ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 Справа № 917/748/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Михатило А.В. розглянувши справу № 917/748/24

за позовною заявою Компанії "Byrass Consultants Limited", юридична адреса: 1660, Cyprus, Nicosia, Kaprenisi str., 30, адреса для листування: бульвар Перова, 15, м. Київ, 02125

до відповідача Фізичної особи - підприємця Іванової Ліни Ігорівни, АДРЕСА_1

про стягнення 39 603,70 грн заборгованості,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 03.05.2024 року надійшла позовна заява Компанії "Byrass Consultants Limited" до відповідача Фізичної особи - підприємця Іванової Ліни Ігорівни про стягнення 39 603,70 грн заборгованості за договором оренди №08/01 від 01.08.2021 року (вх. № 803/24).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди в частині в частині здійснення орендних платежів за період з 01.08.2021 року по 30.11.2021 року.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року було залишено позовну заяву без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення даної ухвали та зазначено спосіб усунення недоліків. Позивачу необхідно було конкретизувати період, за який стягується заборгованість з орендної плати, та відповідно вказати ціну позову; надати відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; надати документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

08.05.2024 року до суду від позивача надійшла позовна заява з додатками (вх. №6440) на виконання вимог ухвали суду від 07.05.2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Також, 09.05.2024 року до суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду (вх. № 6463), де зазначено, що заборгованість у розмірі 1 000,00 доларів США виникла у відповідача за період з 01.08.2021 року по 30.11.2021 року.

Відповідно до поданих заяв з додатками позивач виконав усі вимоги, зазначені в ухвалі суду від 07.05.2024 року.

Ухвалою від 13.05.2024 року суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі. Здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строки: для подання відзиву на позов, оформленого з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.ст. 167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Попередив відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

Копія ухвали від 13.05.2024 року, яка направлялася на адресу місцезнаходження відповідача, що вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 26) ( АДРЕСА_1 ) повернулася суду без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 13.05.2024 року є 07.06.2024 року. Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

01.08.2021 року між Компанією «Byrass Consultants Limited» та Фізичною особою-підприємцем Івановою Ліною Ігорівно укладено договір оренди № 08/01 (а. с. 11 - 23), відповідно до умов п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове, строкове, платне користування приміщення, розташоване за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пр-т. Лесі Українки, 78/19, загальною площею 59,90 кв. м. (надалі іменується "орендоване майно") для використання його орендарем.

Підписанням цього договору, орендодавець надає орендареві право користування орендованим майном, відповідно до умов цього договору, у якості салону краси протягом строку дії цього договору оренди. Використання орендованого майна в інших цілях допускається виключно за умови попередньої письмової згоди орендодавця.

Пунктом 1.9. договору сторони погодили, що орендоване майно передається орендарю в нормальному технічному стані та придатному для використання з метою оренди на підставі Акту приймання-передавання орендованого майна, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 2.1. договору орендодавець протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання даного договору передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється Актом приймання-передавання орендованого майна, який підписується сторонами. З цього моменту починається обчислення строку оренди за цим договором.

Відповідно до умов пункту 3.1. договору за користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату в українській національній валюті гривні по курсу долара США у відношенні до української гривні.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили та визначили, що протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання сторонами цього договору, орендар має сплатити орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди, що складає суму в гривні, еквівалентну 250 (двомстам п`ятдесяти) доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Крім того, протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання сторонами договору, орендар має сплатити орендодавцю гарантійний платіж, що складає суму в гривні, еквівалентну 250 (двомстам п`ятдесяти) доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Протягом всього строку дії договору, сума гарантійного платежу орендаря має Дорівнювати розміру орендної плати за 1 (один) місяць строку оренди. У будь-якому випадку курс долара США у відношенні до української гривні не може бути меншим офіційного валютного курсу станом на день здійснення оплати.

У будь-якому випадку курс долара США у відношенні до української гривні не може бути меншим офіційного валютного курсу станом на день здійснення оплати.

Пунктом 3.3. договору сторони погодили, що гарантійний платіж, повністю внесений орендарем, зараховується в рахунок оплати орендної плати за останній місяць строку оренди по курсу долара США у відношенні до української гривні на момент виникнення зобов`язань у орендаря щодо оплати гарантійного платежу, при цьому сума орендної плати за останній місяць оренди, не покрита гарантійним платежем, підлягає оплаті в загальному порядку, передбаченому договором.

У випадку розірвання та/або припинення договору, гарантійний платіж або будь-яка решта такого підлягає зарахуванню в рахунок оплати орендної плати за останній місяць строку оренди.

У разі не внесення та/або не в повному розмірі внесення орендарем гарантійного платежу в порядку та строки, передбачені пунктом 3.2. даного договору, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не сплаченого гарантійного платежу, за кожен день такого прострочення, а також орендодавець матиме право розірвати даний договір в односторонньому порядку відповідно до умов договору.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що для уникнення непорозумінь сторони погодили, що гарантійний платіж жодним чином не обмежує відповідальності орендаря у випадку неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань за даним договором.

Згідно пункту 3.7. договору загальна сума орендної плати в місяць за цим договором складає суму в гривні еквівалентну 250 (двомстам п`ятдесяти) доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ, і визначається згідно умовам цього договору.

Відповідно до п. 3.12 орендна плата, плата за послуги з утримання орендованого майна, гарантійний платіж та будь-які інші платежі, що підлягають сплаті орендарем орендодавцю за цим договором, вважаються внесеними та сплаченими належним чином та у повному обсязі тільки за умови своєчасності та повної оплати суми такого платежу, передбаченої умовами договору.

Пунктом 3.13 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця в період з 01 по 05 числа поточного місяця.

Згідно п. 4.1.2 орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі визначені цим договором.

Відповідно до п. 4.2.1 договору орендодавець зобов`язаний передати орендареві у користування орендоване майно.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Шляхом підписання даного договору, орендар підтверджує, що йому відома вся інформація про дане орендоване майно (п. 5.2 договору).

У п. 5.3 Договору сторони передбачили, що строк цього договору починає свій перебіг з моменту, визначеного у п. 5.2 цього договору та діє протягом 35 місяців.

Згідно з пунктом 7.1. договору сторони дійшли згоди, що договір є юридично дійсним, обов`язковим до виконання сторонами і при порушенні сторонами його умов може бути примусово виконаний на підставі рішення суду згідно діючого законодавства України.

Пунктом 10.1. договору передбачено, що усі спори, розходження чи вимоги, які виникають із договору чи у зв`язку із ним, у тому числі, які стосуються його виконання, порушення, припинення чи визнання недійсним, підлягають вирішенню у суді згідно діючого законодавства України.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 24.05.2016 (а. с. 8), нежитлове приміщення, розташоване за адресою Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки, будинок 78/19, загальною площею 59,9 кв.м., належить на праві приватної власності компанії Byrass Consultants Limited (позивачу). Це також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.02.2009 року (серія САС №336087), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21780038 від 05.02.2009 року (а. с. 9, 10).

Відповідно до Акту приймання-передавання орендованого майна від 01.08.2021 (а. с. 24) орендодавець передав, а орендар прийняв орендоване майно приміщення, розташоване за адресою Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки, будинок 78/19, загальною площею 59,9 кв. м. Сторони погодили, що орендоване майно передається у належному стані.

Акт приймання-передавання орендованого майна підписано орендодавцем та орендарем без зауважень, підписи сторін скріплені відтисками печаток.

Позивач у позові вказує, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором оренди № 08/01 від 01.08.2021 року в частині здійснення повної та своєчасної сплати орендної плати.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 30.11.2021 року № 45/2 (а.с. 27) щодо необхідності сплати заборгованості з орендної плати в сумі 1000,00 дол. США за договором оренди № 08/01 від 01.08.2021 року.

Позивач вказує, що відповідач вимоги претензій не виконав, заборгованість не сплатив, орендоване приміщення не повернув. Вказане стало приводом для звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Статтею 73 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з вимогами статті 74 Закону України "Про міжнародне приватне право" процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Укладений сторонами договір № 08/01 від 01.08.2021 року за своєю правою природою є договором оренди. Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (Орендодавець) передає другій стороні (Орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

У частині 1 статті 638 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами частини 1 статті 284 Господарського кодексу України унормовано, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Отже, сторони визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1, 4 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Умовами пункту 1.9 договору сторони погодили, що орендоване майно передається орендарю в нормальному технічному стані та придатному для використання з метою оренди на підставі Акту приймання-передавання орендованого майна, який є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що орендодавець протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання цього договору передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється актом приймання-передавання орендованого майна, який підписується сторонами. З цього моменту починається обчислення строку оренди за цим договором.

З акту приймання-передавання орендованого майна від 01.08.2021 року убачається, що орендодавець передав, а орендар прийняв орендоване майно, а саме: приміщення загальною площею 59,90 кв. м, яке розташоване за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пр-т. Лесі Українки, 78/19.

Зазначений акт приймання-передавання орендованого майна від 01.08.2021 року підписано орендодавцем та орендарем без будь-яких зауважень, підписи яких скріплено відтисками печаток. Водночас сторони погодили, що орендоване майно передається у належному стані разом із обладнанням (інвентарем), що визначений згідно з переліком.

Отже, суд установив, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором оренди № 08/01 від 01.08.2021 року та надав відповідачу у строкове, платне користування орендоване майно у належному стані.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 5 статті 762 Цивільного кодексу України унормовано, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Умовами пункту 3.1 договору передбачено, що за користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату в українській національній валюті гривні по курсу долара США у відношенні до української гривні.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили та визначили, що протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання сторонами цього договору, орендар має сплатити орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди, що складає суму в гривні, еквівалентну 250 (двомстам п`ятдесяти) доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Згідно з пунктом 3.7 договору загальна сума орендної плати в місяць за цим договором складає суму в гривні еквівалентну 250 (двомстам п`ятдесяти) доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Умовами пункту 3.8 договору передбачено, що орендна плата підлягає сплаті орендарю в сумі, зазначеній пунктами 3.2 та 3.7 договору без відрахування з цієї суми ПДВ та інших податків відповідно до законодавства, окрім податку на репатріацію, що утримується орендарем із суми орендної плати в порядку, передбаченому пунктом 3.9 договору.

Відповідно до пункту 3.9 договору із суми орендної плати орендар утримує та перераховує до бюджету податок із доходів нерезидента із джерелом їх походження з України від провадження господарської діяльності (податок на репатріацію) у розмірі та у порядку, встановленому чинним законодавством України (15 % від суми орендної плати або інший розмір, встановлений законами України на момент оплати).

Умовами пункту 3.12 договору сторони передбачили, що орендна плата, плата за послуги з утримання орендованого майна, гарантійний платіж та будь-які інші платежі, що підлягають сплаті орендарем орендодавцю за договором, вважаються внесеними та сплаченими належним чином та у повному обсязі тільки за умови своєчасної та повної оплати суми такого платежу, передбаченої умовами договору.

Пунктом 3.13 договору сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця в період з 01 по 05 числа поточного місяця.

Згідно з пунктом 4.1. підпункту 4.1.2 договору орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі визначені договором.

Натомість наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за договором оренди № 08/01 від 01.08.2021 року в частині здійснення повної та своєчасної сплати орендної плати.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).

Частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частинами 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оренду приміщення у розмірі 39 603,70 грн (заборгованість за оренду приміщення за період з серпня по листопад 2021 року - 4 місяці), що еквівалентно 1000,00 доларам США, з урахуванням курсу долару НБУ, який станом на дату складання позову 19.04.2024 становив 39,6037 грн за 1 долар США.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Іванової Ліни Ігорівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Компанії «Byrass Consultants limited» (1660, Cyprus, Nicosia, Karpenisi str., 30, 2, IBAN № НОМЕР_2 в АТ «КРИСТАЛБАНК», м. Київ, МФО 339050) заборгованість за оренду приміщення у розмірі 39 603, 70 грн, що еквівалентно 1 000,00 доларам США, з урахуванням курсу долару НБУ, який станом на дату складання позову 19.04.2024 року становив 39,6037 грн за 1 долар США та 3 028,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 08.08.2024 року ( після виходу судді з відпустки).

Суддя О. М. Тимощенко

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).