ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024м. ХарківСправа № 922/1635/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатої В.В.

при секретарі судового засідання Корнух В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1)
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ХАРКІВМІСЬКГАЗ" (61004, Харківська область, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 57/59)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ХАРКІВМІСЬКГАЗ", в якому просить:

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВМІСЬКГАЗ" (61004, Харківська область, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 57/59, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) заборгованість у загальній сумі 235 165 608,77 грн. у тому числі: основний борг у сумі 172 085 081,79 грн.; пеня у сумі 42 710 729,16 грн.; три проценти річних у сумі 6 951 743,64 грн.; інфляційні втрати у сумі 13 418 054,18 грн.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВМІСЬКГАЗ" (61004, Харківська область, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 57/59, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) судові витрати, а саме 847 840,00 грн. сплаченого судового збору за розгляд даної справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, щодо оплати вартості спожитого природного газу за період 01.08.2022 по 30.09.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1635/24. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 10 червня 2024 року о 12:15 год.

29.05.2024 через систему "Електронний суд" представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 13874, в якій просить провести судове засідання по справі № 922/1635/24, що призначено на 10.06.2024 об 12:15 год. та всі наступні засідання по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та надати мені можливість участі у судових засіданнях по даній справі, в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.05.2024 в задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 13874 від 29.05.2024) - відмовлено.

31.05.2024 через систему "Електронний суд" представником відповідача подано відзив на позов за вх. № 14217, який долучено до матеріалів справи.

03.06.2024 через систему "Електронний суд" представником позивача подано відповідь на відзив за вх. № 14246, яку долучено до матеріалі справи.

В судовому засіданні 10.06.2024 на підставі п.3 ч.2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 24.06.2024 о 12:00 год.

17.06.2024 через систему "Електронний суд" представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 15646.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.06.2024 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 15646 від 17.06.2024) - задоволено. Постановлено підготовче засідання у справі № 922/1635/24 призначене на "24" червня 2024 р. о 12:00 год. та наступні судові засідання провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача адвоката Овчарука Олександра Олексійовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з використанням власних технічних засобів (за допомогою системи для проведення відеоконференцій https://vkz.court.gov.ua).

В судовому засіданні 24.06.2024 на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.06.2024р. о 12:25 год.

В судовому засіданні 27.06.2024 на підставі ч.2 ст. 216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 25.07.2024 до 15:15 год.

У зв`язку з постійними обстрілами міста Харкова, довготривалою повітряною тривогою, через реальну загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників апарату суду та суддів, керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", рішенням Ради суддів України № 23 від 05.08.2022, враховуючи положення Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами), з огляду на встановлення у Господарському суді Харківської області особливого режиму роботи і запровадженням відповідних організаційних заходів, ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.07.2024 знято з розгляду справу № 922/1635/24, призначену до розгляду у судовому засіданні на «25» липня 2024 р. о 15:15 год. Призначено розгляд справи № 922/1635/24 у судовому засіданні на "12" серпня 2024 р. о 12:00 год. Попереджено, що дату та час проведення судового засідання може бути змінено, з урахуванням поточної обстановки у місті Харкові, про що учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду.

У зв`язку з перебуванням судді Усатої В.В. 12.08.2024 у відпустці, ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.08.2024 знято справу № 922/1635/24 з розгляду. Призначено судове засідання з розгляду справи № 922/1635/24 по суті на "20" серпня 2024 р. о 11:00 год.

В призначене судове засідання 20.08.2024 учасники справи своїх представників не направили.

Разом з цим, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, а тому суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, останній відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 року № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За змістом пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року №329-VIII, постачальник «останньої надії» це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 917-р позивача визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

При цьому, постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором, а договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються Законом України "Про ринок природного газу", Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 року (далі - правила) врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/ газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил, договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

При цьому, позивач зазначає, що договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним, та не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та у будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

Вищевикладене за твердженнями позивача, свідчить про те, що між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Позивач також вказує, що ним зобов`язання взяті на себе за договором було виконано у повному обсязі та забезпечено з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи та за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, безперервне постачання природного газу відповідачу в порядку та на умовах, передбачених договором.

Проте, відповідач, в порушення умов договору, не забезпечив своєчасну та повну оплату вартості поставленого позивачем природного газу згідно з умовами договору та не здійснив оплати вартості спожитого за договором природного газу, в результаті чого у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за спожитий природній газ за договором.

Як зазначає позивач, в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56X01J (Відповідач) був закріплений за постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В) (Позивач) у т.ч. у період з 01.08.2022 по 30.09.2022.

Обсяг природного газу, використаний Відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію Позивача як постачальника «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В), становить: з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 274 069,99 тис.м3; з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 1 319 601,59 тис.м3.

Факт включення Відповідача до реєстру споживачів Позивача як постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого Відповідачем, до портфеля Позивача як постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X01J.

Отже, за твердженнями позивача, ним було виконано у повному обсязі взяті на себе зобов`язання, відповідно до договору, та поставлено відповідачу природний газ.

Однак, відповідачем, не здійснено оплати вартості спожитого газу, у зв`язку із чим, за розрахунком позивача, у відповідача наявна заборгованість за спожитий природній газ на загальну суму 172 085 081,79 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості спожитого газу, позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 42 710 729,16 грн., 3% річних у сумі 6 951 743,64 грн. та інфляційні втрати у сумі 13 418 054,18 грн.

Обставини щодо стягнення вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Договір постачання природного газу об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків для забезпечення опалення та постачання гарячої води до квартир співвласників (крім нежитлових приміщень) укладається на весь обсяг споживання природного газу для таких потреб та не може встановлювати різні ціни в межах цього обсягу. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 року № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України, та позивача визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором, а договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

У зв`язку із чим, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (позивач, постачальник) та Акціонерним товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» (відповідач, споживач) було укладено типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

При цьому, факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача як постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля позивача як постачальника «останньої надії» підтверджується листом оператора ГТС від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X01J.

З вищевикладеного слідує, що споживача з ЕІС-кодом 56X01J було закріплено за постачальником «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В)

Відтак, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (відповідач, споживач) було укладено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", відповідно до пункту 2.1 якого за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

При цьому, відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

З аналізу вищевикладеного слідує, що вказаний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 655 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалами справи, позивачем свої зобов`язання було виконано у повному обсязі, а відповідачем спожито природний газ за період, а саме: з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 274 069,99 тис.м3; з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 1 319 601,59 тис.м3, про що свідчить: Акт № 11378 приймання -передачі природного газу від 31.08.2022 на суму 31 432 570,01 грн., рахунок на оплату (природний газ) № 23437 від 12.09.2022, Акт № 12411 приймання -передачі природного газу від 30.09.2022 на суму 140 652 511,78 грн., рахунок на оплату (природний газ) № 25840 від 10.10.2022.

Доказів постачання природного газу відповідачу у вказаний період іншим постачальником матеріали справи не містять, відповідачем відповідних доказів до суду також надано не було.

Пунктом 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з пунктом 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 статті 692 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.4. договору встановлено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу відповідача Акт № 11378 приймання - передачі природного газу від 31.08.2022 на суму 31 432 570,01 грн., рахунок на оплату (природний газ) № 23437 від 12.09.2022, Акт № 12411 приймання -передачі природного газу від 30.09.2022 на суму 140 652 511,78 грн., рахунок на оплату (природний газ) № 25840 від 10.10.2022.

Відповідно до пункту 4.3. договору, постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (пункт 4.4. договору).

Судом здійснено перевірку нарахованої позивачем суми боргу за поставлений відповідачу природний газ за загальний період з 01.08.2022 по 30.09.2022 та встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу природний газ з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 274 069,99 тис.м3 та з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 1 319 601,59 тис.м3 на загальну суму 172 085 081,79 грн.

При цьому матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано до суду доказів здійснення розрахунку із позивачем за спожитий природний газ за період з 01.08.2022 по 30.09.2022 на загальну суму 172 085 081,79 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 14217 від 31.05.2024 року) зазначає, що останній не визнає факт наявності між сторонами в період серпень-вересень 2022 року договірних відносин в межах договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» та наявності будь-яких зобов`язань з оплати грошових коштів, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за вказаний період, як перед постачальником «останньої надії», оскільки згідно пункту 3 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджений постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, чітко передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачу (за умови відсутності відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта) та оператору газорозподільної системи (за умови відсутності заборгованості перед постачальником «останньої надії»).

Також зазначає, що Законом України «Про ринок природного газу» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) в частині 2 статті 15 чітко передбачено, що - договір між постачальником "останньої надії" та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником "останньої надії", крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії.

В той же час, Позивач (як постачальник останньої надії) по відношенню до Відповідача обліковує заборгованість за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» в розмірі 649 230 746,67 грн., за період січень-лютий 2022 року, справа № 922/1629/24, розглядається господарським судом Харківської області.

Вищевикладене на думку відповідача свідчить про те, що позивач, як постачальник «останньої надії», обліковує по відношенню до відповідача заборгованість за період січень - лютий 2022 року, на законодавчому рівні частина 2 статті 15 Закону України «Про ринок природного газу», виключено можливість існування договірних відносин в межах договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» між позивачем та відповідачем, за заявлений період до стягнення (червень-липень 2022 року).

Також, на думку відповідача, твердження позивача про те, що укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, є хибними оскільки даний договір є нікчемним в силу закону та не може породжувати для сторін жодних правових наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю.

У зв`язку із чим, позивач не міг укласти договір з відповідачем як постачальник «останньої надії», а тому не мав підстав і застосовувати ціну згідно ПКМ України від 30.15.2015 року № 809.

Також, відповідач заперечує, що позивач є постачальником останньої надії для відповідача протягом 2022 року, оскільки згідно пункту 6 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 222, з 1 червня 2022 року та протягом дії воєнного стану, а також протягом шести місяців після його припинення або скасування ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" реалізує природний газ операторам газорозподільних систем у розмірі нормативних, понаднормованих втрат та виробничо-технологічних витрат, втрат, зумовлених воєнними діями та понесених у зв`язку із запобіганням/врегулюванням гуманітарних кризових ситуацій, на підставі договору купівлі-продажу природного газу за цінами та на умовах згідно з додатком 2.

При цьому, позивач звернувся до господарського суду з позовними заявами про стягнення заборгованості за природний газ з відповідача за 2022 рік, вказуючи, що останній є постачальником останньої надії для товариства протягом 2022 року, проте на переконання відповідача, дане твердження позивача не узгоджується з вимогами законодавства України, оскільки позивачем не доведено позовні вимоги ані в частині обсягів поставленого природного газу, а ні в частині суму заборгованості.

У відповіді на відзив (вх. № 14246 від 03.06.2024 року) позивач зокрема зазначає, що в силу норм Закону та нормативно-правових актів, типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" між сторонами був укладений автоматично з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу, тобто з 01.08.2022 року.

Факт укладання Типового договору з 01.08.2022 (включення позивача до реєстру споживачів відповідача, як постачальника «останньої надії», та віднесення газу, спожитого позивачем, до портфеля відповідача) підтверджується листами оператора ГТС від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X01J.

Щодо посилання відповідача на частину 2 статті15 Закону «Про ринок природного газу, зокрема зазначає, що період безперервного постачання природного газу та включення в Реєстр споживачів постачальника «останньої надії» обмежений строком може тривати до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу, однак кількість таких періодів не обмежена, а отже і кількість Типових договір не обмежена.

Також, позивач зазначає, що положення Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» 29 липня 2022 року №2479-IX. Даним законом внесено зміні до Закону України «Про ринок природного газу», а саме: «2) у Законі України "Про ринок природного газу" (Відомості Верховної Ради України, № 27, статті 234 із наступними змінами): абзац третій частини другої статті 15 доповнити словами "та оператор газорозподільної системи";». Відповідно, абз. 3 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про ринок природного газу» викладено в наступній редакції: «Договір між постачальником "останньої надії" та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником "останньої надії", крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператор газорозподільної системи. Частину другу статті 15 доповнено абзацом третім згідно із Законом № 1850-IX від 02.11.2021; із змінами, внесеними згідно із Законом № 2479-IX від 29.07.2022 року - зміни застосовуються виключно до правовідносин з 1 січня по 28 лютого 2022 року».

З вищевикладеного на думку позивача слідує, що Типовий договір, вважається укладеним з 01.08.2022 та є правомірним.

Приймаючи до уваги доводи позивача, суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими та звертає увагу на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату поставленого природного газу рахунок на оплату (природний газ) № 23437 від 12.09.2022 та рахунок на оплату (природний газ) № 25840 від 10.10.2022. Також, на адресу відповідача, крім рахунків на оплату, були направлені Акт № 11378 приймання - передачі природного газу від 31.08.2022 на суму 31 432 570,01 грн. та Акт № 12411 приймання - передачі природного газу від 30.09.2022 на суму 140 652 511,78 грн. на виконання вимог пункт у 4.4 договору засобами поштового зв`язку. Докази відправлення рахунків відповідачу з відміткою Укрпошти наявні у матеріалах справи.

Таким чином, укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів постачання природного газу відповідачу у вказаний період іншим постачальником, а тому спожиті об`єми природного газу автоматично включені оператором газотранспортної системи до портфеля постачальника "останньої надії" і доведенню іншим способом не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.06.2023 року у справі №904/2867/22.

Також суд не приймає викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення, а саме що оскільки позивач, як постачальник «останньої надії», обліковує по відношенню до відповідача заборгованість за період січень - лютий 2022 року, на законодавчому рівні частина 2 статті 15 Закону України «Про ринок природного газу», виключено можливість існування договірних відносин в межах договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» між позивачем та відповідачем, за заявлений період до стягнення (червень-липень 2022 року), що на думку відповідача свідчить про те, що даний договір є нікчемним в силу закону та не може породжувати для сторін жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, оскільки як вбачається із матеріалів справи № 922/1635/24 предметом розгляду є заборгованість за період з серпня 2022 року по вересень 2022 року, а не як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву червень-липень 2022 року.

У зв`язку зі чим, безпідставним є посилання відповідача, що правочин про укладення якого зазначає позивач у позовній заяві та який став підставою для заявлення позовних вимог про стягнення грошових коштів за період червень-липень 2022 року, є нікчемним в силу закону.

Крім того, будь-яких доказів у підтвердження викладених у відзиві обставин у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачем у визначені строки, до суду надано не було.

Суд звертає увагу, що пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74, статті 76, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З аналізу вищевикладеного слідує, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В той же час, доказів на підтвердження повної оплати поставленого у період з 01.08.2022 по 30.09.2022 року природного газу на суму 172 085 081,79 грн. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував, у зв`язку із чим, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у сумі 42 710 729,16 грн., 3% річних у сумі 6 951 743,64 грн. та інфляційних втрат у сумі 13 418 054,18 грн., суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 4.5. договору).

Як вбачається з розрахунку позивача, за порушення зобов`язань з оплати природного газу за серпень 2022 року, відповідачу нараховано пеню у розмірі 7 836 613,32 грн. за період з 01.10.2022 по 31.03.2023, 3% річних у розмірі 1 335 245,39 грн. за період 01.10.2022 по 29.02.2024 та інфляційні втрати у розмірі 3 140 116,62 грн.

За порушення зобов`язань з оплати природного газу за вересень 2022 року, відповідачу нараховано пеню у розмірі 34 874 115,84 грн. за період з 01.11.2022 по 30.04.2023, 3% річних у розмірі 5 616 498, 25 грн. за період з 01.11.2022 по 29.02.2024 та інфляційні втрати у розмірі 10 277 937, 56 грн.

Отже, за розрахунком позивача: загальна сума пені становить 42 710 729,16 грн., загальна сума 3% річних становить 6 951 743,64 грн., загальна сума інфляційних втрат становить 13 418 054,18 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 42 710 729,16 грн., 3% річних у сумі 6 951 743,64 грн. та інфляційних втрат у сумі 13 418 054,18 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

При цьому, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, заперечень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень, заперечень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір у розмірі 847 840,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ХАРКІВМІСЬКГАЗ" (61004, Харківська область, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 57/59, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) заборгованість у загальній сумі 235 165 608,77 грн. у тому числі: основний борг у сумі 172 085 081,79 грн.; пеня у сумі 42 710 729,16 грн.; три проценти річних у сумі 6 951 743,64 грн.; інфляційні втрати у сумі 13 418 054,18 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ХАРКІВМІСЬКГАЗ" (61004, Харківська область, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 57/59, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 847 840,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ).

Відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "ХАРКІВМІСЬКГАЗ" (61004, Харківська область, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 57/59, ).

Повне рішення складено "30" серпня 2024 р.

Суддя В.В. Усата

справа № 922/1635/24