ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року Справа № 903/246/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 (повний текст складено 24 травня 2024 року) та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 (повний текст складено 03 червня 2024 року, суддя Якушева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект"

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство"

про стягнення 39647,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" про стягнення 39647,07 грн., з яких 38250 грн. заборгованості за роботи, виконані на підставі договору №2 на виконання робіт (послуг) із землеустрою від 06 січня 2022 року, 926,10 грн. збитків, завданих інфляцією, 470,97 грн. процентів річних, а також 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №2 на виконання робіт (послуг) із землеустрою від 06 січня 2022 року щодо повної та своєчасної оплати за виконані роботи.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" про стягнення 39647,07 грн.

Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" 38250 грн. заборгованості; 926 грн. 10 коп. збитків, завданих інфляцією; 470 грн. 97 коп. процентів річних; 2422 грн. 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 38250 грн. Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що сама лише відсутність виставлених рахунків-фактур не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що між сторонами підписано акти здачі-приймання виконаних робіт за договором №2 від 06 січня 2022 року без зауважень.

Не погодившись із винесеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року в справі №903/246/24 повністю, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт стверджує, що на підставі пункту 3.1. Договору зобов`язання з оплати послуг виникає з моменту отримання рахунку-фактури та актів виконаних робіт, а оскільки рахунки позивачем виставлені не були, строк виконання грошового зобов`язання для відповідача не настав, що судом першої інстанції при прийняті рішення не взято до уваги. Тоді як, під час надання послуг необхідно приділяти увагу не тільки змісту договору, а також правильному оформленню всіх документів первинного бухгалтерського обліку, тому що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Скаржник зауважує, що одностороння відмова від договору можлива тільки у випадках, якщо право на таку відмову встановлено договором. Тобто позивач в одностронньому порядку не мав права вирішити, що виставлення рахунків-фактур для оплати є не обов`язковим.

Листом №903/246/24/3822/24 від 05 червня 2024 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 червня 2024 року у справі №903/246/24 залишено без руху апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24. Зобов`язано апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати опис вкладення у цінний лист, як доказ надсилання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" та докази сплати 908,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

24 червня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2024 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді Миханюк М.В. у період з 17 червня 2024 року по 19 липня 2024 року, судді - члена колегії Коломис В.В. у період з 14 червня 2024 року по 19 липня 2024 року, судді - член колегії Саврія В.А. у період з 17 червня 2024 року по 19 липня 2024 року включно внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний склад суду: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01 липня 2024 року у справі №903/246/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24. Запропоновано позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Крім того, додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" про ухвалення додаткового рішення.

Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, ) в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" (вул. Ковельська, 42, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" (вулиця Героїв УПА, м. Львів, 79015, ) 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Апелянт стверджує, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн неспівмірна з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді та тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат.

Відповідач вважає, що виготовлення позовної заяви і одночасне вивчення матеріалів справи не вимагало значного обсягу технічних робіт. Окрім того, згідно Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що протягом 2023 - 2024 років позивачем були підготовлені однотипні позови із іншими філіями лісового господарства, тобто фактично на момент пред`явлення позову, форма позову уже була готова, і підготовка процесуальних документів не потребувала значного часу чи необхідність вивчення певних нормативних актів, тощо.

Крім того, скаржник звертає увагу, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача відповідачу не направлялась і суд першої інстанції не повідомляв філію "Камінь-Каширське лісове господарство" ДП "Ліси України" про розгляд клопотання представника позивача про ухвалення додаткового рішення, що позбавило можливості апелянта подати додаткові пояснення та заперечення щодо стягнення коштів в сумі 5000,00 грн правової допомоги.

Протоколом передачі справи раніше визначено складу суду від 26 червня 2024 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді Миханюк М.В. у період з 17 червня 2024 року по 19 липня 2024 року, судді - члена колегії Коломис В.В. у період з 14 червня 2024 року по 19 липня 2024 року, судді - член колегії Саврія В.А. у період з 17 червня 2024 року по 19 липня 2024 року включно внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний склад суду: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01 липня 2024 року у справі №903/246/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24. Об`єднано апеляційні скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження.

03 липня 2024 року від ТОВ "Західземлепроект" через систему "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, в якій позивач просить суд додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" від 18 червня 2024 року без задоволення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2024 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Мельника О.В. у період з 12 серпня 2024 року по 30 серпня 2024 року включно, судді-члена колегії Гудак А.В. у період з 05 серпня 2024 року по 30 серпня 2024 року включно, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 серпня 2024 року у справі №903/246/24 апеляційні скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, відповідно до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити, рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 січня 2022 року між Державним підприємством "Камінь-Каширське лісове господарство" як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" як виконавцем було укладено договір №2 на виконання робіт (послуг) із землеустрою.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору, виконавець зобов`язується виконати замовникові роботи (послуги), зазначені в пункті 1.2. даного договору, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи (послуги). Найменування робіт (послуг): виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 151,00 га згідно додатку №2 до цього договору. Виконавець виконує замовникові роботи (послуги), а замовник сплачує за виконані роботи (послуги) за цінами, що визначені у протоколі погодження договірної ціни (дод.№1).

Згідно з пунктом 2.2 договору, ціна договору по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в кількості 4 шт. становить 37750 грн., в т.ч. 20% ПДВ 6291,67 грн., по твердих діючих на день підписання договору розцінках.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами протягом не більше 3-ох календарних днів.

Пунктом 4.1 договору встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання договору, закінчення - 31 грудня 2022 року.

Відповідно до пунктів 5.1 - 5.3 договору приймання-передача робіт (послуг) за договором оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) виконавець передає замовнику результати виконаних робіт (послуг) та два примірники акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Замовник зобов`язаний протягом трьох робочих днів підписати акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його виконавцю або направити виконавцю письмові зауваження до роботи (послуги).

В пункті 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Протоколом погодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною (пункт 11.1), сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 37750 грн., в т.ч. 20% ПДВ 6291,67 грн. /а.с.62 на звороті/.

Додатком №2 договору, який є також його невід`ємною частиною договору, сторони узгодили перелік документацій із землеустрою земельних ділянок на території Камінь-Каширського району (територія колишніх Хотешівської і Добренської сільських рад) орієнтовною площею 151,00 га з цільовим призначенням: землі лісогосподарського призначення, вартість робіт 37750 грн., в т.ч. ПДВ. /а.с.63/.

30 грудня 2022 року між ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та ТОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №1 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №2 від 06 січня 2022 року /а.с.63 на звороті/. Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1,10.1. договору, а саме:

"4.1. Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання даної додаткової угоди , закінчення - 30 червня 2023 року.

10.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30 червня 2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання".

04 січня 2023 року між Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі директора філії "Камінь-Каширське лісове господарство" та ТОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №2 до договору від 06 січня 2022 року №2 на виконання робіт (послуг) із землеустрою /а.с.64/.

Цією угодою сторони внесли зміни в договір, а саме: змінили преамбулу договору та виклали її в такій редакції:

"Замовник: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі директора філії "Камінь-Каширське лісове господарство" Корецького Володимира Івановича, що діє на підставі Положення про філію "Камінь-Каширське лісове господарство" та довіреності, виданої Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" 21 грудня 2022 року (надалі - замовник), з однієї сторони, та виконавець: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" в особі директора Ірзи І. Я., що діє на підставі Статуту ( надалі - виконавець) , з другої сторони, іменовані разом - сторони, а кожен окремо - сторона, уклали цей договір про наступне:".

Сторони також внесли зміни в розділ договору "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін".

09 січня 2024 року між Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі директора філії "Камінь-Каширське лісове господарство" та ТОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №3 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №2 від 06 січня 2022 року.

Цією угодою сторони внесли змін в пункти 1.2, 2.2, 4.1, 4.4, 10.1 договору.

Найменування робіт: виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 153,00 га згідно додатку №2 до цього договору. Ціна цього договору по виготовленню технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в кількості 4 шт. становить 38 250,00 грн. (пункти 2.1, 2.2 договору).

Відповідні зміни в частині збільшення площі земель та вартості робіт внесено і в додатки №1 та №2 до договору, а саме: протокол погодження договірної ціни та перелік документацій із землеустрою земельних ділянок.

На виконання умов договору ТОВ "Західземлепроект" виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), які розташовані на території Камінь-Каширського району, Волинської області на загальну суму 38250 грн., що підтверджується копією акта №1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 09 жовтня 2023 року до договору №2 від 06 січня 2022 року /а.с. 13/.

Акт здачі-приймання підписаний представниками сторін та скріплений печатками, зауважень до виконаних робіт не наведено.

Станом на час розгляду справи відповідач не оплатив вартості виконаних позивачем робіт, доказів оплати відповідач суду не подав.

Враховуючи викладені обставини справи місцевий господарський суд прийшов до висновку про задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в статті 179 Господарського кодексу України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 2 статті 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Судом встановлено, що за своєю правовою природою договір №2 на виконання робіт (послуг) із землеустрою від 06 січня 2022 року є договором підряду.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

За визначенням статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Згідно з статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що на виконання умов договору ТОВ "Західземлепроект" надало послуги з виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 153 га, які розташовані на території Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області на суму 38250 грн., а замовник - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі директора філії "Камінь-Каширське лісове господарство" прийняло відповідні роботи із зазначенням про те, що документація відповідає умовам договору, належним чином оформлена і передана замовнику, що підтверджується актом №1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) за договором №2 від 06 січня 2022 року, який підписаний та скріплений печатками сторін без будь-яких зауважень.

Оцінюючи акт здачі - приймання виконаних робіт, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про належність такого доказу у підтвердження виконання робіт за договором з огляду на його відповідність наведеним вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ним зафіксовано факт виконання робіт (надання послуг) та прийняття їх відповідачем саме за вказаним договором без будь-яких заперечень чи зауважень, а також те, що він містять відомості про відповідну господарську операцію та підтверджує факт її здійснення.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про підробку підписів на акті та чи відсутність у представника повноважень його підписувати, або ж доказів втрати зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Отже, беручи до уваги те, що матеріали справи підтверджують виконання позивачем робіт за договором із урахуванням внесених змін додатковими угодами щодо строку виконання робіт, а також те, що відповідач зі свого боку порушив зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, внаслідок чого у нього утворилася перед позивачем заборгованість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 38250 грн підлягають задоволенню.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що строк виконання грошового зобов`язання для відповідача не настав з посиланням на те, що обов`язок з оплати послуг виникає з моменту отримання рахунку-фактури та актів виконаних робіт, а рахунки позивачем виставлені не були.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №910/32579/15, від 22 травня 2018 року у справі №923/712/17, від 21 січня 2019 року у справі №925/2028/15, від 02 липня 2019 року у справі №918/537/18, від 29 серпня 2019 року у справі №905/2245/17, від 26 лютого 2020 року у справі №915/400/18, від 29 квітня 2020 року №915/641/19.

Колегія суддів бере до уваги те, що в договорі на виконання робіт (послуг) із землеустрою, додаткових угодах до нього, а також в акті здачі - приймання виконаних робіт до договору зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, і номер розрахункового рахунку, для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг, тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактури не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг.

Посилання апелянта на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, а відсутність рахунків-фактури призвело до неправильного оформлення документів первинного бухгалтерського обліку, є безпідставними, оскільки як вже зазначалося рахунок-фактура не є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Апеляційна скарга не містить заперечень щодо присуджених до стягнення за період з 13 жовтня 2023 року по 10 березня 2024 року інфляційних втрат у розмірі 926,10 грн. та процентів річних у розмірі 470,97 грн. Колегією суддів перевірено здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що вони є арифметично правильними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.

З огляду на викладене, в порушення вимог статей 76, 77 ГПК України, відповідач висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, не спростував. Посилання відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Камінь-Каширське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 ГПК України.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24, колегія судів зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" про стягнення 39647,07 грн.

27 травня 2024 року через систему "Електронний суд" від ТОВ "Західземлепроект" надійшла заява, в якій товариство просило ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" про ухвалення додаткового рішення. Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача відповідачу не направлялась і суд першої інстанції не повідомляв філію "Камінь-Каширське лісове господарство" ДП "Ліси України" про розгляд клопотання представника позивача про ухвалення додаткового рішення, що позбавило можливості апелянта подати додаткові пояснення та заперечення щодо стягнення коштів в сумі 5000,00 грн правової допомоги.

Доводи щодо ненаправлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачу спростовуються наявною в матеріалах справи квитанцією №1103743 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС /а.с.146/.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, отримавши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, не повідомив відповідача про прийняття до розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат та відповідно не надав відповідачу можливість заявити свої заперечення щодо поданої позивачем заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, ухвалив додаткове рішення, яким заяву позивача про розподіл судових витрат задовольнив.

В пунктах 7.31, 7.32, 7.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 зазначено, що у процедурі розгляду заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини 2 статті 221 ГПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. Отже, положення частини 4 статті 244 ГПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини 2 статті 221 ГПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим). Також при розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони бути вислуханою як передумови того, що вона була почута, що є складовою права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі Серявін проти України, заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

З дослідженого колегією суддів вбачається, що ухвала прийняття до розгляду заяви ТОВ "Західземлепроект" про розподіл судових витрат всупереч приписам статті 221 ГПК України місцевим судом не приймалася, сторони про прийняття до розгляду заяви не повідомлялися. З огляду на це, апеляційний суд прийшов до висновку, що внаслідок прийняття оскаржуваного додаткового рішення відповідач був позбавлений можливості заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу як таких, що є неспівмірними відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України.

У відзиві від 15 квітня 2024 року відповідач просив зменшити розмір витрат на правову допомогу до 2000 грн., однак сторона не була ознайомлена з доказами таких витрат, які були подані після ухвалення судового рішення у справі, а тому колегія суддів вважає, що право відповідача було порушене.

З огляду на те, що основними засадами судочинства в Україні є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, апеляційний суд виснує, що місцевий суд, який розглянув заяву подану позивачем на підставі частини 5 статті 130 ГПК України повинен був повідомити відповідача про прийняття до розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат та надати відповідачу можливість заявити свої заперечення щодо поданої позивачем заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись приписами статті 277 ГПК України про розгляд справи за відсутності належним чином повідомлення учасника справи про розгляд заяви, оскільки в спірному випадку таке повідомлення є обов`язковим, апеляційний суд дійшов висновку, що такі процесуальні порушення є обов`язковою умовою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині, у зв`язку з чим колегія суддів розглядає по суті заяву ТОВ "Західземлепроект" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., з урахуванням заперечень відповідача викладених в апеляційній скарзі.

Згідно приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, приписами вищенаведеної норми визначається порядок подання стороною доказів щодо витрат, пов`язаних із судовим розглядом, зокрема, на правничу допомогу адвоката, у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Порядок подачі таких документів з відповідною заявою в письмовому провадженні Господарським процесуальним кодексом Українине визначено.

Враховуючи викладені вимоги Господарського процесуального кодексу України, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини 8 статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в такому випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога частини 8 статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №922/376/20.

Наявна в матеріалах справи № 903/246/24 довідка про доставку електронного листа свідчить, що в електронному вигляді рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 доставлено до електронного кабінету ТОВ "Західземлепроект" 22 травня 2024 року о 15:36 годині.

За таких обставин заява ТОВ "Західземлепроект" про ухвалення додаткового рішення подана в межах строку, визначеного частиною 8 статті 129 ГПК України.

Частинами 1, 2 статті 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу та зазначив, що такі витрати становлять 5000,00 грн. докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката будуть надані в порядку ГПК України.

Згідно частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи позивачем надано:

- копію договору про надання правничої допомоги №0303 від 03 березня 2024 року;

- копію акта від 24 травня 2024 року про надання послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги №0303 від 03 березня 2024 року на суму 5000 грн.

Заявник не надав доказів фактичної сплати наданої правничої допомоги, проте витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладений в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).

Так, між ТОВ "Західземлепроект" як клієнтом та адвокатом Кулик Р.П. було укладено договір про надання правничої допомоги №0303 від 03 березня 2024 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору предметом цього договору є надання адвокатом правової допомоги клієнту у господарських справах. Для цього клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання: підготувати позовні заяви щодо стягнення дебіторської заборгованості по договорах про надання послуг з метою подання останніх в Господарський суд Волинської області та або Господарський суд Львівської області; здійснювати консультаційний супровід даних справ в господарських судах усіх інстанцій; за необхідності, готувати інші процесуально-судові документи по даних справах в господарських судах усіх інстанцій.

Згідно із пунктом 4.1 договору сторони дійшли взаємної згоди, що за результатами надання адвокатом правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. Розмір вартості наданих послуг визначається за взаємною згодою сторін. В акті вказується обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом поштою або електронною поштою.

На виконання умов договору про надання правничої допомоги ТОВ "Західземлепроект" надано наступні послуги згідно з актом про надання послуг від 24 травня 2024 року: з`ясування фактичних обставин справи, вивчення наданих документів, підготовка позовної заяви, підготовка відповіді на відзив, здійснення консультативного супроводу даної справи у період перебування останньої на розгляді у Господарському суді Волинської області.

Загальний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 5000 грн.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц).

З дослідженого колегією суддів вбачається, що надані докази в їх сукупності підтверджують надання позивачу професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи у заявленому обсязі на загальну суму 5000 грн.

Частиною 5 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі №902/347/18, від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19.

Судом апеляційної інстанції не встановлено безпідставного завищення позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи міститься відповідь на відзив. Окрім цього, адвокат надавав позивачу й інші послуги, наведені у переліку в акті від 24 травня 2024 року.

Аналіз послуг, виконаних адвокатом, аналіз змісту позовних вимог у цій справі та виконаних на їх підтвердження розрахунків дозволяє дійти висновку про обгрунтованість та співмірність витрат на оплату послуг адвоката.

Твердження апелянта, що поданий позивачем акт про надання послуг, містить виключно перелік послуг, без зазначення їх обсягу та вартості, без зазначення витраченого часу та із зазначенням виключно загальної суми, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи наступне.

Частина 3 статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що у даному випадку встановлено договором фіксований розмір гонорару, тому сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, чого відповідачем зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

Колегія суддів зазначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідач не спростував доводів позивача про співмірність витрат зі складністю справи та обсягом документів в ній, відповідність заявленого розміру витрат переліку наданих послуг, врахування ціни позову та значення вирішення справи для позивача.

Таким чином, описані в акті від 24 травня 2024 року послуги є реальними і такими, що відповідають обставинам справи, а їх вартість є співмірною зі складністю справи, процесом її розгляду та суттю виконаної роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів скасовує додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 та ухвалює нове, яким стягує з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" витрат на надання правової допомоги в суді в у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 20 травня 2024 року у справі №903/246/24 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 задовольнити.

Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 03 червня 2024 року у справі №903/246/24 скасувати. Прийняти нове рішення.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, 01601, ) в особі філії "Камінь-Каширське лісове господарство" (вул. Ковельська, 42, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" (вулиця Героїв УПА, м. Львів, 79015, ) 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №903/246/24 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "22" серпня 2024 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.