ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 902/1253/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В. В. - головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

скаржника - адвокат Бровко О.М.

ТОВ "Суффле Агро Україна" - адвокат Стеценко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів касаційну скаргу Фермерського господарства "Алмар"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

від 21.05.2024

у складі колегії суддів: Миханюк М.В. (головуючого), Коломис В.В., Саврія В.А.

та на ухвалу Господарського суду Вінницької області

від 07.03.2024

у складі судді : Тісецького С.С.

у справі № 902/1253/22

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна"

до Фермерського господарства "Алмар"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

1. В провадженні суду перебуває справа № 902/1253/22 за заявою ТОВ "Суффле Агро Україна" до ФГ "Алмар" про банкрутство.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024, зокрема, встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню арбітражним керуючим до реєстру вимог кредиторів Фермерського господарства "Алмар".

3. Не погодившись із винесеною ухвалою в частині визнання додаткових кредиторських вимог ТОВ "Суффле Агро Україна" та їх включення до реєстру вимог кредиторів, Фермерське господарство "Алмар" звернулося до Північно - західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

4. Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в частині перегляду додаткових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" залишено без змін.

Рух касаційної скарги

5. 11.06.2024 Фермерське господарство "Алмар" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024 у справі № 902/1253/22, в частині визнання додаткових кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних, яка сформована в системі "Електронний суд" 11.06.2024.

6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Фермерського господарства "Алмар" у справі № 902/1253/22 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024.

7. Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2024 у складі колегії суддів: Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я., серед іншого, відкрито касаційне провадження у справі № 902/1253/22 за касаційною скаргою Фермерського господарства "Алмар" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024, в частині визнання додаткових кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних і призначено розгляд касаційної скарги на 13.08.2024 о 10:45 год.

8. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12.08.2024 № 32.2-01/1801 у зв`язку із відпусткою суддів Васьковського О.В. та Погребняка В.Я. відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 902/1253/22.

9. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024, справу № 902/1253/22 за касаційною скаргою Фермерського господарства "Алмар" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024, в частині визнання додаткових кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних розподілено колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Картере В.І., Жукова С.В.

10. Ухвалою Верховного Суду від 12.08.2024 прийнято касаційну скаргу Фермерського господарства "Алмар" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024, в частині визнання додаткових кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних у справі № 902/1253/22, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Картере В.І., Жукова С.В. до свого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.

11. Не погоджуючись з ухваленою постановою Фермерським господарством "Алмар" подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині визнання додаткових кредиторських вимог ТОВ "Суффле Агро Україна" та їх включення до реєстру вимог кредиторів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог.

12. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

12.1 Судами попередніх інстанцій не взято до уваги аргументи боржника щодо правових наслідків укладення 31.10.2020 додатку № 3 до договору поставки від 01.01.2018 № поза межами строку дії цього договору, дія якого закінчилася 31.12.2018.

12.2 Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України, не враховано, що сторони не визначили строк дії договору поставки від 01.01.2018 № , а тому відповідно до положень статей 252, 254, 267 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним на один рік, відтак строк дії вказаного договору закінчився 31.12.2018.

12.3 Судами попередніх інстанцій не враховано, що жодна із додаткових угод не продовжує строку дії договору поставки від 01.01.2018 № , оскільки всі вони укладені поза межами строку договору поставки, а тому поставки товару у 2019, 2020 та 2021 роках відбулися не на підставі договору поставки, а на підставі рахунків та видаткових накладних, як окремих правочинів. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 910/14082/17, від 12.10.2018 у справі № 910/21671/17.

12.4 Судами попередніх інстанцій не враховано, що позивач має право на нарахування пені поза межами строку дії договору за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, яке мало місце під час дії цього договору, тобто виключно за прострочення оплати товарів, що були поставлені в період з 01.01.2018 по 31.12.2018. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/333/17.

12.5 Судами попередніх інстанцій не враховано, що сторони не погоджували збільшений розмір процентів річних, а додатки до договору не можуть вважатися такими, що збільшували розмір процентів річних, оскільки були укладені поза межами строку дії договору поставки та не мають зворотної дії в часі. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 910/14082/17, від 12.10.2018 у справі № 910/21671/17.

12.6 Судами попередніх інстанцій порушено положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України та помилково відмовлено в дослідженні доводів боржника щодо встановлення строків договору поставки від 01.01.2018 № через твердження які містяться в ухвалі 01.05.2023 про відкриття провадження у цій справі про банкрутство, оскільки вказані обставини у цій ухвалі не досліджувалися. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 5004/1694/11, від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21.

12.7 Судами попередніх інстанцій не враховано обставини скрутного становища боржника, те, що штрафні санкції заявлені кредитором становлять 12 504 % від основної суми боргу та підлягають зменшенню. При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 902/129/21, від 10.02.2022 у справі № 902/215/21.

13. Представник скаржника в судовому засіданні 13.08.2024 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених у ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

14. ТОВ "Суффле Агро Україна" подано відзив на касаційну скаргу в якому останнє просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

15. Представник ТОВ "Суффле Агро Україна" в судовому засіданні 13.08.2024 заперечила проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

16. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

17. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

18. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

19. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

19.1 Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження у цій справі. Визнано вимоги кредитора - ТОВ "Суффле Агро Україна" до ФГ "Алмар" в розмірі 5 140 800,00 грн - заборгованості (четверта черга вимог кредиторів); 24 810,00 грн - судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та 60 300,00 грн - авансування на депозитний рахунок суду грошової винагороди арбітражного керуючого. Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Плесюка О.С. Призначено попереднє засідання у справі на 08.08.2023.

19.2 Також, 04.05.2023 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Алмар" на офіційному веб-порталі судової влади України та надано строк кредиторам для пред`явлення до суду заяв з грошовими вимогами до боржника 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

19.3 06.06.2023 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява ТОВ "Суффле Агро Україна" № 4/б від 31.05.2023 (вх. № 01-36/579/23; здана на відправку до органу поштового зв`язку 31.05.2023) про визнання додаткових грошових вимог до боржника в розмірі 20 051 729,96 грн у справі № 902/1253/23.

19.4 Між ТОВ "Суффле Агро Україна" та ФГ "Алмар" було укладено договір поставки № від 01.01.2018, на підставі якого ТОВ "Суффле Агро Україна" здійснило поставку, а ФГ "Алмар" - отримало сільськогосподарських товарів на загальну суму 19 447 038,66 грн, що підтверджується видатковими накладними, доданими до заперечень кредитора на відзив Боржника від 08.02.2023, а також видатковими накладними від 13.02.2019, що додатково надавалися до письмових пояснень № 3/б від 28.03.2023 та були долучені до матеріалів справи.

19.5 Часткове погашення заборгованості Боржником за Договором поставки здійснювалося у різний спосіб упродовж тривалого строку (2019-2022 роки): стягнення приватними виконавцями Турським О.В. (стягнуто 401,50 грн) та Тимощуком В.В. (1 621 700,00 грн); шляхом оплати за договорами переведення боргу на ТОВ "Кластерфарт" (1 000 000,00 грн) та ТОВ "Зернофарт" (500 000,00 грн.); шляхом оплати самостійно боржником (8 218 013,58 грн); шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (2 807 083,64 грн).

19.6 Таким чином, остаточна сума заборгованості боржника перед кредитором за договором поставки становить 5 299 839,94 грн.

19.7 Однак, враховуючи, що фінансова аграрна розписка, що була видана ФГ "Алмар" на користь ТОВ "Суффле Агро Україна" та посвідчена 02.02.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А., зареєстрована у реєстрі за № 69 (далі - Аграрна розписка), заборгованість за якою була визнана кредиторською заборгованістю у даній справі, забезпечує Договір поставки, у розумінні п. 1.1.3 Договору поставки, приймаючи до уваги неприпустимість подвійного стягнення заборгованості, відповідно до положень статті 61 Конституції України, та діючи добросовісно, Кредитор зменшує основну заборгованість за Договором поставки на суму основного боргу за Аграрною розпискою, який складає 5 140 800,00 грн.

19.8 Таким чином, на даний момент, основний борг за Договором поставки складає 159 039,94 грн (5 299 839,94 грн - 5 140 800,00 грн = 159 039,94 грн).

19.9 Оскільки, станом на момент звернення із даною заявою борг ФГ "Алмар" залишається не погашеним, тому, кредитор вважає за необхідне до заявити кредиторські вимоги про стягнення основного боргу по Договору поставки у сумі 159 039,94 грн.

19.10 При цьому, кредитором, крім суми основного боргу пред`явлено до визнання також і вимоги щодо інфляційних, річних та штрафних санкцій.

19.11 Оскільки Договір поставки неодноразово пролонгувався сторонами, це призвело до зміни не лише строків оплати на поставки вчинені в різні роки, а і до зміни розмірів та об`ємів відповідальності Боржника за несвоєчасну оплату.

19.12 Так, в первинній редакції Договору поставки, п. 4.3. передбачав, що оплати здійснюються до 31.10.2018.

19.13 Крім того, п. 8.1. та п. 8.2. Договору поставки передбачали відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів: в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України; Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

19.14 Боржник не виконав свій обов`язок з оплати поставленого товару до 31.10.2018, однак, 30.01.2019 сторони уклали Додаток № 1 до Договору поставки, в якому домовились продовжити терміни оплати за Договором до 15.08.2019, а сума зобов`язання за Договором підлягала оплаті з врахуванням відсотків річних у розмірі 24%, при цьому нарахування, за погодженням сторін, відбувалося з 31.10.2018 (включно). Крім того, сторони погодили, що у разі прострочення зобов`язань на строк понад 15.08.2019 застосуванню підлягають усі штрафні санкції згідно Договору поставки.

19.15 Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2018 року становила - 3 676 660,76 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

19.16 У погоджений строк до 15.08.2019 Боржник заборгованість також не погасив.

19.17 Така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора: від приватних виконавців (платіжні доручення №№ 703 від 21.10.2019 на 401,50 грн, № 268 від 02.10.2020 на 1 414 000,00 грн, № 281 від 16.10.2020 на 56 979,63 грн); від ТОВ "Кластерфарт" згідно договору про переведення боргу № 22/7-20 від 22.07.2020 (платіжні доручення №№ 231 від 24.07.2020 на 200 000,00 грн, № 234 від 27.07.2023 на 200 000,00 грн, № 236 від 30.07.2020 на 100 000,00 грн, № 239 від 31.07.2020 на 500 000,00 грн; від боржника (платіжні доручення №№ 17 від 09.10.2020 на 150 000,00 грн, № 20 від 13.10.2020 на 200 000,00 грн, № 33 від 16.10.2020 на 150 000,00 грн, № 37 від 19.10.2020 на 705 279,63 грн.

19.18 На підставі вказаних положень Договору поставки, Додатку № 1 та статті 625 Цивільного кодексу України кредитор нарахував Боржнику: 24% річних на суму боргу за період з 31.10.2018 по 18.10.2020, які становлять 1 664 272,20 грн; інфляційні збитки на суму боргу за період з 31.10.2018 по 18.10.2020, які становлять 293 300,95 грн.

19.19 Також, Кредитор нарахував Боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 31.10.2018 по 18.10.2020, яка становить 1 930 185,92 грн.

19.20 Крім того, Кредитор нарахував штраф лише за 1 повний місяць невиконання зобов`язань Боржником - за вересень 2019 року, в розмірі 551 499,11 грн (3 676 660,76 грн * 15% = 551 499,11 грн).

19.21 30.01.2019 сторонами було укладено Додаток № 2 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2019 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2019 рік.

19.22 Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2019 року, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2019.

19.23 Крім того, п. 8.1. Договору поставки передбачав відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати.

19.24 Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2019 становила - 4 919 740,89 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

19.25 Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2019 не погасив.

19.26 Така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора: від приватного виконавця (платіжне доручення № 466 від 17.11.2020 на 150 720,37 грн); від ТОВ "Зернофарт" згідно договору про переведення боргу № І-035/2021 від 14.07.2021 (платіжні доручення №№ 133 від 14.07.2021 на 100 000,00 грн, 147 від 21.07.2021 на 400 000,00 грн); від боржника (платіжні доручення №№ 37 від 19.10.2020 на 94 720,37 грн, 39 від 23.10.2020 на 145 000,00 грн, 41 від 26.10.2020 на 45 000,00 грн, 101 від 18.08.2021 на 995 000,00 грн, 448 від 13.10.2021 на 300 000,00 грн, 479 від 26.10.2021 на 50 637,01 грн, 475 від 26.10.2021 на 302 376,57 грн, 484 від 27.10.2021 на 1 300 000,00 грн, 521 від 03.11.2021 на 280 000,00 грн, 161 від 11.11.2021 на 756 286,57 грн).

19.27 На підставі вказаних вище положень Договору поставки (з урахуванням умов Додатку № 2) та статті 625 Цивільного кодексу України кредитор нарахував Боржнику: інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 573 428,49 грн; 3% річних на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 271 161,66 грн.

19.28 Також, Кредитор нарахував Боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021 , яка становить 1 499 549,66 грн.

19.29 31.10.2020 сторонами було укладено Додаток № 3 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2021 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2021 рік.

19.30 Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2020-2021 роках, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2021.

19.31 Також, у жовтні 2020 року сторонами було укладено чотири специфікації, по яким 20.10.2020 та 29.10.2020 Кредитор поставив Товар Боржнику. Строк оплати у зазначених специфікаціях вказано - 31.10.2021.

19.32 Крім того, Сторони змінили п. 8.1. Договору поставки, яким передбачена відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів: в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 48 % річних від простроченої суми.

19.33 Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2020-2021 року становила - 10 850 637,01 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

19.34 Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2021 не погасив.

19.35 Така заборгованість була частково погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора та шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог: від боржника (платіжні доручення №№ 161 від 11.11.2021 на 243 713,43 грн, 165 від 12.11.2021 на 400 000,00 грн, 545 від 15.11.2021 на 150 000,00 грн, 172 від 16.11.2021 на 500 000,00 грн, 55 від 29.12.2021 на 300 000,00 грн, 60 від 30.12.2021 на 200 000,00 грн, 609 від 31.01.2022 на 200 000,00 грн, 936 від 23.08.2022 на 200 000,00 грн, 941 від 25.08.2022 на 100 000,00 грн, 950 від 26.08.2022 на 150 000,00 грн, 990 від 13.09.2022 на 200 000,00 грн, 1001 від 16.09.2022 на 100 000,00 грн); зарахування зустрічних однорідних вимог (2 807 083,64 грн 28.03.2023 ).

19.36 На підставі вказаних вище положень Договору поставки, Додатку № 3 та статті 625 Цивільного кодексу України, Кредитор нарахував Боржнику: 48% річних на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023 (01.05.2023 відкрито провадження у цій справі), які становлять 6 079 925,35 грн; інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, які становлять 2 354 420,27 грн.

19.37 Також, Кредитор нарахував Боржнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, яка становить 4 669 578,41 грн.

19.38 Загальний розмір додаткових кредиторських вимог становить 20 046 361,96 грн та складається з: основний борг за Договором поставки - 159 039,94 грн; 24 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 664 272,20 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 293 300,95 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 930 185,92 грн; штраф за Договором поставки - 551 499,11 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 573 428,49 грн; 3 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 271 161,66 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 1 499 549,66 грн; 48 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 6 079 925,35 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 2 354 420,27 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020 - 2021 роках - 4 669 578,41 грн.

20. Аргументи скаржника (пункти 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.5, 12.6 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на таке.

21. Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

22. Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

23. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

24. Положеннями частини першої статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

25. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо поставки та надання послуг на підставі договору поставки № від 01.01.2018 (п. 1.1. договору).

27. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

28. Згідно частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

29. Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

30. Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

31. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.01.2018 між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Продавець) та ФГ "Алмар" (Покупець) укладено договір поставки № (а.с. 106-115 т.1). Даний Договір є змішаним договором у розумінні частини статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю (п. 1.1). У відповідності до умов, зазначених у даному Договорі, Продавець зобов`язується поставляти а Покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення (п.п. 1.1.1). Загальний об`єм поставки - означатиме плановий об`єм поставки, зазначений у специфікаціях до даного Договору, або фактичний об`єм поставки відповідно до видаткових документів, що повинен відповідати плановому об`єму поставки +/-: 5 %. Загальна вартість поставки означатиме Загальний об`єм поставки, помножений на ціну (п. 1.2.). Умови даного Договору встановлюють загальні правила поставки вищезазначених сільськогосподарських товарів та поширюються на усі додаткові угоди, додатки, специфікації, що встановлюють додаткові умови продажу Товарів, укладені у 2018 році, незалежно від того, чи містять вони посилання на даний Договір, чи ні. При цьому, умови Договору застосовуються в об`ємі, що не суперечить вказаним додатковим угодам, додаткам чи специфікаціям. Дана норма, однак, не виключає можливості, що до інших додатків на продаж Товарів не застосовуватимуться умови даного Договору, якщо про це прямо зазначено у такому додатку. Номенклатура Товару, його кількість та ціна зазначаються у Специфікаціях до даного Договору. При оплаті Товару Покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі Продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості Покупця (п. 4.1.). Згідно п. 4.3., якщо інші умови оплати не будуть погоджені Сторонами, Покупець зобов`язується оплатити вартість Товару не пізніше 31 жовтня 2018 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік. Даний Договір складено у двох примірниках українською і англійською мовами по одному для кожної із Сторін. Усі примірники мають однакову юридичну силу. У разі розбіжностей Сторони керуються українським текстом. Договір діє з моменту підписання до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 9.6.). У разі пролонгації дії даного Договору на 2019 та наступні роки, вважатиметься, що посилання в тексті Договору на певні строки, події, додатки та специфікації 2018 року, будуть застосовуватися відповідно Сторонами на 2019 та подальші роки, якщо інше не буде погоджено Сторонами додатково (п.9.7.).

32. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.10.2020 між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Кредитор) та ФГ "Алмар" (Боржник) укладено договір про співпрацю та порядок погашення боргу, за умовами якого сторони погодили порядок погашення заборгованості Боржником, умови припинення виконавчого провадження, а також загальні умови подальшої співпраці в сезоні 2020/21 років, у тому числі порядок здійснення контролю Кредитором за погашенням заборгованості Боржником (а.с. 116-120 т.1). 31.10.2020 сторони підписали додаток № 3 до договору поставки від 01.01.2018 № , згідно якого сторони погодили продовжити строк дії договору на 2021 рік (а.с. 123-127). 12.11.2020 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору про співпрацю та порядок погашення боргу, за умовами якої сторони підтверджують, що станом на момент укладення Додаткової угоди прострочена заборгованість Боржника за договором поставки становить 4 619 350,51 грн, з яких: 2 658 933,04 грн основного боргу, 1 960 417,47 грн проценти, зі строком оплати до 31.10.2021 (а.с. 121-122).

33. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору поставки № від 01.01.2018 ТОВ "Суффле Агро Україна" поставило ФГ "Алмар" товар на загальну суму 19 447 038,66 грн, що підтверджується видатковими накладними за період з 15.03.2018 по 08.06.2021, з відповідним посиланням на договір поставки № та зазначенням у графі отримувача - голови ФГ "Алмар" Омельчука А.В., підпису та відтиску печатки ФГ "Алмар" (а.с. 128-182, 222-225 т.1). ФГ "Алмар" за отриманий товар розрахувалось частково.

34. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що розрахунок за отриманий товар відбувався наступним чином: шляхом зменшення заборгованості по договору поставки, внаслідок примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 2769 від 17.09.2019: приватним виконавцем Турським О.В. в межах виконавчого провадження ВП № 60234338 (стягнуто 401,50 грн) та приватним виконавцем Тимощуком В.В. в межах виконавчого провадження ВП № 62972028 (стягнуто 1 621 700,00 грн) (а.с. 226-234 т.1); шляхом оплати за договорами переведення боргу: № 22/7-20 від 22.07.2020 - на ТОВ "Кластерфарт" (1 000 000,00 грн) та № І-035/2021 від 17.07.2021 - на ТОВ "Зернофарт" (500 000,00 грн) (а.с. 235-240 т.1); шляхом оплати самостійно боржником (всього 8 218 013,58 грн) (а.с. 241-243 т.1); шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (2 807 083,64 грн) (а.с. 244-283 т.1). Таким чином, на момент звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, сума заборгованості боржника перед кредитором за договором поставки № від 01.01.2018 становила 5 299 839,94 грн.

35. Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, 02.02.2021 ФГ "Алмар" було видано фінансову аграрну розписку, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. та зареєстрована у реєстрі за № 69 (у реєстрі аграрних розписок - за № 5759). Вказана аграрна розписка встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 5 140 800,00 грн у строк до 20.09.2021 (включно) (п.1). Відповідно до п. 2 аграрної розписки, Кредитором та отримувачем коштів за цією Аграрною розпискою є ТОВ "Суффле Агро Україна". Цією Розпискою забезпечується виконання зобов`язань за Договором № від 01.01.2018, укладеним між Боржником та Кредитором (п.3). Вказана Аграрна розписка залишилась без виконання боржником в повному обсязі, на суму 5 140 800,00 грн., що і стало підставою для звернення ТОВ "Суффле Агро Україна" до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Алмар".

36. Ухвалою суду від 01.05.2023 було відкрито провадження у справі № 902/1253/22. Визнано вимоги кредитора - ТОВ "Суффле Агро Україна" до ФГ "Алмар", зокрема, в розмірі 5 140 800,00 грн - заборгованості (четверта черга вимог кредиторів).

37. При цьому, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, постановляючи вказану ухвалу 01.05.2023 судом першої інстанції було досліджено та надано оцінку договору поставки № від 01.01.2018, на забезпечення зобов`язань за яким 02.02.2021 Боржником було видано фінансову аграрну розписку на суму 5 140 800,00 грн (вимоги щодо якої було визнано судом при відкритті провадження у справі) та встановлено, що на виконання умов договору поставки № від 01.01.2018 ТОВ "Суффле Агро Україна" поставило ФГ "Алмар" товар на загальну суму 19 447 038,66 грн, що підтверджується видатковими накладними за період з 15.03.2018 по 08.06.2021 та встановлено загальну суму заборгованості боржника перед кредитором за договором поставки № від 01.01.2018, в розмірі 5 299 839,94 грн.

38. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.05.2023 у справі

№ 902/1253/22 залишено без змін.

39. В силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

40. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

41. Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

42. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

43. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

44. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

45. Відтак, судами в цьому випадку правомірно враховано зміст ухвали суду від 01.05.2023, якою було відкрито провадження у справі № 902/1253/22, із посиланням на положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

46. Судами встановлено, що з урахування загального розміру заборгованості за договором поставки № від 01.01.2018 за період 2018-2021 років, встановленого судом та розміру заборгованості за фінансовою аграрною розпискою, вимоги за якою були визнані при відкритті провадження у справі, основний борг за договором поставки № від 01.01.2018 наразі складає 159 039,94 грн (5 299 839,94 грн - 5 140 800,00 грн = 159 039,94 грн).

47. При цьому, судами встановлено, а скаржником не спростовано, що договір поставки № від 01.01.2018 та додатки до нього, в судовому порядку не оскаржувались, недійсними не визнавались.

48. Крім того, питання щодо строку дії договору поставки № від 01.01.2018 та обсягу поставок за таким договором в період 2018-2021 роки, Боржником не порушувалось.

49. Окрім того, як вже було зазначено, в період після 31.12.2018 (дата, якою на думку Боржника закінчив дію договір поставки) Боржник продовжував отримувати товар від Кредитора згідно договору поставки № від 01.01.2018, що підтверджується видатковими накладними з відповідним посиланням на такий договір; також Боржником до матеріалів справи разом з відзивом на заяву про відкриття провадження у справі було додано копії платіжних доручень про здійснення оплати заборгованості згідно договору № від 01.01.2018, які датовані вже після 31.12.2018.

50. При цьому, як встановлено судами матеріали справи не містять жодних доказів стосовно звернення Боржника до Кредитора щодо закінчення дії договору поставки № від 01.01.2018 або ж щодо невірного зазначення підстави поставки товару у видаткових накладних чи призначення платежу у платіжних дорученнях, датованих вже після 31.12.2018. Крім того, як на момент розгляду справи в суді першої, так і апеляційної інстанції, до суду не надано доказів щодо погашення Боржником заборгованості перед Кредитором в розмірі 159 039,94 грн або ж доказів в спростування заявлених вимог.

51. Враховуючи наведене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання додаткових грошових вимог до ФГ "Алмар" в частині 159 039,94 грн заборгованості за договором поставки

№ від 01.01.2018 підлягає задоволенню, а вказані вимоги визнанню з віднесенням їх до реєстру вимог кредиторів згідно положень статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства.

52. У зв`язку з невиконанням Боржником зобов`язань за договором поставки № від 01.01.2018, Кредитором крім суми основного боргу також було нараховано інфляційні збитки, річні, штраф та пеню, а саме: 24 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 664 272,20 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 293 300,95 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018 році - 1 930 185,92 грн; штраф за Договором поставки - 551 499,11 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 573 428,49 грн; 3 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 271 161,66 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019 році - 1 499 549,66 грн; 48 % річних, нарахованих на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 6 079 925,35 грн; інфляційні збитки, нараховані на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 2 354 420,27 грн; пеня, нарахована на заборгованість з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020-2021 роках - 4 669 578,41 грн.

53. Згідно частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

54. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

55. Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

56. Згідно частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

57. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

58. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

59. Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

60. Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

61. Відповідно до частини першої статті 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

62. Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

63. Згідно частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

64. Так, щодо заборгованості з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2018, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

64.1 В первинній редакції Договору поставки, п. 4.3. передбачав, що оплати здійснюються до 31.10.2018. Крім того, п. 8.1. та п. 8.2. Договору поставки сторони передбачали відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів: в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України; Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення. Боржник не виконав свій обов`язок з оплати поставленого товару до 31.10.2018.

64.2 30.01.2019 сторони уклали Додаток № 1 до Договору поставки, в якому домовились продовжити терміни оплати за Договором до 15.08.2019, а сума зобов`язання за Договором підлягала оплаті з врахуванням відсотків річних у розмірі 24%, при цьому нарахування, за погодженням сторін, відбувалося з 31.10.2018 (включно). Крім того, сторони погодили, що у разі прострочення зобов`язань на строк понад 15.08.2019 застосуванню підлягають усі штрафні санкції згідно Договору поставки.

64.3 Судами попередніх інстанцій встановлено, що заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2018 становила - 3 676 660,76 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку. У погоджений строк до 15.08.2019 Боржник заборгованість також не погасив. Така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора: від приватних виконавців; від ТОВ "Кластерфарт" згідно договору про переведення боргу № 22/7-20 від 22.07.2020; від боржника.

64.4 На підставі вказаних положень Договору поставки, Додатку № 1 та статті 625 Цивільного кодексу України, Кредитор нарахував Боржнику: 24% річних на суму боргу за період з 31.10.2018 - 18.10.2020, які становлять 1 664 272,20 грн; інфляційні збитки на суму боргу за період з 31.10.2018 -18.10.2020, які становлять 293 300,95 грн; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 31.10.2018 - 18.10.2020 , яка становить 1 930 185,92 грн; штраф за 1 повний місяць невиконання зобов`язань Боржником - за вересень 2019 року, в розмірі 551 499,11 грн (3 676 660,76 грн * 15% = 551 499,11 грн).

65. Щодо заборгованості оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2019, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

65.1 30.01.2019 сторонами було укладено Додаток № 2 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2019 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2019 рік. Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2019 року, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2019.

65.2 Крім того, п. 8.1. Договору поставки передбачав відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України.

65.3 Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2019 року становила - 4 919 740,89 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку. Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2019 не погасив. Така заборгованість була погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора: від приватного виконавця; від ТОВ "Зернофарт" згідно договору про переведення боргу № І-035/2021 від 14.07.2021; від боржника.

65.4 На підставі вказаних вище положень Договору поставки (з урахуванням умов Додатку № 2) та статті 625 Цивільного кодексу України, Кредитор нарахував Боржнику: інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 573 428,49 грн; 3% річних на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, які становлять 271 161,66 грн; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2019 по 10.11.2021, яка становить 1 499 549,66 грн.

66. Щодо заборгованості з оплати товару, отриманого за Договором поставки в 2020 та 2021, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

66.1 31.10.2020 сторонами було укладено Додаток № 3 до Договору поставки, яким погоджено продовження строку дії Договору поставки на 2021 рік, а посилання в тексті Договору на строки 2018 року мали застосовуватися відповідно на 2021 рік.

66.2 Таким чином, Сторони погодили поставку нових товарів Боржнику у 2020-2021 роках, строк оплати яких наставав, у відповідності до п. 4.3. - 31.10.2021.

66.3 Також, у жовтні 2020 сторонами було укладено чотири специфікації, по яким 20.10.2020 та 29.10.2020 Кредитор поставив Товар Боржнику. Строк оплати у зазначених специфікаціях вказано - 31.10.2021.

66.4 Крім того, Сторони змінили п. 8.1. Договору поставки, яким передбачена відповідальність за неналежне виконання/невиконання обов`язку з оплати вартості Товарів: в разі несвоєчасної оплати вартості Товарів Покупцем відповідно до Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 48 % річних від простроченої суми.

66.5 Заборгованість Боржника з оплати товару, поставленого протягом 2020-2021 становила - 10 850 637,01 грн, згідно видаткових накладних, наведених у переліку.

Боржник заборгованість у погоджений строк до 31.10.2021 не погасив.

66.6 Така заборгованість була частково погашена в подальшому коштами, що надходили на рахунок Кредитора від боржника та шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

66.7 На підставі вказаних вище положень Договору поставки, Додатку № 3 та статті 625 ЦК України, Кредитор нарахував Боржнику: 48% річних на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023 (01.05.2023 відкрито провадження у цій справі), які становлять 6 079 925,35 грн; інфляційні збитки на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, які становлять 2 354 420,27 грн; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу за період з 01.11.2021 по 30.04.2023, яка становить 4 669 578,41 грн.

67. Дослідивши та перевіривши розрахунок заявлених Кредитором до визнання вимог в частині нарахування зазначених вище штрафу, пені, річних та інфляційних, суди попередніх інстанцій дійшов висновку, що дані кредиторські вимоги відповідають умовам договору та положенням законодавства, розрахунок яких є арифметично правильним.

68. При цьому, доводи скаржника щодо позадоговірної поставки товару в період після 2018, що в свою чергу, на думку Боржника, виключає можливість нарахування договірних штрафу, пені, 24% та 48 % відсотків відповідно правомірно відхилено судами, оскільки як зазначено вище, судом першої інстанції при відкритті провадження, з урахуванням у сукупності положень умов договору поставки № від 01.01.2018, наявних в матеріалах справи первинних документів, було встановлено обсяг, строки та періоди поставки та наявність заборгованості за договором поставки № від 01.01.2018 за період з 15.03.2018 по 08.06.2021 (ухвала від 01.05.2023, залишена в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2023).

69. Аргументи скаржника (пункт 12.7 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими, а тому відхиляються Судом з огляду на таке.

70. Судом першої інстанції було розглянуто клопотання Боржника про зменшення штрафних санкцій до 10% від суми основного боргу, яке міститься у клопотанні/заяві б/н від 16.06.2023 про розгляд додаткових грошових вимог та додаткових пояснення б/н від 07.08.2023 щодо заперечень ТОВ "Суффле Агро Україна" на заяву про розгляд додаткових грошових вимог.

71. Судами встановлено, що посилаючись на положення статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та судову практику щодо зменшення судами розміру штрафних санкцій, Боржник вважає, що розмір штрафних санкцій слід зменшити до 10% від суми основного боргу, оскільки заявлені до стягнення штрафні санкції є несправедливо непомірним тягарем для Боржника і будуть джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для Кредитора. Кредитор просив суд включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги до Боржника в сумі 20 051 729,96 грн, з яких: 159 039,94 грн основний борг, 551 499,11 грн штраф, 8 099 313,99 грн пеня, 3 221 149,71 грн індекс інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних. Тобто, при сумі основного боргу 159 039,94 грн, розмір штрафних санкцій складає 19 887 322,02 грн. Практично всі штрафні санкції нараховано Кредитором під час дії воєнного стану в Україні. Також, щодо співмірності розміру штрафних санкцій, Боржник вказував на те, що наявність справи про банкрутство ФГ "Алмар" сама по собі підтверджує скрутне фінансове становище Боржника, в іншому випадку Боржник провів би розрахунки з Кредитором і не допускав би відкриття провадження у справі про банкрутство. Водночас, заявляючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, Боржник в прохальних частинах клопотання/заяви б/н від 16.06.2023 про розгляд додаткових грошових вимог та додаткового пояснення б/н від 07.08.2023 щодо заперечень ТОВ "Суффле Агро Україна" на заяву про розгляд додаткових грошових вимог, просив суд відхилити додаткові кредиторські вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна", в повному обсязі.

72. Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

73. Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

74. Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

75. За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

76. Право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

77. Верховним Судом неодноразово зазначалося, зокрема, в постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

78. Поряд з цим, відсотки річних та інфляційні втрати, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій.

79. Водночас, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

80. Отже зменшення розміру штрафу, пені і процентів річних є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

81. З огляду на викладене, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що боржник у цьому випадку не довів наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій; не навів поважних причин порушення зобов`язання починаючи з 2018, що стало підставою для застосування заходів відповідальності кредитором, обмежившись лише зазначенням того, що заявлені штрафні санкції є непомірним тягарем для Боржника, з посиланням на наявність справи про банкрутство щодо Боржника та нарахування практично всіх штрафних санкцій у період дії воєнного стану в Україні; та наведенням судової практики; не зазначено причин не проведення оплати за отриманий товар у визначені строки та не доведено поважності причин пропуску таких строків, які настали в тому рахунку і до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

82. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

83. При цьому, розмір пені, відсотків річних та штрафу був погоджений сторонами при укладенні Договору поставки та в подальшому додатків до нього.

84. Окрім того, судами встановлено, що станом на день розгляду справи зобов`язання як за договором поставки так і за аграрною розпискою Боржником виконані не були (сума боргу становить 5 299 039,94 грн (5 140 800,00 грн за аграрною розпискою, вимоги визнані судом 01.05.2023 та 159 039,94 грн основний борг (залишок боргу, заявлений у даній заяві).

85. При цьому, судами попередніх інстанцій правомірно зазначено про те, що в умовах воєнного стану сторони знаходяться у рівних умовах ведення бізнесу та однаково несуть тягар наслідків збройної агресії російської федерації.

86. Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

87. Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

88. Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

89. З огляду на викладене, також помилковими є посилання скаржника на те, що судами було перекладено обов`язок доказування наявності підстав для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій на боржника.

90. Також, згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

91. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

92. При цьому, аргументи скаржника (пункти 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.5, 12.6 постанови) фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

93. Крім того, на висновки у наведених постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 927/333/17, від 15.06.2018 у справі № 910/14082/17, від 12.10.2018 у справі № 910/21671/17, від 13.10.2020 у справі № 5004/1694/11, від 07.12.2021 у справі № 902/129/21, від 10.02.2022 у справі № 902/215/21, від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21 скаржник послався, виокремивши їх із контексту вказаних судових рішень, не урахувавши викладених в рішеннях правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у справі № 902/1253/22 доказів та встановлених фактичних обставин, зокрема, щодо того, що на виконання умов договору поставки № від 01.01.2018 ТОВ "Суффле Агро Україна" поставило ФГ "Алмар" товар на загальну суму 19 447 038,66 грн, що підтверджується видатковими накладними за період з 15.03.2018 по 08.06.2021, з відповідним посиланням на договір поставки № та зазначенням у графі отримувача - голови ФГ "Алмар" Омельчука А.В., підпису та відтиску печатки ФГ "Алмар", договір поставки № від 01.01.2018 та додатки до нього, в судовому порядку не оскаржувались, недійсними не визнавались, питання щодо строку дії договору поставки № від 01.01.2018 та обсягу поставок за таким договором в період 2018-2021 боржником не порушувалось, платіжні доручення про здійснення оплати заборгованості згідно договору № від 01.01.2018 датовані вже після 31.12.2018, 02.02.2021 ФГ "Алмар" було видано фінансову аграрну розписку, яка встановлює безумовне грошове зобов`язання Боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 5 140 800,00 грн у строк до 20.09.2021, якою (розпискою) забезпечується виконання зобов`язань за Договором № від 01.01.2018.

94. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

95. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

96. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

97. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

98. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

99. Оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам закону відповідають.

100. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

101. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних ухвали в оскаржуваній частині та постанови були дотримані.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Фермерського господарства "Алмар" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024, в частині визнання додаткових кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних у справі № 902/1253/22 залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 07.03.2024, в частині визнання додаткових кредиторських вимог та включення до реєстру вимог кредиторів вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 551 499,11 грн штрафу, 8 099 313,99 грн пені, 3 221 149,71 грн індексу інфляції та 8 015 359,21 грн відсотків річних у справі № 902/1253/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді С. В. Жуков

В. І. Картере