ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2024 р. Справа №926/5118/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Желіка М.Б

Якімець Г.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Орфанеску Максима Васильовича б/н від 11.03.2024 (вх. суду від 15.03.2024 №01-05/778/24)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2024, повний текст рішення складено 28.02.2024 (суддя С.О. Миронюк, м. Чернівці)

у справі № 926/5118/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Орфанеску Максима Васильовича, Чернівецька обл.

про стягнення заборгованості в сумі 161 931,48 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів попередніх інстанцій:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Орфанеску Максима Васильовича про стягнення заборгованості за договором №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021 в сумі 161931,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в розмірі 161931,48 грн., з яких 64445,28 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 97486,20 грн - сума прострочених платежів по процентах.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2024 позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця Орфанеску Максима Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість в розмірі 161931,48 грн., (з яких 64445,28 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 97486,20 грн - сума прострочених платежів по процентах).

Рішення суду мотивовано тим, що зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Враховуючи умови укладеного між сторонами кредитного договору, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав, з огляду на здійснену позичальником часткову оплату, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення заборгованості за договором №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021 в розмірі 161931,48 грн., з яких 64445,28 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 97486,20 грн - сума прострочених платежів по процентах є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Орфанеску Максим Васильович звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційної скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2024 у справі № 926/5118/23 у повному обсязі та закрити провадження у цій справі.

Скаржник зазначає, що отримував кошти від ТОВ «Бізнес Позика» у користування (кредит), однак для особистих потреб, а не для ведення підприємницької діяльності та про наявність статусу фізичної особи-підприємця відповідачем було вказано при заповненні анкетних даних.

Таким чином, на переконання апелянта, укладений між сторонами кредитний договір має споживчий характер, а не підприємницький, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Крім цього, відповідач вказує, що банк, а також інші фінансові установи, які надають фінансові послуги, неповноважні стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків фінансової установи за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самої фінансової установи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" відзиву на апеляційну скаргу не подало.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2024 справу № 926/5118/23 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Желіка М.Б., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Орфанеску Максима Васильовича б/н від 11.03.2024 (вх. суду від 15.03.2024 №01-05/778/24). та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» направило фізичній особі-підприємцю Орфанеску Максиму Васильовичу пропозицію (оферту) укласти договір №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021.

07.05.2021 фізична особа-підприємець Орфанеску Максим Васильович прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №181631-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом введення відправленого їй через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора G-2458 на номер телефону 18.

Вказаний номер телефону міститься в Анкеті клієнта в особистому кабінеті позичальника.

Таким чином, 07.05.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (Кредитодавець) та фізичною особою-підприємцем Орфанеску Максимом Васильовичем (Позичальник) укладено договір №181631-КС-005 про надання кредиту в електронній формі (далі - Договір).

Тип кредиту: Кредит. Строк кредиту: 24 тижні. Процентна ставка: в день 1,08049055, фіксована. Комісія за надання кредиту: 9000,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 60 000,00 грн. Термін дії Договору до 22.10.2021. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 150 000,00 грн (п. 1 договору).

Пунктом 2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

На виконання умов Договору ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 60 000,00 грн, це підтверджується платіжною інструкцією № 27748 від 07.05.2021, а також, випискою по картковому рахунку відповідача, наданою АТ КБ "ПриватБанк".

Приналежність відповідачу банківської картки НОМЕР_1 , на яку перераховувались кредитні кошти підтверджується відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 07.12.2023 на ухвалу Господарського суду Чернівецької області про витребування доказів, а також банківською випискою про рух коштів по рахунку на період з 07.05.2021 по 09.01.2023.

28.08.2021 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021 в порядку визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Додатковою угодою № 1 Сторони підтвердили, що станом на 28.08.2021 сума неповернутого позичальником кредиту становить 35 595,85 грн, погодили новий графік платежів для погашення заборгованості позичальника з кінцевою датою повернення 12.02.2022, збільшили розмір кредиту на 30 000,00 грн., продовжили строк кредиту на 113 днів та продовжили термін дії договору до 12.02.2022.

Крім цього, Сторони домовились, що загальна сума отриманого та неповернутого кредиту становить 65595,85 грн, а орієнтовна вартість наданого кредиту становить 154777,28 грн.

На виконання умов додаткової угоди №1 ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 30000,00 грн, це підтверджується платіжною інструкцією №31194 від 28.08.2021 та випискою по картковому рахунку відповідача, наданою АТ КБ "ПриватБанк".

Пунктом 3 Договору сторони погодили графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Згідно пункту 4 Договору, у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку визначеному Розділом 5 Правил.

Відповідно до пунктів 5, 6 Договору, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір. Позичальник надав дозвіл кредитодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент будь-яких персональних даних позичальника та інформації про укладення і виконання цього Договору в будь-якій формі будь-яким третім особам з метою захисту прав та інтересів кредитодавця та повного виконання зобов`язань за цим Договором, а також позичальник надав дозвіл на відступлення права вимоги за Договором, при цьому без особистого повідомлення позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення.

Згідно пункту 8 Договору, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до пункту 9 Договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Усі неврегульовані Договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

Пунктом 4.2.2.2 Правил встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом та інші платежі, передбачені Договором про надання кредиту, до закінчення терміну дії Договору.

Згідно пункту 5.1 Правил, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за Договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно).

Згідно з п. 5.2. Правил, нарахування комісії здійснюється в момент укладання договору. Порядок та розмір оплат комісії визначено графіком платежів.

Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строк відповідно до графіку платежів, встановлений договором про надання кредиту. Датою повернення (погашення) кредиту так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця (п. 5.3 Правил).

Пунктом 5.5 Правил встановлено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: 1) у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо); 2) у другу чергу - нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до Договору про надання кредиту - у разі їх нарахування; 3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту; 4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом; 5) у п`яту чергу - сума кредиту.

Відповідно до пункту 7.5 Правил, закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення та/або невиконання умов Договору, які мали місце під час дії Договору.

Підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права слугувало те, що відповідач своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів частково не виконав, внаслідок цього у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 64445,28 грн, заборгованість за процентами в сумі 97486,20 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

До загальних засад цивільного законодавства належить, зокрема, свобода договору (ч.1 ст.3 ЦК України).

Так, між сторонами було укладено договір укладено договір №181631-КС-005 про надання кредиту в електронній формі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Порядок використання електронного підпису банками, іншими особами, що здійснюють діяльність на ринках фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк, операторами платіжних систем та/або учасниками платіжних систем, технологічними операторами платіжних послуг визначається Національним банком України. Порядок використання електронного підпису учасниками ринків капіталу та професійними учасниками організованих товарних ринків визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. (стаття 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно статті 8 вищевказаного закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» направило фізичній особі-підприємцю Орфанеску Максиму Васильовичу пропозицію (оферту) укласти договір №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021.

07.05.2021 фізична особа-підприємець Орфанеску Максим Васильович прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №181631-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом введення відправленого їй через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора G-2458 на номер телефону 18.

Як вбачається із апеляційної скарги, відповідач не заперечує факту укладення між сторонами договору, проте вказує, що кредитний договір має споживчий характер, а не підприємницький.

Так, до матеріалів справи позивачем долучено Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 181631-КС-005 про надання кредиту.

У вказаному акцепті зазначено позичальника - Фізичну особу підприємця Орфанеску Максима Васильовича.

Водночас вказано, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам підприємцям.

Також у пункті 5 Договору передбачено, що позичальник підтверджує, що ознайомлений з Договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам підприємцям, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 181631-КС-005 на загальну суму 126 204,61 грн.

28.08.2021 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021.

Відтак, відповідач, підписавши Договір підтвердив, що ознайомлений з його умовами, більше того здійснював часткові оплати, укладав додаткову угоду до договору, тобто був обізнаний із змістом договору, зокрема і з визначенням сторін у договорі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідач не надав жодних доказів, які б ставили під сумнів дійсність договору №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021.

До апеляційної скарги долучено податкову декларацію на підтвердження того, що відповідачем не було обліковано коштів у податковій декларації, оскільки кредит він отримав для особистих потреб.

За змістом частини першої статті 73, частин першої, третьої статті 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частина 1 ст.43 ГПК передбачає, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд констатує, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - скаржника). Аналогічні висновки щодо застосування приписів статті 269 ГПК України сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013 та від 29.09.2022 у справі № 910/20010/20.

Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні; у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу (висновок Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 року у справі №140/1322/22).

Натомість, апелянт не наводить жодних обґрунтувань, не надає суду жодних доказів, які б підтверджували у нього наявність об`єктивних обставин неможливості подання суду першої інстанції податкової декларації.

З огляду на зазначене, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції суперечить принципу диспозитивності господарського судочинства, та оскільки не надано докази неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника, апеляційний суд не бере до уваги додані до апеляційної скарги докази при перегляді рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, зміст договору, акцепт пропозиції щодо укладення Договору про надання кредиту, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта стосовно закриття провадження у справі на підстав п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Додатковою угодою № 1 сторони підтвердили, що станом на 28.08.2021 сума неповернутого позичальником кредиту становить 35595,85 грн, погодили новий графік платежів для погашення заборгованості позичальника з кінцевою датою повернення 12.02.2022, збільшили розмір кредиту на 30000,00 грн., продовжили строк кредиту на 113 днів та продовжили термін дії договору до 12.02.2022.

Також сторони погодили, що загальна сума отриманого та неповернутого кредиту становить 65 595,85 грн, а орієнтовна вартість наданого кредиту становить 154 777,28 грн.

На виконання умов додаткової угоди №1 ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 30 000,00 грн.

Доказів, що підтверджують дотримання відповідачем умов Договору щодо повного повернення кредиту згідно умов Договору в матеріалах справи відсутні.

Щодо доводів скаржника про те, що сума відсотків за користування кредитними коштами нарахована всупереч вимогам законодавства, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Як було зазначено вище, умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що процентна ставка: в день 1,08049055, фіксована. Комісія за надання кредиту: 9000,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 60000,00 грн. Термін дії Договору до 22.10.2021. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 150000,00 грн (п. 1 договору).

Пунктом 2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п.29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17).

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 686/1696/15-ц від 09.12.2020, № 622/1148/13-ц від 09.12.2020, № 236/2227/17-ц від 09.12.2020, № 724/1391/16-ц від 25.11.2020, № 483/2022/17-ц від 11.11.2020, № 468/1095/15-ц від 28.10.2020, № 404/6807/15-ц від 21.10.2020, № 344/7809/15-ц від 15.10.2020.

На одну із вищевказаних постанов посилається і скаржник, однак зазначені правові висновки стосуються стягнення з позичальника комісії за управління кредитом, проте позовної вимоги про стягнення суми прострочених платежів за комісією позивач не заявляв, у тексті позовної заяви (а.с. 2) вказано, що сума прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.

Натомість, сума прострочених платежів по процентах за користування кредитними коштами є передбачена умовами укладеного між сторонами договору та частиною 1 статті 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, враховуючи здійснену позичальником часткової оплати за договором №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021 в розмірі 161931,48 грн., з яких 64445,28 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 97486,20 грн - сума прострочених платежів по процентах.

Враховуючи принцип диспозитивності, наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують вчинення відповідачем конклюдентних дій щодо визнання договору про надання кредиту, відсутність у матеріалах справи доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині повернення кредиту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №181631-КС-005 про надання кредиту від 07.05.2021 в розмірі 161931,48 грн., з яких 64445,28 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 97486,20 грн - сума прострочених платежів по процентах.

Розподіл судових витрат.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Орфанеску Максима Васильовича б/н від 11.03.2024 (вх. суду від 15.03.2024 №01-05/778/24) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2024 у справі № 926/5118/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя М.Б. Желік

суддя Г.Г. Якімець