ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2024 р. Справа№ 910/5483/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поліщука В.Ю.

суддів: Пантелієнка В.О.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання: Дюкарєва І.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року

у справі № 910/5483/23 (суддя Івченко А.М.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність, -

представники учасників справи не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23: визнано кредитором боржника у справі № 910/5483/23: АТ "А-Банк" з грошовими вимогами у сумі 224 318,94 грн., з яких: 11 529,76 грн. - вимоги другої черги, 207421,18 грн. - вимоги третьої черги, 5 368,00 грн. - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; зобов`язано керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог КУзПБ; зобов`язано керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів, з дня постановлення цієї ухвали; керуючому реструктуризацією боржника строк до 17.05.2024 року подати до Господарського суду міста Києва рішення, щодо погодженого плану реструктуризації боргів боржника або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі, інше.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою представниця ОСОБА_1 , адвокат Войтович Л.В., звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 скасувати, прийняти нову ухвалу, якою визнати грошові вимоги АТ «А-Банк» частково, а саме в частині основного боргу в розмірі 8 479 грн. 20 коп. та судового збору за подання Заяви із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство - 5 368 грн. 00 коп. Водночас, прохальна частина апеляційної скарги, зокрема, містила Клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2024 року, апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Поліщук В.Ю. (суддя-доповідач), судді: Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2024 року, відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23, повернення апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5483/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1

16.05.2024 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/5483/23/2777/24 від 15.05.2024 року матеріали справи №910/5483/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду у 2-ох томах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 13) ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_1 , адвоката Войтович Л.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.06.2024 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 року розгляд апеляційної скарги представниці ОСОБА_1 , адвоката Войтович Л.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 відкладено до 23.07.2024 року.

19.07.2024 року до суду апеляційної інстанції, від представниці ОСОБА_2 , адвоката Войтович Л.В. надійшла Заява про участь у судовому засіданні, що призначене на 23.07.2024 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 року, апеляційну скаргу у справі №910/5483/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поліщук В.Ю. (суддя-доповідач), судді Пантелієнко В.О., Демидова А.М. (у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 року апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 , адвоката Войтович Л.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Поліщук В.Ю. (суддя-доповідач), судді: Пантелієнко В.О., Демидова А.М.; розгляд апеляційної скарги призначено на 23.07.2024 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 року Заяву представниці ОСОБА_1 , адвоката Войтович Л.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 року у судовому засіданні оголошено перерву до 06.08.2024 року.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.08.2024 року, справу № 910/5483/23, передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Поліщук В.Ю. (суддя-доповідач), судді: Пантелієнко В.О., Отрюх Б.В. (у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 року прийнято справу № 910/5483/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.04.2024 року, до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Поліщук В.Ю. (суддя-доповідач), судді: Пантелієнко В.О., Отрюх Б.В.; розгляд апеляційної скарги призначено на 06.08.2024 року.

05.08.2024 року через підсистему «Електронний суд» від арбітражної керуючої Мотальової-Кравець В.Ю. надійшло Клопотання, в якому арбітражна керуюча просить апеляційний господарський суд оскаржувану ухвалу господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати вимоги АТ «Акцент Банк» частково, а саме в частині основного боргу - 8 479 грн 20 коп. та судового збору за подання Заява із кредиторськими вимоги у справі про банкрутство - 5 368 грн 00 коп.

Так, арбітражна керуюча Мотальова-Кравець В.Ю. зазначає, що 28.10.2023 року було отримано Заяву кредитора (грошові вимоги кредитора) АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 , а саме АТ «А-Банк» вказує на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Угодою про надання кредиту №АВН0СТ155104485 від 20.05.2016 року, існує заборгованість перед АТ «А-Банк», у сумі 218 950,94 грн.

Арбітражною керуючою Мотильовою-Кравець В.Ю. було розглянуто вимоги АТ «А-Банк» та визнані частково: - в частині основного боргу у сумі 8 479 грн 20 коп. - друга черга задоволення; судовий збір за подання Заяви із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство у сумі 5 368 грн. 00 коп. - до позачергово задоволення вимог кредиторів.

При розгляді Заяви АТ «А-Банк» з грошовими вимогами до ОСОБА_1 , арбітражною керуючою було встановлено, що АТ «Банк-Акцент» вказує в своїй Заяві, що ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується підписаною ним Анкетою-заявою. Керучій реструктуризацією було надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без печатки банку та дати затвердження. Керуючій реструктуризацією не зрозуміло коли саме були затверджені Умови та правила надання банківських послуг, Витяг яких був наданий до Заяви АТ «А-Банк», чи саме ці Умови та правила надання банківських послуг діяли на час укладення Договору з ОСОБА_1 . Крім цього, вивчивши анкету ОСОБА_1 , керуюча реструктуризацією звернула увагу на той факт, що відривна частина Анкети, яка повинна була бути передана ОСОБА_1 , після роз`яснення йому умов Договору присутня на самій Анкеті, що не надає доказів того, що АТ «А-Банк» було дотримано умови ознайомлення з усіма правилами та тарифами ОСОБА_1 по Договору, у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», таким чином не зрозуміло, чи розумів ОСОБА_1 всі умови Договору та не підтверджено приєднання ОСОБА_1 до них.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 року оголошено перерву в судовому засіданні до 27.08.2024 року.

У судове засідання 27.08.2024 року учасники справи не з`явились, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомлено, про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить матеріали справи.

Частиною 12 статті 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013 року, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012 року).

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційний господарський суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, апеляційний господарський суд вирішив розглядати цю справу за відсутності учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 269 ГПК України, апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу приписів ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, 21.10.2019 року введено в дію КУзПБ, відтак в цьому випадку застосуванню підлягають положення КУзПБ.

У квітні 2023 року фізична особа ОСОБА_1 звернувсь до місцевого господарського суду із Заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої КУзПБ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2023 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у визначений законом спосіб; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Мотальову-Кравець В.Ю.; заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно; встановлено керуючому реструктуризацією боржника строк до 15.07.2023 року для подачі до Господарського суду міста Києва відомостей про результати розгляду вимог кредиторів (письмові нормативно-обґрунтовані пояснення по кожному з кредиторів, витяги з державних реєстрів заборон щодо майна боржника, а також, при наявності, письмові заперечення боржника щодо вимог кредиторів), подавати докази повідомлення кредиторів про дату проведення попереднього засідання суду; встановлено керуючому реструктуризацією боржника строк до 07.08.2023 року для підготовки та подання до Господарського суду міста Києва плану реструктуризації боргів боржника; визначено дату проведення попереднього судового засідання на 09.08.2023 року; зобов`язано керуючого реструктуризацією у строк до 07.08.2023 року провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість; зобов`язано Головне управління ДПС у місті Києві надати керуючому реструктуризацією борги боржника та господарському суду інформацію про доходи боржника та членів його сім`ї і про майно, задеклароване такими особами при перетині кордону; зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601) надати керуючому реструктуризацією боргів боржника та суду інформацію про перетинання боржником та членами його сім`ї державного кордону за останні три роки; зобов`язано банки, небанківські надавачі платіжних послуг, емітенти електронних грошей надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про залишок коштів на рахунках/електронних гаманцях боржника.

19.06.2023 року було опубліковано повідомлення про відкриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

26.10.2023 року від АТ "А-Банк" надійшла Заява з грошовими вимогами до ОСОБА_1 , яка обґрунтовується наступним.

20.05.2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», що підтверджується підписаною Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

ОСОБА_1 скористався додатковою послугою Банку - "Швидка готівка". Відповідно до умов цієї послуги, ОСОБА_1 з допомогою сервісу "А24" уклав в електронній формі з Банком Кредитний договір № АВН0СТ155104485 від 20.05.2016 року у сумі 8 479,20 грн. строком на 6 місяців зі сплатою процентів у розмірі 0,12% річних, щомісячну винагороду у розмірі 5,99 в місяць, сплати відсотків, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 479,2 грн; погашення заборгованості здійснюється щомісяця.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит (перерахував на кредитну картку) у розмірі, відповідно до умов Договору.

ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, та іншими витратами відповідно до умов Договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за Кредитним договором, ОСОБА_1 станом на 07.06.2023 року має заборгованість - 218 950,94 грн., яка складається з:

- 8 479,20 грн. - заборгованість за кредитом;

- 3,16 грн. - заборгованість за процентами;

- 3 047,40 грн. - заборгованість з комісії;

- 207 421,18 грн. - заборгованість за пенею.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК, договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23: визнано кредитором боржника у справі № 910/5483/23: - АТ "А-Банк" з грошовими вимогами у сумі 224 318,94 грн., з яких: 11 529,76 грн. - вимоги другої черги, 207421,18 грн. - вимоги третьої черги, 5 368,00 грн. - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів; зобов`язано керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог КУзПБ; зобов`язано керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів, з дня постановлення цієї ухвали; керуючому реструктуризацією боржника строк до 17.05.2024 року подати до Господарського суду міста Києва рішення, щодо погодженого плану реструктуризації боргів боржника або рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі, інше.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представниця ОСОБА_1 , адвокат Войтович Л.В., звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 скасувати, та прийняти нову ухвалу, якою визнати грошові вимоги АТ «А-Банк» частково, а саме в частині основного боргу - 8 479 грн. 20 коп. та судового збору за подання Заяви із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство - 5 368 грн. 00 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є необґрунтованою та незаконною.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що АТ «А-Банк» вказує в Заяві про визнання кредиторських вимог, що ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується підписаною ним Анкетою заявою. Кредитором було надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг без печатки банку та дати затвердження.

Відтак, не зрозуміло коли саме були затверджені Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких був наданий до Заяви кредитора, чи саме ці Умови та правила надання банківських послуг діяли на час укладення Договору з ОСОБА_1 .

Крім того, скаржник зазначив, що відривна частина Анкети, яка повинна була бути передана ОСОБА_1 , після роз`яснення йому умов Договору присутня на самій Анкеті, що не надає доказів того, що АТ «А-Банк» було дотримано умови ознайомлення з усіма правилами та тарифами ОСОБА_1 по Договору, у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування», таким чином не зрозуміло, чи розумів ОСОБА_1 всі умови Договору та вказане не підтверджує приєднання ОСОБА_1 до них (Умов).

Поруч з цим, скаржник звертає увагу на те, що з Додатків до Заяви АТ «А-Банк» про визнання кредиторських вимог у Анкеті та Заяві ОСОБА_1 відсутні умови Договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії за обслуговування та сплати пені.

Так, Умови та правила надання банківських послуг, вказані кредитором на підтвердження грошових вимог, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви. В силу цього, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення зобов`язання. Разом з тим, надані кредитором матеріали не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб розумів ОСОБА_1 та погодився з ними.

Водночас, скаржник зазначає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні Договору з ОСОБА_1 АТ «А-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Скаржник вказує, що в Заяві АТ «А-Банк» від 20.05.2016 року, строк Договору становить 6 місяців, тобто до 19.11.2016 року, а оскільки жодних доказів здійснення платежів на погашення заборгованості після кінця терміну дії Договору АТ «А-Банк» не надано, то за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № АВН0СТ155104485 від 20.05.2016 року визнанню підлягають лише грошові вимоги в сумі фактично отриманих коштів ОСОБА_1 , а саме: 8479,20 грн. заборгованість за тілом кредиту.

Крім цього, скаржник наголошує, що місцевий господарський суд не надав будь-яких пояснень щодо застосуванням арбітражним керуючим Валерією Мотальовою-Кравець до вимог строку позовної давності в частині нарахованих процентів, комісії та пені, посилаючись лише на так звану «необгрунтованість».

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, 21.10.2019 року введено в дію КУзПБ, відтак в цьому випадку застосуванню підлягають положення КУзПБ.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи встановив, що відповідно до Заяви Позичальника №АВН0СТ155104485 від 20.05.2016 року, Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 8479 грн 02 коп. на строк 6 місяців. Строк з 20.05.2016 року по 19.11.2016 року включно, на наступні цілі: придбання споживчих товарів, зі сплатою за користування Кредитом та відсотків у розмірі 0,12 річних та щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 5.99 в місяць, на суму виданого кредиту, що сплачується щомісяця, у розмірі 1921 грн, починаючи з «16» по « 20» число наступного місяця, в обмін на зобов`язання Позичальника з повернення кедиту, сплати процентів, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту 479,2 грн, комісії в зазначенні в Заяві та Правилах та Умовах надання кредиту "Швидка готівка» строки.

Погашення заборгованості здійснюється щомісяця, у розмірі 1921,61 грн., які складаються із заборгованості за кредитом, процентами, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 19.11.2016 року.

Згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Заяві, Умовах та правилах понад 210 днів , щодо зобов?язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення.

Заборгованість за Кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою.

Кредит надається Банком шляхом зарахування грошових коштів на платіжну картку Позичальника № НОМЕР_1 .

Погашення заборгованості за Кредитом Позичальник здійснює шляхом зарахування грошей на рахунок № 1343, з якого Банк здійснює списання грошей на погашення заборгованості за Кредитом.

При порушенні Позичальником зобов?язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений у Умовах та правилах за кожний день прострочення.

Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках, відповідно до Умов та правил.

Позичальник дає згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації щодо його кредитної історії.

Позичальник доручає Банку здійснювати погашення заборгованості за Кредитом у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на платіжній картці Позичальника №184462 та відповідно до Умов та правил.

Таким чином, апеляційним господарський судом встановлено, що в Заяві Позичальника № АВ0СТ155104485 від 20.05.2016 року відсутні умови Договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії та сплати пені за обслуговування кредиту.

Крім того, апеляційним господарським судом встановлено, що Витяг з Умов і Правила надання банківських послуг в АТ «А-Банк» не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення зобов`язання.

Разом з тим, надані АТ «А-Банк» матеріали не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб розумів ОСОБА_1 та погодився з ними.

Надані АТ «А-Банк» Умови та Правила надання банківських послуг АТ «А-Банк», з огляду на їх мінливий характер, згідно вимог ст.ст. 207, 1055 ЦК України, щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту та відповідно до принципу правової визначеності, який реалізований у загальних вимогах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст. 203 ЦК України, - не можна вважати складовою кредитивного договору, якщо вони не підписані та не визначаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Договорі, який безпосередньо підписаний позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї Глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України. можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Виходячи зі змісту поняття публічності норми - ст.ст. 633, 634 ЦК України, можуть застосовуватись лише якщо умови цього договору реально доступні невизначеному колу осіб.

В цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг кредитора могли змінюватись самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним. Тобто, кредитор міг додати до Заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакції, що найбільш сприятливі для задоволення вимог.

Водночас, відсутні підстави вважати, що при укладенні Договору з ОСОБА_1 , АТ «А-Банк» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, наведеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.20219 року у справі № 342/180/17.

Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

До укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з наклаленням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов?язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід?ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, (наведено у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18.11.2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 року у справі №467/555/19).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Апеляційний господарський суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні Договору з ОСОБА_1 АТ «А-Банк» вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Спеціальна позовна давність встановлюється тривалістю у один рік зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як зазначено в Заяві Позичальника від 20.05.2016 року, строк Договору становить 6 місяців, тобто до 19.11.2016 року. Апеляційним господарським судом встановлено, що за період з моменту укладення Договору, АТ «А-Банк» не звертався до ОСОБА_1 з вимогою про повернення сум заборгованості.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов до висновків, що за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії №ABH0CT155104485 від 20.05.2016 року визнанню підлягають лише грошові вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 8 479 грн 20 коп. та в частині заборгованості за процентами у сумі 3 грн 16 коп., оскільки місцевий господарський суд зробив суперечливий, та такий, що ґрунтується на припущеннях висновок про наявність правових підстав для стягнення на користь АТ «А-Банк» 3 047 грн 40 коп. - заборгованості з комісії та 207 421 грн 18 коп. - заборгованості за пенею, як таких, що передбачені Договором, оскільки вимоги про стягнення пені та комісії за користування позиченими коштами за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України АТ «А-Банк» не пред`явив.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Як наслідок цього, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, і враховуючи оцінку спірних правовідносин учасників справи, з урахуванням мотивів цієї постанови, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі № 910/5483/23 слід скасувати в частині визнання кредитором АТ «А-Банк» у справі № 910/5483/23 щодо заборгованості за комісією у сумі 3047 грн 40 коп. та заборгованості за пенею у сумі 207 421 грн 18 коп.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 статті 277 ГПК України регламентовано, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку (з урахуванням мотивів цієї постанови), а саме на підставі ст. 276, п. 1-4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Відповідно з цим, ухвала Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 в частині визнання кредитором АТ «А-Банк» у справі № 910/5483/23 до ОСОБА_1 щодо заборгованості за комісією у сумі 3 047 грн 40 коп. та заборгованості за пенею у сумі 207 421 грн 18 коп. - підлягає скасуванню та прийняттю в цій частині нового судового рішення, яким слід визнати вимоги АТ «А-Банк» частково, а саме в частині основного боргу у сумі 8 479 грн 20 коп. та в частині заборгованості за процентами у сумі 3 грн 16 коп.

Крім того, апеляційний господарський суд, погоджується з висновками місцевого господарського суду, що визнанню також підлягають судові витрати за подання Заяви АТ «А-Банк» із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство у сумі 5 368 грн 00 коп.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 ГПК України встановлено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору відповідно до приписів Закону України "Про судовий збір", витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок АТ «А-Банк» в дохід державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 277, 281-284 ГПК, ст. 45 КУзПБ, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі № 910/5483/23 - задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 в частині визнання кредитором Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 заборгованості за комісією у сумі 3 047 грн 40 коп. та заборгованості за пенею у сумі 207 421 грн 18 коп. - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким:

У задоволенні кредиторських вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 в частині заборгованості за комісією у сумі 3 047 грн 40 коп. та заборгованості за пенею у сумі 207 421 грн 18 коп. - відмовити.

3. Викласти п. 1 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 в наступні редакції:

« 1. Визнати кредитором у справі №90/5483/23 до боржника ОСОБА_1 :

- Акціонерне товариство «Акцент-Банк» в сумі 16 897 грн 76 коп, з яких: 11 529 грн 76 коп. - вимоги другої черги та 5 368 грн 00 коп. - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів;

- у задоволенні кредиторських вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 в частині заборгованості за комісією у сумі 3 047 грн 40 коп. та заборгованості за пенею у сумі 207 421 грн 18 коп. - відмовити.»

4. В решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 року у справі №910/5483/23 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) в дохід Державного бюджету України 5944 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 47 коп. - судового збору, у зв`язку з розглядом апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції.

6. Справу № 910/5483/23 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши видати наказ на виконання п. 5 цієї постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 30.08.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено

ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя В.Ю. Поліщук

Судді В.О. Пантелієнко

Б.В. Отрюх