ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року Справа № 915/16/24(915/1888/23)

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Давченко Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (Харківська обл., Зміївський р-н, м. Зміїв, вул. Харківська, буд. 86А; ідентифікаційний код 40136385)

до відповідача: Фермерського господарства «ДЕМЕТРА.» (Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Новофедорівка, вул. Приморська, буд. 49Б; ідентифікаційний код 36742996)

про: стягнення 3271916,32 грн.

у межах справи № 915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства «ДЕМЕТРА.» ()

розпорядник майна: арбітражний керуючий Пляка Сергій Валерійович (РНОКПП НОМЕР_1 ; 54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 15, оф. 409).

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства ДЕМЕТРА. ().

Провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства ДЕМЕТРА. відкрито ухвалою суду від 30.01.2024, цією ж ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Пляку С.В. указано порядок та строк заявлення кредиторами грошових вимог до боржника та ін.

Відповідне оголошення оприлюднено на сайті Вищого господарського суду України 01.02.2024 за №72420 із зазначенням строку та порядку заявлення кредиторами грошових вимог до боржника.

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд» 21.12.2023 (вх. №16732/23 від 21.12.2023), в якій просить суд стягнути з Фермерського господарства «ДЕМЕТРА.» грошові кошти в загальній сумі 3271916,32 грн., яка складається з: 2259581,88 грн. основного боргу за договором постачання № ОД/06/2021 від 02.07.2021, 144835,62 грн. пені, 742115,57 грн. 30% штрафу від суми специфікацій, по яких допущено прострочення оплати, 99215,55 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит), 13810,81 грн. інфляційних втрат, 12356,89 грн. 3% річних.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором поставки, а саме, зобов`язань щодо своєчасної оплати за товар, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у спірній сумі, на яку нараховано відсотки, пеню та інфляційні втрати.

Позивач також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2023 головуючим у справі № 915/1888/23 визначено суддю Адаховську В.С.

Ухвалою суду від 15.01.2024 (суддя Адаховська В.С.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 12.02.2024.

Ухвалою суду від 06.02.2024 матеріали справи № 915/1888/23 передано головуючому судді, у провадженні якого перебуває справа № 915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства ДЕМЕТРА.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 12.02.2024 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 915/1888/23 та згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.02.2024, на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено головуючим у справі № 915/1888/23 суддю Давченко Т.М.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.02.2024 (суддя Давченко Т.М.) прийнято справу № 915/1888/23 до свого провадження для розгляду в межах справи № 915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства ДЕМЕТРА. та присвоєно їй номер 915/16/24(915/1888/23). Постановлено розгляд справи почати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 29.02.2024 не змінюючи суті, внесено виправлення до ухвали Господарського суду Миколаївської області від 29.02.2024, зазначивши правильний номер справи 915/16/24(915/1888/23) та доповнено вступну частину ухвали наступними відомостями: «у межах справи № 915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства ДЕМЕТРА. (57437, Миколаївська область., Миколаївський район, с. Новофедорівка, вул. Приморська, буд. 49Б; ідентифікаційний код 36742996). Розпорядник майна: арбітражний керуючий Пляка Сергій Валерійович (адреса: а/с 8, м. Миколаїв, 54017)».

Ухвали суду від 29.02.2024 направлялися відповідачу до електронного кабінету через систему «Електронний суд» та згідно довідок про доставку електронного листа, доставлені до його електронного кабінету 29.02.2024.

Відповідач не скористався наданим йому ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Згідно із ч 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

02.07.2021 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (постачальник) та відповідачем Фермерським господарством «ДЕМЕТРА.» (покупець) було укладено договір поставки, що підтверджується копією договору № ОД/06/2021 від 02.07.2021, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов`язується зобов`язується в строки, визначені договором, передати у власність покупця (поставити) насіння сільськогосподарських культур, мінеральні добрива, засоби захисту рослин, або інше (далі «товар»), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість.

Згідно п. 1.2 договору найменування, загальна кількість, асортимент (номенклатура), комплектність (та/або інші характеристики), а також термін поставки і оплати товару, що постачається, визначається у специфікаціях, які є невід`ємними додатками до цього договору.

Термін поставки товару визначається у специфікаціях (п. 3.5 договору).

Згідно п. 3.8, п. 3.9 договору перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі товару та підписання видаткових накладних на товар. Підписання покупцем видаткової накладної також засвідчує факт передачі разом з товаром усієї товаросупровідної документації, в тому числі сертифікатів якості.

Згідно п. 4.1, п. 4.2 договору вартість (ціна) і термін оплати товару визначається у додатках до цього договору специфікаціях. Загальна вартість товару з ПДВ визначається шляхом складання вартості окремих партій товару, визначених у додатках до цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору покупець зобов`язаний неухильно дотримуватися строків оплати, що передбачені у специфікаціях.

За порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує спричинені нею збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 8.1 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині фінансових зобов`язань до моменту повного виконання сторонами узятих на себе за даною угодою зобов`язань.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

10.03.2023 сторонами підписано специфікацію № 14-НАС(К) до договору поставки від 02.07.2021, відповідно до якої позивач зобов`язується передати (поставити) відповідачу сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника ЛГ 5555КЛП Круїзер) в кількості 120 тон, загальною вартістю з ПДВ - 684000,00 грн. Строк поставки до 03.04.2023. Вартість товару оплачується покупцем в наступному порядку: 136800,00 грн. 03.04.2023; 547200,00 грн. 02.10.2023.

13.03.2023 сторонами підписано специфікацію №15-ЗЗР до договору поставки від 02.07.2021, відповідно до якої позивач зобов`язується передати (поставити) відповідачу товар в асортименті, кількістю 3000 л, на загальну суму 1125000,00 грн. Строк поставки до 17.03.2023. Вартість товару оплачується покупцем в наступному порядку: 225000,00 грн. 15.08.2023; 900000,00 грн. 13.10.2023.

14.03.2023 сторонами підписано специфікацію №16-ЗЗР(К) до договору поставки від 02.07.2021, відповідно до якої позивач зобов`язується передати (поставити) відповідачу товар в асортименті, загальною кількістю 125 л. та 7,5 кг, на загальну суму 51780,15 грн. Строк поставки до 15.03.2023. Вартість товару оплачується покупцем в наступному порядку: 10356,03 грн. 24.03.2023; 41424,12 грн. 15.10.2023.

02.05.2023 сторонами підписано специфікацію №17-ЗЗР(К) до договору поставки від 02.07.2021, відповідно до якої позивач зобов`язується передати (поставити) відповідачу товар в асортименті, загальною кількістю 500 л., на загальну суму 315780,00 грн. Строк поставки до 03.05.2023. Вартість товару оплачується покупцем в наступному порядку: 63156,00 грн. 05.05.2023; 252624,00 грн. 16.10.2023.

01.06.2023 сторонами підписано специфікацію №19-ЗЗР(К) до договору поставки від 02.07.2021, відповідно до якої позивач зобов`язується передати (поставити) відповідачу товар в асортименті, загальною кількістю 30 л., на загальну суму 19123,20 грн. Строк поставки до 09.06.2023. Вартість товару оплачується покупцем в наступному порядку: 3824,64 грн. 06.06.2023; 15298,56 грн. 16.10.2023.

24.07.2023 сторонами підписано специфікацію №21-ЗЗР(К) до договору поставки від 02.07.2021, відповідно до якої позивач зобов`язується передати (поставити) відповідачу товар в асортименті, загальною кількістю 720 л., загальною вартістю 278035,20 грн. Строк поставки до 31.07.2023. Вартість товару оплачується покупцем в наступному порядку: 55607,04 грн. 31.07.2023; 222428,16 грн. 15.10.2023.

Вказане підтверджується копіями специфікацій, що містяться в матеріалах справи. Специфікації містять підписи та печатки сторін.

Позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 2473718,55 грн. та на виконання умов договору сторонами було підписано наступні видаткові накладні:

- № ТДАГ1212 від 16.03.2023 на суму 684 000,00 грн.;

- № ТДАГ9633 від 01.08.2023 на суму 1125000,00 грн.;

- № ТДАГ6589 від 06.06.2023 на суму 41647,50 грн.;

- № ТДАГ1214 від 16.03.2023 на суму 10132,66 грн.;

- № ТДАГ4278 від 05.05.2023 на суму 315780,00 грн.;

- № ТДАГ6349 від 02.06.2023 на суму 19123,20 грн.;

- № ТДАГ9432 від 25.07.2023 на суму 278035,20 грн.

Вказане підтверджується копіями видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи. В накладних містяться посилання на договір № ОД/06/21 від 02.07.2021. Накладні містять підписи та печатки сторін.

Відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти за поставлений товар за договором поставки у загальній сумі 214136,67 грн. згідно наступних платежів:

- 13.03.2023 сплачено 136800,00 грн., згідно платіжної інструкції №398 від 13.03.2023;

- 15.03.2023 сплачено 10356,03 грн., згідно платіжної інструкції №400 від 15.03.2023;

- 03.05.2023 сплачено 63156,00 грн., згідно платіжної інструкції №DOC34 від 03.05.2023;

- 01.06.2023 сплачено 3824,64 грн., згідно платіжної інструкції №01/06/20237 від 01.06.2023.

Вказане підтверджується копіями платіжних інструкцій, що містяться в матеріалах справи, в яких містяться посилання на відповідні рахунки на оплату за товар.

30.11.2023 на адресу відповідача позивачем направлена претензія вих. №1/17 від 17.11.2023 на суму 2259581,88 грн., в якій позивач просить сплатити наявну заборгованість, що підтверджується копією претензії з доказом її направлення на адресу відповідача.

В матеріалах справи міститься Акт звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.02.2023 по 29.11.2023, за яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 2259581,89 грн.

Вказаний Акт звірки взаємних розрахунків містить лише підпис представника позивача. Вказаний акт не підписаний з боку відповідача. Таким чином, актом не підтверджується факт погодження відповідача із викладеними у ньому даними, зокрема щодо суми боргу.

За твердженнями позивача, що не спростовано відповідачем, товар відповідно до специфікацій та накладним відповідачем було прийнято в повному обсязі, претензій щодо якості та/або комплектності товару від відповідача не надходило. Станом на дату подання позову загальна несплачена заборгованість відповідача становить 2259581,88 грн.

Як встановлено судом умови договору щодо поставки товару згідно підписаних специфікації позивачем виконані.

Відповідач здійснив оплату частково на суму 214136,67 грн., сума у розмірі 2259581,88 грн. залишається несплаченою.

Докази сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар в порядку та строки, визначені договором, у матеріалах справи відсутні.

Правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору поставки врегульовані положеннями ст.ст. 265-270 ГК України (загальні положення про поставку).

Виконання цивільних і господарських зобов`язань, які виникли з договору, врегульовано відповідними положеннями ГК та ЦК про договір та зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1. ст. 174 ГК господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 193 ГК суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною ч. 4 ст. 193 ГК передбачено, що управнена сторона має право не приймати виконання зобов`язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов`язання.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором призвело до порушення умов договору та прав позивача на своєчасне та повне отримання оплати.

Згідно ч. 2 ст. 20 ГК кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі.

Таким чином, з урахуванням положень вищенаведених статей ЦК та ГК щодо обов`язковості виконання умов договору та взятих його сторонами зобов`язань, передбаченого ч. 3 ст. 692 ЦК права позивача вимагати оплату поставленого товару, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті товару у розмірі 2259581,88 грн. є обґрунтованими, законними і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат, а також штрафу та 24% відсотків річних, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 №924/532/19).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.3 договору поставки за порушення строків виконання зобов`язань за цим договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 8.4 договору поставки у разі недотримання покупцем термінів оплати вже відпущеного йому товару, що узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях, постачальник має право виставити покупцю рахунок на сплату неустойки у вигляді: штрафу у розмірі 30% від загальної суми специфікації, по якій допущено прострочення.

Відповідно до п. 8.5 договору поставки у разі порушення строку оплати за поставлений товар, що узгоджений сторонами у відповідних специфікаціях, покупець, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за вимогою постачальника сплачує постачальнику 24% річних. Зазначені річні нараховуються на суму простроченого зобов`язання з оплати товару з моменту виникнення такого прострочення до дати повного розрахунку за поставлений товар.

Позивач згідно наданого розрахунку просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 144835,62 грн., інфляційні втрати у розмірі 13810,81 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами (24%) у розмірі 99215,55 грн., 30% штрафу у розмірі 742115,57 грн.

Судом за допомогою програми IpLex здійснено перерахунок пені, з урахуванням вірно визначеного періоду прострочення зобов`язання окремо за кожною специфікацією, та встановлено, що розмір пені загалом становить 142583,09 грн., а саме:

- за специфікацією №14-НАС(К) від 10.03.2023 розмір пені за період прострочення зобов`язання з 03.10.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 547200,00 грн. 35020,80 грн.

- за специфікацією №15-ЗЗР від 13.03.2023 розмір пені за період прострочення зобов`язання з 16.08.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 225000,00 грн. 26975,34 грн., та з 14.10.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 900000,00 грн. 46750,69 грн.;

- за специфікацією №16-ЗЗР(К) від 14.03.2023 розмір пені за період прострочення зобов`язання з 16.10.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 41424,12 грн. 2060,99 грн.;

- за специфікацією №17-ЗЗР(К) від 02.05.2023 розмір пені за період прострочення зобов`язання з 17.10.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 252624,00 грн. 12292,06 грн.;

- за специфікацією №19-ЗЗР(К) від 01.06.2023 розмір пені за період прострочення зобов`язання з 17.10.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 15298,56 грн. 744,39 грн.;

- за специфікацією №21-ЗЗР(К) від 24.07.2023 розмір пені за період прострочення зобов`язання з 01.08.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 55607,04 грн. 7672,25 грн., розмір пені за період з 16.10.2023 по 08.12.2023 на суму боргу у розмірі 222428,16 грн. - 11066,57 грн.

Отже, належний до стягнення з відповідача розмір пені становить 142583,09 грн.

В частині вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2252,53 грн. (144835,62 грн. 142583,09 грн. ) слід відмовити.

Судом за допомогою програми IpLex здійснено перерахунок інфляційних втрат, з урахуванням вірно визначеного періоду прострочення зобов`язання окремо за кожною специфікацією, та встановлено, що розмір інфляційних втрат загалом становить 11577,60 грн.

Отже, належний до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат становить 11577,60 грн.

В частині вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2233,21 грн. (13810,81 грн. 11577,60 грн.) слід відмовити.

Судом також здійснено перерахунок 24% річних, з урахуванням вірно визначеного періоду прострочення зобов`язання окремо за кожною специфікацією, та встановлено, що розмір 24% річних загалом становить 97718,94 грн.

Отже, належний до стягнення з відповідача розмір 24% річних становить 97718,94 грн.

В частині вимоги позивача про стягнення з відповідача 24% річних у розмірі 1496,61 грн. (99215,55 грн. 97718,94 грн.) слід відмовити.

Судом перевірено надані позивачем розрахунки 30% штрафу та встановлено, що вони є арифметично правильними та вірними.

Отже, належний до стягнення з відповідача розмір штрафу становить 742115,57 грн.

Позивач згідно розрахунку відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховує 3 % річних за кожною специфікацією на суму боргу за відповідний період прострочення зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, сторонами договору в п. 8.5 узгоджено, що у разі порушення строку оплати за поставлений товар, що узгоджений сторонами у відповідних специфікаціях, покупець, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за вимогою постачальника сплачує постачальнику 24% річних. Зазначені річні нараховуються на суму простроченого зобов`язання з оплати товару з моменту виникнення такого прострочення до дати повного розрахунку за поставлений товар.

Тобто, сторонами договору змінено встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України розмір процентів річних, про що свідчать узгоджені сторонами умови договору.

Отже, нарахування позивачем 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає такими, що суперечать вимогам діючого законодавства та умовам договору.

З огляду на викладене, в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних слід відмовити.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 13 ГПК).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК).

Учасники справи, зокрема зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст. 76,77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73, 74, 76-79, 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ДЕМЕТРА.» (Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Новофедорівка, вул. Приморська, буд. 49Б; ідентифікаційний код 36742996) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (Харківська обл., Зміївський р-н, м. Зміїв, вул. Харківська, буд. 86А; ідентифікаційний код 40136385) грошові кошти у загальній сумі 3253577,08 грн., з якої: 2259581,88 грн. основний борг; 142583,09 грн. пеня; 11577,60 грн. інфляційні втрати; 97718,94 грн. 24% річних; 742115,57 грн. 30% штрафу, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 48803,65 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Т.М. Давченко