ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" серпня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/469/24
вх. № 469/24

Суддя Міньковський С.В.

Без участі представників сторін

розглянувши заяву Головного управління Держпраці у Харківській області з грошовими вимогам до боржника по справі

за заявою : ОСОБА_1

до ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 09.04.2024 суд відкрив провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), призначено керуючим реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Мухітдінова Рустама Джурайовича; встановлено керуючому реструктуризацією боржника строк до 10.05.2024 для подачі до Господарського суду Харківської області відомостей про результати розгляду вимог кредиторів (письмові нормативно-обґрунтовані пояснення по кожному з кредиторів, витяги з державних реєстрів заборон щодо майна боржника, а також, при наявності, письмові заперечення боржника щодо вимог кредиторів), а також доказів повідомлення кредиторів про дату проведення попереднього засідання суду; попереднє засідання господарського суду призначено на 07.05.2024 р.

Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 було опубліковано на веб-сайті судової влади 10.04.2024 за № 72940.

Однак, в установлений строк кредитори боржника ОСОБА_1 з відповідними кредиторськими вимогами не звернулися.

13.08.2024 до господарського суду надійшла заява Головного управління Держпраці в Харківській області з вимогами до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 751 140,00 грн, які виникли на підставі постанови Головного управління Держпраці №ХК4233/297/3НД/АВ/11/ТД-ФС від 01.03.2019 про стягнення штрафу.

Розглянувши надану суду заяву та перевіривши її відповідність вимогам Кодексу України з процедур банкрутства, суд встановив, що заява кредитора не містить докази сплати судового збору, а також документів, що підтверджують грошові вимоги кредитора, зокрема й постанови про стягнення штрафу, на яку заявник посилається в своїй заяві.

У відповідності до ч. 3 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заява кредитора має містити: зокрема, виклад обставин, які підтверджують вимоги до боржника, та їх обгрунтування. До заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника.

Пунктом 10 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено що за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом, сплачується судовий збір у 2 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет на 2024 рік" установлено, що станом на 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00грн.

Таким чином, за розгляд господарським судом заяви кредитора, який звертається з грошовими вимогами до боржника, має бути сплачено судовий збір у сумі 6 056,00грн.

Водночас суд зазначає про те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Застосувавши коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору (враховуючи, що заява надійшла через систему "Електронний суд"), судовий збір складає - 4844,80 грн. (6056,00 х 0,8).

ЩОДО ПОСИЛАНЬ ЗАЯВНИКА на звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За своєю процесуальною формою провадження у справі про банкрутство складається з двох частин.

Перша - включає в себе основне провадження, спрямоване на вирішення головного завдання - задоволення грошових вимог кредиторів шляхом застосування спеціальних судових процедур: для юридичних осіб - розпорядження майном, санації і ліквідації; для фізичних - реструктуризації боргів боржника та погашення боргів боржника.

Друга частина складається з додаткового або відокремленого від основного процесу провадження. У відокремленому провадженні вирішуються майнові спори, стороною яких є боржник. Завдання такого провадження полягає у збереженні й поповненні активів або конкурсної маси боржника.

Отже, судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на такі групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Такі процедурні (процесуальні) питання вирішуються господарським судом шляхом постановлення ухвал.

Друга група стосується виключно вирішення спорів, які розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими ГПК України.

Розгляд таких спорів по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду (абзац 3 ч. 2 ст. 7 КУзПБ).

Наведена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №918/335/17.

До судових рішень у процедурі банкрутства належать, зокрема, ухвали за результатами розгляду вимог конкурсних кредиторів (ч. 6 ст. 45 КУзПБ), ухвали, прийняті за результатами попереднього засідання (ч. 2 ст. 46 КУзПБ), ухвали за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника (ст. 42 КУзПБ), ухвали за результатами розгляду вимог поточних кредиторів, заявлених після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом (ч. 4 ст. 60 КУзПБ).

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема, ст.ст. 45, 46, 47 КУзПБ.

Нормами ст. 45 КУзПБ встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 6 ст. 45 КУзПБ за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Отже, враховуючи викладене, подання позову про стягнення боргу, який виник з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та подання кредитором заяви з кредиторськими вимогами це є різними способами захисту порушених прав.

Суд зазначає, що Законом України "Про судовий збір" окремо встановлено ставки судового збору за подання позовних вимог у позовному провадженні, а також при поданні заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у відсотковому співвідношенні до ціни позову.

В той час згідно з пп. 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом ставка судового збору складає два розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у фіксованому розмірі.

Отже, ставки судового збору щодо сплати судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру та за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника в межах провадження у справі про банкрутство, є різними.

Враховуючи викладене, законодавець розділяє поняття "заява кредитора з грошовими вимогами у справі про банкрутство" та "позовна заява майнового характеру", як і розділяє розміри ставок за подання цих заяв до господарського суду.

При цьому, ставка судового збору за подання заяви кредитора передбачена у фіксованому розмірі, а ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру передбачена у відсотковому співвідношенні до ціни позову.

Так, належними способами захисту для стягнення боргу із боржника є наказне чи позовне провадження, тоді як заява про визнання кредитором є заявою, що має наслідком визнання чи відхилення грошових вимог до боржника, а не стягнення із боржника заборгованості. Ухвала про визнання вимог кредитора не є підставою для видачі судового наказу та подальшого стягнення боргу у виконавчому провадженні.

Заява кредитора із грошовими вимогами до боржника має іншу правову природу. Наслідком задоволення позовної заяви є видача виконавчого документу та стягнення заборгованості у порядку примусового виконання судового рішення, в той час як наслідком задоволення судом заяви кредитора є лише визнання кредиторських вимог до боржника.

Крім того, оскільки положення ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розділяють ставки судового збору за подання позовної заяви та заяви кредитора із грошовими вимогами до боржника, то такі заяви не можуть вважатися тотожними, а п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не застосовується до заяви ГУ Держпраці із грошовими вимогами до боржника.

Таким чином, на переконання суду, ГУ Держпраці, звертаючись до суду із грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство повинен сплатити судовий збір на підставі пп.10 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Схожу правову позицію викладено в ухвалі Верховного Суду від 23.10.2023 по справі №922/5231/21 та постанові ВС від 04.10.2023 у справі №910/8316/20.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В цій справі, Європейський суд з прав людини конкретизує, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Згідно ч. 1 ст. 46 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу. У разі якщо заяву конкурсного кредитора подано без дотримання вимог цього Кодексу, господарський суд постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху суд повідомляє заявнику про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов`язаний їх усунути, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Частиною 2 ст. 46 зазначеного Кодексу передбачено, що якщо конкурсний кредитор усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду. В іншому разі господарський суд постановляє ухвалу про повернення заяви.

Отже, враховуючи вищевикладене, з метою усунення кредитором недоліків та керуючись ч. 3 ст. 45, ст. 46 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 86, 234 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Головного управління Держпраці в Харківській області з грошовими вимогами до боржника залишити без руху.

2. Повідомити про виявлені судом недоліки та зобов`язати заявника надати суду:

- докази оплати судового збору в сумі 4844,80 грн.

- документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника.

3. Роз`яснити заявнику необхідність усунення вказаних недоліків в строк не пізніше п`яти днів з дня вручення цієї ухвали суду.

4. Попередити заявника, що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана 26.08.2024.

Суддя Міньковський С.В.