штрафних санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З урахуванням викладеного, судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу в розмірі 186,39 грн, пропорційно задоволеним вимогам, покладається на боржника, решта судового збору (116,41 грн), у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні заяви - на заявника.

Керуючись статтями 12, 148, 150, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВИМИ БУДИНКАМИ" УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ" про забезпечення позову.

2. Відмовити Державному підприємству "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВИМИ БУДИНКАМИ" УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ АПАРАТУ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Міняйло Наталії Олегівни 1650,12 грн. - заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, 906,04 грн. - відшкодування витрат на земельний податок, 1183,26 грн. - відшкодування витрат на придбання електроенергії та водопостачання, 48867,98 грн. - інфляційних втрат, 10480,61 грн. - штрафних санкцій.

3. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

4. Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. О. Турчин