ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року Справа № 918/225/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: Гулюк О.Д. (особисто), Сулковський Б.П.

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське Аграрне Підприємство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 (повний текст складено 15 квітня 2024 року, суддя Церковна Н.Ф.)

за позовом фізичної особи-підприємця Гулюка Олександра Дмитровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство"

про стягнення заборгованості в сумі 471 414,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гулюк Олександр Дмитрович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" в якій просить стягнути 120000,00 грн. основного боргу, 351414,36 грн. штрафних санкцій та судовий збір.

02 квітня 2024 року від позивача на адресу Господарського суду Рівненської області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" 120 000,00 грн. основного боргу, 155874,09 грн. пені, суму відсотків за користування грошовими коштами за період з 30 вересня 2022 року по 28 лютого 2024 року у розмірі 22984,97 грн., інфляційні збитки у розмірі 88162,91 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 задоволено позов фізичної особи-підприємця Гулюка Олександра Дмитровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" про стягнення заборгованості в сумі 471 414,36 грн.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (34023, Рівненська обл., Вараський р-н, село Мутвиця, вул. Центральна, 3- Б, ) на користь фізичної особи-підприємця Гулюка Олександра Дмитровича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 120 000,00 грн - основного боргу, 155874,09 грн - пені, 22 984,97 грн 3% річних, 88162,91 грн - інфляційних збитків та 5805,31 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ "Рівненське Аграрне Підприємство" подало апеляційну скаргу на зазначене судове рішення, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 та закрити провадження у справі №918/225/24.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт вважає, що судом не враховані аргументи відповідача щодо положень 3.2 Договору, відповідно до умов якого плата за надані послуги здійснюється замовником в терміни/строки, котрі визначені в окремих Специфікаціях до даного Договору. Як вбачається із тексту специфікації, в ній відсутні терміни/строки здійснення платежів за надані послуги. Умови договору також не містять чітких строків здійснення оплати. Претензій або листів щодо здійснення оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" від позивача не отримувалося. Таким чином, судом безпідставно зроблено висновок щодо того, що "Вартість послуг та строки оплати встановлено договором про надання послуг перевезення вантажів №03/08/2022 від 03.08.2022 року". Скаржником не заперечується отримання послуг від позивача, проте судом не встановлено строк виникнення заборгованості, та, відповідно, строки початку нарахування штрафних санкцій. Здійснення скаржником часткової оплати отриманих послуг не може розглядатися як беззаперечне підтвердження наявності заборгованості. Вказані оплати були здійсненні відповідачем в якості авансової оплати на підставі підписаних актів приймання-передачі, проте не є свідчення підтвердження строку виникнення заборгованості.

Скаржник стверджує, що позивачем не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами відомості щодо періоду з якого у орендаря виникло зобов`язання зі сплати штрафних санкцій за прострочення грошових зобов`язань, а тому вимоги орендодавця щодо сплати штрафних санкцій за Договором не можуть підлягати задоволенню.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем порушено строки позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення пені. Початок розрахунку позивачем пені - 30 вересня 2022 року. Таким чином, максимальний строк нарахування пені - 28 лютого 2023 року. Позивачем було подано позовну заяву у вказаній справі 28 лютого 2024 року.

Листом №918/225/24/2816/24 від 25 квітня 2024 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

30 квітня 2024 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/225/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 травня 2024 року у справі №918/225/24 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське Аграрне Підприємство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати належні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6966,37 грн.

09 травня 2024 року від апелянта надійшла заява про усунення недоліків до якої додано квитанцію до платіжної інструкції від 08 травня 2024 року про сплату 6966,37 грн. судового збору.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2024 року у справі №918/225/24, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Василишина А.Р. внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 травня 2024 року у справі №918/225/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське Аграрне Підприємство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 та призначено розгляд апеляційної скарги на 19 червня 2024 р. об 10:30 год.

18 червня 2024 року від фізичної особи-підприємця Гулюка О.Д. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 червня 2024 року у справі №918/225/24 розгляд апеляційної скарги відкладено на 21 серпня 2024 року об 11:00 год, поза межами строку процесуального строку, визначеного статтею 273 ГПК України, у межах розумного строку. Запропоновано позивачу до 03 липня 2024 року надати суду письмові пояснення щодо розрахунків пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, які містяться в матеріалах справи.

03 липня 2024 року від позивача через "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначено, що розмір пені, 3% річних та інфляційних нарахувань виник саме у зв`язку з довготривалим порушенням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг, а розрахунок заборгованості відбувався з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем.

Безпосередньо в судових засіданнях представник позивача повністю підтримав вимоги і доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, рішення місцевого господарського суду - частково скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 серпня 2022 року між фізичною особою-підприемцем Гулюком Олександром Дмитровичем (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (надалі - замовник) було укладено договір про надання послуг перевезення вантажів №03/08/0222 (далі - договір) /а.с.22-24/.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Замовник доручає, а Перевізник зобов`язується надавати послуги з перевезення вантажів, перелік яких зазначено в окремих Специфікаціях до даного Договору на території України на умовах, передбачених договором.

Загальна вартість послуг, котрі мають бути надані Перевізником Замовнику згідно умов даного Договору визначається в окремих Специфікаціях до Договору (пункт 3.1 Договору).

Згідно пунктів 3.2, 3.3 Замовник зобов`язаний оплатити надані послуги, згідно умов даного Договору, в терміни/строки, котрі визначені в окремих Специфікаціях до даного Договору. Оплата здійснюється в безготівковій формі, на підставі підписаного Сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Перевізника.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за послуги, котрі надані Перевізником, понад 10 (десять) банківських днів, передбачених даних Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2022 року включно, або до повного виконання Сторонами взятих на себе за даним Договором зобов`язань (пункт 6.1 Договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками останніх.

На виконання умов Договору фізичною особою-підприємцем Гулюком О.Д. було надано послуги з перевезень Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" на загальну суму 603 264, 00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг): №1 від 08 серпня 2022 року на суму 112240,00 грн, №2 від 19 серпня 2022 року на суму 277656,00 грн. та №3 від 25 серпня 2022 року на суму 213368,00 грн, які підписані та скріплені печатками представників сторін /а.с.29-31/.

Згідно Специфікації №1 до Договору сторони встановили наступну вартість послуг по перевезенню вантажів по маршруту с. Мутвиця, Рівненська обл. - с.Утішків, Львівська обл. - 1000 грн/т, без ПДВ, с. Мутвиця, Рівненська обл. - с. Дерно, Волинська обл. - 800 грн/т, без ПДВ. Вантаж, який перевозиться Перевізником - ріпак озимий 2022 року, озима пшениця врожаю 2022 року. Термін виконання 05 серпня 2022 року - 30 вересня 2022 року.

Специфікація №1 до Договору підписана та скріплена печатками представників сторін /а.с.25/.

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату постачальника №1 від 08 серпня 2022 року на суму 112240,00 грн., рахунок на оплату постачальника №2 від 19 серпня 2022 року на суму 277656,00 грн. та рахунок на оплату постачальника №3 від 25 серпня 2022 року на суму 213368,00 грн. /а.с.26-28/.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" свої зобов`язання з оплати послуг виконало лише частково на суму 483264 грн. Основна сума боргу становить 120000 грн.

Крім того, фізична особа-підприємець Гулюк Олександр Дмитрович, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, заявив до стягнення 155874,09 грн. пені, суму відсотків за користування грошовими коштами за період з 30 вересня 2022 року по 28 лютого 2024 року у розмірі 22984,97 грн. та інфляційні збитки у розмірі 88162,91 грн.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 повністю задоволено позов фізичної особи-підприємця Гулюка Олександра Дмитровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" про стягнення заборгованості в сумі 471 414,36 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з оскаржуваним рішенням в частині присудженої до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з нормами статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до положень статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів статті 308 Господарського кодексу України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов`язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Як визначено нормами статті 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

З дослідженого судами вбачається, що позивач виконав договірні зобов`язання забезпечивши своєчасну доставку вантажу у визначений пункт розвантаження, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Щодо строку оплати наданих послуг колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3.1 договору визначено, що загальна вартість послуг, котрі мають бути надані Перевізником Замовнику згідно умов даного Договору визначається в окремих Специфікаціях до Договору.

Згідно пунктів 3.2, 3.3 Замовник зобов`язаний оплатити надані послуги, згідно умов даного Договору, в терміни/строки, котрі визначені в окремих Специфікаціях до даного Договору. Оплата здійснюється в безготівковій формі, на підставі підписаного Сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Перевізника.

Згідно Специфікації №1 до Договору сторони встановили термін виконання 05 серпня 2022 року - 30 вересня 2022 року.

Колегія суддів виходить з того, що поняття "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно із приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із принципу свободи договору (стаття 627 Цивільного кодексу України), якщо сторонами досягнуто домовленості про визначення кінцевої календарної дати виконання зобов`язання за договором, то застосовується договірне регулювання строку виконання зобов`язання з огляду на норми частини першої статті 530 та статті 629 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також на принцип належного виконання зобов`язань, який полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами, щодо належного предмета, у належний спосіб, у належний строк (термін), у належному місці.

З огляду на викладене, сторонами у специфікації було чітко встановлено саме термін виконання зобов`язань - 05 серпня 2022 року - 30 вересня 2022 року.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №910/7718/22.

Відтак, з огляду на положення статті 530 Цивільного кодексу України та умови Договору, починаючи з 01 жовтня 2022 року відповідач допустив прострочення оплати наданих послуг.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг виконав частково та на момент звернення позивача з даним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становила 120000,00 грн. Апелянт не заперечує факт надання послуг та вартість основного боргу.

Крім того, матеріалами справи стверджується часткове виконання відповідачем взятих на себе обов`язків згідно договору перевезення вантажу №03/08/0222 від 03 серпня 2022 року на загальну суму 483 264 грн, що вважається доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості за умови, що інформація, відображена у вище зазначених документах підтверджена первинними документами.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій; листування сторін тощо. Отже, часткова оплата боргу, свідчить про визнання боржником такого боргу.

Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №910/1389/18, від 19 квітня 2018 року у справі №905/1198/17, від 04 грудня 2019 року у справі №916/1727/17.

Отже, заборгованість за надані послуги з перевезення підтверджена належними та допустимими доказами, а тому місцевий господарський суд правомірно присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" 120 000,00 грн. основного боргу.

Крім того, оскільки відповідачем допущено порушення зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих послуг, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем за період прострочення здійснено нарахування 3% річних в розмірі 22984,97 грн., 88162,91 грн. інфляційних збитків та пені в розмірі 155874,09 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Перевіривши за допомогою онлайн-системи "Ліга-Закон" здійснені позивачем розрахунки, які були визнані місцевим судом законними та обгрунтованими, колегія суддів прийшла до висновку про їх помилковість.

Здійснивши власний розрахунок /долученено до матеріалів справи/ інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 жовтня 2022 року по 28 лютого 2024 року, враховуючи часткові оплати, які відображені у додаткових поясненнях позивача від 03 липня 2024 року та в односторонньо підписаному акті звірки взаємних розрахунків, судом апеляційної інстанції встановлено, що обгрунтованою, законною та арифметично правильним є стягнення 3% річних в розмірі 8485,61 грн. та інфляційних втрат в розмірі 25878,85 грн. (розрахунок суду додається). Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних здійснений позивачем містить помилки щодо дати початку обрахунку, включає дні в які відбувалися часткові оплати, та при врахуванні часткових оплат позивачем не змінювався початок періоду обрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В статті 549 Цивільного кодексу України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за послуги, котрі надані Перевізником, понад 10 (десять) банківських днів, передбачених даних Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Позивачем нараховано 155 874,09 грн. пені, яка присуджена до стягнення місцевим судом.

Згідно із вимогами Господарського кодексу України період нарахування пені обмежений і становить шість місяців з дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Заборгованість відповідача за трьома актами здачі-приймання робіт виникла з 01 жовтня 2022 року, тобто домовленостей сторін про здійснення періодичних платежів не було, а тому кінцевою датою нарахування пені є 31 березня 2023 року.

Колегією суддів здійснено власний розрахунок пені за період з 01 жовтня 2022 року по 31 березня 2023 року та встановлено, що обгрунтованим є розмір пені в сумі 72608,29 грн.

За таких обставин, вимога позивача до відповідача про стягнення 155874,09 грн. пені, 22984,97 грн. 3% річних та 88162,91 грн. інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню. Правильним є розмір пені в сумі 72608,29 грн, інфляційних втрат в сумі 25878,85 грн. та 3% річних в сумі 8485,61 грн.

Щодо заяви апелянта про застосування строків позовної давності на нарахування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до пункту 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, вимогу про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних пред`явлено позивачем в межах передбаченого строку позовної давності.

Апеляційний суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги фізичної особи-підприємця Гулюка О.Д. частково в сумі 120000 грн. основного боргу, 72608,29 грн. пені, 25878,85 грн. інфляційних втрат та 8485,61 грн. 3% річних. В решті позовних вимог на суму 244441,61 грн. слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд, не повно з`ясував вказані обставини, що мають значення у даній справі, не перевірив здійснені позивачем розрахунки та дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції є передчасними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи викладені у апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, судом апеляційної інстанції враховуються, як обґрунтовані та підставні, що є наслідком часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявні підстави для часткового скасування оскаржуваного рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 277 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське Аграрне Підприємство" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 скасувати в частині задоволених вимог про стягнення 168783,8 пені, 14292,81 грн 3% річних та 61365 грн. інфляційних втрат. В цій частині прийняти нове рішення, яким в цій частині в позові відмовити.

Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у справі №918/225/24 в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (34023, Рівненська обл., Вараський р-н, село Мутвиця, вул. Центральна, 3- Б, ) на користь Фізичної особи-підприємця Гулюка Олександра Дмитровича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 120 000,00 грн - основного боргу, 72608,29 грн - пені, 8485,61 грн 3% річних, 25878,85 грн - інфляційних збитків та 3404,59 грн. судового збору. У стягненні 168783,8 грн. пені, 14292,81 грн. 3% річних та 61365 грн. інфляційних втрат відмовити."

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гулюка Олександра Дмитровича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненське аграрне підприємство" (34023, Рівненська обл., Вараський р-н, село Мутвиця, вул. Центральна, 3- Б, ) 3612,25 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/225/24 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "27" серпня 2024 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.