ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 922/3611/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Вахрушева Олександра Павловича

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 (головуючий - Радіонова О.О., судді - Істоміна О. А., Медуниця О.Є.) у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Білобородової Раїси Павлівни

до Фізичної особи-підприємця Вахрушева Олександра Павловича

про стягнення 283 592,13 грн

Історія справи

1. Фізична особа-підприємець Білобородова Раїса Павлівна (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Вахрушева Олександра Павловича (далі - відповідач) про стягнення 230 368 грн заборгованості з орендної плати та 53 224,13 грн пені.

2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2023, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2024, позов залишений без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки позивач не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.12.2023 заяву відповідача про надання доказів та компенсацію судових витрат на правничу допомогу, подану до суду 18.12.2023, залишено без розгляду з підстави не надання доказів надсилання вказаної заяви іншій стороні.

4. 28.12.2023 відповідач повторно звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів понесених судових витрат на суму 40 000 грн та стягнення їх з позивача.

5. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.04.2024 вказане клопотання відповідача задоволено, стягнуто з позивача на користь відповідача 40 000 грн судових витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 ухвалу суду першої інстанції від 29.04.2024 скасовано, клопотання відповідача про компенсацію судових витрат залишено без розгляду.

7. Суд апеляційної інстанції, дослідивши зміст клопотання про долучення доказів від 28.12.2023, встановив, що відповідач не просив суд поновити пропущений процесуальний строк, про що представник відповідача підтвердив у судовому засіданні. Суд зазначив, що саме по собі посилання на відповідну статтю та на підзаконні нормативно-правові акти, наведення цитат із законодавчих та інших актів або судову практику не свідчить, що перед судом порушується відповідачем питання про поновлення процесуального строку.

8. У зв`язку з чим з посиланням на приписи статті 118, частини 8 статті 129, частини 6 статті 130 ГПК України апеляційний суд констатував пропуск відповідачем п`ятиденного процесуального строку для подання доказів понесених ним судових витрат та відсутність клопотання про поновлення такого строку.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

9. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить її скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

10. Скаржник стверджує про помилкове ототожнення судом апеляційної інстанції встановленого частиною 8 статті 129 ГПК України п`ятиденного строку на подання доказів із строком на звернення із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, який встановлений частиною 6 статті 130 цього Кодексу. Так, клопотання відповідача від 28.12.2023 є одночасно і клопотанням про долучення доказів понесених судових витрат і заявою з вимогою про компенсацію здійснених відповідачем витрат. У зв`язку з чим на ту частину заяви відповідача, яка стосується компенсації здійснених судових витрат, поширюється передбачений статтею 130 ГПК України п`ятнадцятиденний строк, який відповідачем не порушений.

11. У порушення частини 1 статті 119 ГПК України суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки ні викладеному в клопотанні від 28.12.2023 проханню відповідача визнати поважними причини пропуску п`ятиденного строку для подання доказів, ні обґрунтуванню поважності причин, чим проявив надмірний формалізм.

Позиція позивача у відзиві на касаційну скаргу

12. Законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про залишення без розгляду клопотання відповідача про долучення доказів понесених судових витрат, яке не містило клопотання про поновлення пропущеного п`ятиденного строку.

Позиція Верховного Суду

13. За частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судове рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить два взаємно суперечливі аргументи: (1) стверджує про те, що він не порушив встановлений частиною 6 статті 130 ГПК України п`ятнадцятиденний строк для подання заяви про стягнення судових витрат; (2) зазначає про ненадання апеляційним судом оцінки поважності причин пропуску відповідачем п`ятиденного строку для подання доказів понесених судових витрат, який передбачений частиною 8 статті 129 ГПК України.

15. Такі доводи скаржника є наслідком сформульованої ним позиції про те, що клопотання від 28.12.2023 містить у собі дві окремі процесуальні дії - заяву про долучення доказів понесених судових витрат та клопотання про розподіл судових витрат, кожна з яких врегульовується окремим процесуальним строком. Отже, за логікою відповідача, кожна з таких процесуальних дій повинна була бути розглянута судом апеляційної інстанції окремо із прийняттям судом щодо кожної з таких дій окремого процесуального рішення.

16. Верховний Суд відхиляє обидва аргументи скаржника як необґрунтовані, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо змісту клопотання відповідача від 28.12.2023 з огляду на таке.

17. Частиною 5 статті 130 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

18. Відповідно до частини 6 статті 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами 3- 5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 8 статті 129 цього Кодексу.

19. Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

20. Отже, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: 1) до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву.

21. Положення частини 8 статті 129 ГПК України підлягають застосуванню судом під час дослідження обставин стосовно дотримання стороною порядку та строків подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, і у разі дотримання стороною цих вимог, суд здійснює розподіл судових витрат. У разі не дотримання стороною порядку та строків на подання таких доказів суд залишає таку заяву без розгляду.

22. За обставинами цієї справи у відзиві на позов відповідач подав попередній розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи та заявив про намір подати докази понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду відповідно до вимог частини 8 статті 129 ГПК України.

23. Після ухвалення судом рішення про залишення позову без розгляду відповідач вперше подав заяву в порядку частини 8 статті 129 ГПК України 18.12.2023 (повернута без розгляду судом першої інстанції). Удруге відповідач звернувся до суду з аналогічною заявою 28.12.2023 з долученням до неї доказів понесених судових витрат на правничу допомогу: акта прийому-передачі послуг з надання правничої допомоги від 14.12.2023, платіжної інструкції від 14.12.2023 №310 про оплату відповідачем послуг правничої допомоги.

24. У постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 918/853/20 викладено правовий висновок про те, що як у випадку відсутності проведення судових дебатів у справах загального провадження, що зумовлено залишенням позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, так і у випадку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, коли проведення судових дебатів процесуальним законом не передбачено, відповідач має дотримуватися встановленого пунктом 2 частини 8 статті 129 ГПК України 5-денного строку для подання заяви про розподіл судових витрат та доказів понесення таких витрат, а в разі його порушення вказаного строку належним чином обґрунтувати поважність причин його пропуску.

25. Отже, у даному випадку мало місце порушення відповідачем встановленого пунктом 2 частини 8 статті 129 ГПК України 5-денного строку для подання заяви про розподіл судових витрат та доказів понесення таких витрат при повторному зверненні до суду першої інстанції.

26. Водночас заява щодо вирішення питання про стягнення судових витрат підлягає залишенню без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (пункти 57-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

27. Верховний Суд відхиляє аргумент відповідача про ненадання апеляційним судом оцінки поважності причин пропуску ним п`ятиденного строку для подання доказів понесених судових витрат, оскільки апеляційний суд встановив, що в клопотанні від 28.12.2023 відповідач не порушував питання про поновлення відповідного процесуального строку.

28. У цьому контексті Верховний Суд звертається до власного висновку у постанові від 05.07.2023 у справі № 910/186/21 (який врахований судом апеляційної інстанції) про те, що саме по собі посилання на відповідну статтю та на підзаконні нормативно-правові акти, наведення цитат із законодавчих та інших актів, не свідчить, що перед судом особою (заявником) порушуються певні питання щодо поновлення строків, яке потребує вирішення судом.

29. Щодо аргументу відповідача про те, що при подачі клопотання від 28.12.2023 він не порушив п`ятнадцятиденний строк для подання заяви про стягнення судових витрат Верховний Суд зазначає, що в межах строку, передбаченого статтею 130 ГПК України для вирішення судом питання про розподіл судових витрат, відповідач міг звернутися до суду із заявою про розподіл судових витрат тільки у разі подання ним усіх доказів понесення таких витрат до залишення позову без розгляду, що не мало місце у даній справі.

30. З цих підстав Верховний Суд відхиляє і твердження відповідача в пункті 15 цієї постанови та додатково наголошує, що оскільки докази понесених судових витрат відповідач не подав до залишення позову без розгляду, то після прийняття судом відповідного рішення відповідач повинен був вчинити процесуальну дію з подання таких доказів у п`ятиденний строк.

31. За таких обставин Верховний Суд вважає, що здійснене судом апеляційної інстанції правозастосування статей 119, 129, 130 ГПК України є правильним та узгоджується із наведеними вище висновками Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. Переглянувши у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги оскаржувану постанову, Верховний Суд не встановив порушення норм процесуального права, на які посилався скаржник.

33. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

34. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

35. На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Вахрушева Олександра Павловича залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у справі № 922/3611/23 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. С. Міщенко

Судді І. С. Берднік

В. А. Зуєв