РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2024Справа № 910/6301/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ"

про стягнення 1 013 783,24 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" з вимогою про стягнення збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо реєстрації розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних на суму 1 013 783, 24 грн в ЄРПН, що призвело до втрати позивачем права на податковий кредит на вказану суму.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.05.2024 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надав строк для реалізації сторонами процесуальних прав.

10.06.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на відсутність факту надання позивачем послуг, а отже й відсутність обов`язку реєстрації відповідачем розрахунків коригувань до податкових накладних.

17.06.2024 позивач подав відповідь на відзив, в якій проти викладених відповідачем у відзиві обставинах заперечував.

20.06.2024 відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких проти викладених позивачем у відповіді на відзив обставинах заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.07.2013 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (володілець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (користувач, відповідач) укладено договір № А6-А про встановлення сервітуту, відповідно до якого відповідач має право користуватися причалом № 9 з використанням причальної інфраструктури.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після складення актів наданих послуг та виставлення рахунків відповідачу за надання спеціальних послуг за користуванням причалом № 9 були складені та зареєстровані податкові накладні. В подальшому, враховуючи судові рішення по справах №№ 915/406/16, 915/172/18, 915/1946/19 позивач вирішив здійснити коригування податкових зобов`язань та направлено відповідачу вимогу про реєстрацію розрахунків коригування до податкових накладних. Проте, позивач зазначає, що відповідачем не зареєстровано 5 розрахунків коригування кількісних та вартісних показників №№ 586, 587, 588, 591, 595 від 27.10.2020 на суму 1 013 783,24 грн. Зазначене призвело до понесення позивачем збитків у вказаному розмір, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку Із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками,- 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Як встановлено матеріалами справи на розгляді в господарського суду Миколаївської області перебували справи №№ 915/406/16, 915/172/18, 915/1946/19, судовими рішеннями яких встановлено наступне.

У справі № 915/406/16 позивач звернувся з позовом з вимогою до відповідача про стягнення 359 925.50 грн. вартості послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу №9.

Судами відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем належними та допустимими доказами надання останнім послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, замовлення такої послуги та потреби в її споживанні, а також з огляду на те, що право користування причалом та причальною інфраструктурою і здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт відповідач набув не у зв`язку із наданням Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської Філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України спеціалізованої послуги з надання доступу до причалу, а на підставі укладеного між сторонами договору сервітуту від 10.07.2013.

У справі № 915/172/18 судовими рішеннями визнано протиправними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської Філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за Договором № А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту, що полягає в ухиленні від складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» наданих послуг (виконаних робіт), відмови у прийнятті платежів за користування сервітутом, внесених Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ»; Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) виконати зобов`язання за договором від 10.07.2013 року №А6-А про встановлення сервітуту в натурі шляхом: складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2016 року до лютого 2018 року; прийняття платежів за користування сервітутом, внесених Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за період з січня 2016 року до лютого 2018 року; реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 року до лютого 2018 року.

У справі № 915/1946/19 позивач просив припинити сервітут, встановлений згідно з договором від 10.07.2013 №А6-А, укладеним між сторонами у справі щодо користування причалом №9 та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 33, № 36 (інв. №№ 1031079, 1031080), підкрановими коліями (інв. №1031065), номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 7757771 та припинити договір про встановлення сервітуту.

Судами першої та апеляційної інстанцій позивачу відмовлено у позові повністю.

Отже договір № А6-А про встановлення сервітуту від 10.07.2013 є чинним та саме ним регулюються відносини із користування причалом № 9.

Вказаними судовими рішеннями підтверджено відсутність підстав для нарахування та сплати позивачу послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу № 9, чинність договору сервітуту та зобов`язано позивача зареєструвати відповідні податкові накладні згідно договору сервітуту і будь-яких правовідносин сторін щодо користування причалом № 9 окрім договору судами визнано не було.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Враховуючи викладене обставини, які встановлені у вищевказаних судових рішеннях мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

Згідно вимог статті 192.1 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином законодавчо визначено, що передумовою для здійснення коригування до податкової накладної є постачання товарів/послуг.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно положень ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч ст. 74 ГПК України доказів надання позивачем відповідачу послуг у т.ч. спеціалізованих за користуванням причалом № 9 суду не надано.

Враховуючи викладене, обов`язок відповідача щодо реєстрації 5 розрахунків коригування кількісних та вартісних показників №№ 586, 587, 588, 591, 595 від 27.10.2020 на суму 1 013 783,24 грн. відсутній.

За відсутності доказів порушення прав позивача з боку відповідача у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак