ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" серпня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/2320/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 916/2320/24 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м.Одеса, Митна площа,1, ) до відповідача Приватного підприємства "ФРОГ АГРОСЕРВІС" (65012, м. Одеса, Мукачевський провулок, буд. 4В, )

про стягнення 36 663,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "ФРОГ АГРОСЕРВІС" про стягнення 36 663,16 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.05.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2320/24. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його електрону адресу та отримана останнім 28.05.2024р., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Господарського суду Одеської області.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст.252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст.165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Таким чином, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

На адресу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) (Позивач, Адміністрація) надійшов лист від Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" №26/55 від 13.02.2023 щодо передачі судна "Инженер Вальчук", яке розташоване за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1 (Причал №28), у власність Приватному підприємству "Фрог Агросервіс" з 10.02.2023 року.

Окрім того, на адресу Адміністрації надійшов лист від Приватного підприємства "Фрог Агросервіс" (Відповідач, Судновласник) за №54 від 09.02.2023, в якому повідомлялося, що 10.02.2023 між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" та Приватним підприємством "Фрог Агросервіс" було підписано Акт приймання-передачі державного майна - нафтоналивного судна "Инженер Вальчук" разом з приписаним до нього обладнанням на підставі Договору купівлі-продажу №КД-21924 від 01.02.2022. Судновласник гарантував сплату причального збору, згідно Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженого Наказом МІУ від 27.05.2013 №316, по судну "Инженер Вальчук".

На сьогоднішній день судно пришвартоване біля 28 причалу Одеського морського порту. Плата за причальний збір із суден, що здійснюють відстій у межах морського порту, нараховується відповідно до Наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316 "Про портові збори". Нарахування плати за причальний збір здійснюється за тарифом, зазначеним у Додатку 5 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженому цим наказом.

Відповідно до п. 5.1. Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженому наказом, причальний збір справляється із суден, які перебувають біля причалу.

Так, відповідно до вищезазначених норм законодавства та з урахуванням вимог бухгалтерського та податкового законодавства, Адміністрацією за період з 11 лютого по жовтень 2023 року був нарахований причальний збір по судну "Инженер Вальчук" та виставлені Відповідачу до сплати відповідні рахунки:

- Рахунок № 620035 від 28.02.2023 на суму 2400,74 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 05.12.2023);

- Рахунок № 620053 від 31.03.2023 на суму 4134,61 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 13.04.2023);

- Рахунок № 620074 від 30.04.2023 на суму 4001,24 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 11.05.2023);

- Рахунок № 620097 від 31.05.2023 на суму 4134,61 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 13.06.2023);

- Рахунок № 620122 від 30.06.2023 на суму 4001,24 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 13.07.2023);

- Рахунок № 620146 від 31.07.2023 на суму 4134,61 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 22.08.2023);

- Рахунок № 620163 від 31.08.2023 на суму 4134,61 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 12.09.2023);

- Рахунок № 620188 від 30.09.2023 на суму 4001,24 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 10.10.2023);

- Рахунок № 620222 від 31.10.2023 на суму 4111,80 грн з ПДВ (відправлено Судновласнику на поштову адресу - 02.12.2023).

Також Адміністрацією складені Акти виконаних робіт по нарахованому причальному збору, які також були направлені Відповідачу:

- Акт виконаних робіт від 28.02.2023 на загальну суму 2400,74 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 31.03.2023 на загальну суму 4134,61 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 30.04.2023 на загальну суму 4001,24 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 31.05.2023 на загальну суму 4134,61 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 30.06.2023 на загальну суму 4001,24 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 31.07.2023 на загальну суму 4134,61 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 31.08.2023 на загальну суму 4134,61 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 30.09.2023 на загальну суму 4001,24 грн з ПДВ;

- Акт виконаних робіт від 31.10.2023 на загальну суму 4111,80 грн з ПДВ.

Проте, станом на сьогодні рахунки надіслані Адміністрацією залишаються не сплаченими Відповідачем.

Таким чином, сума основного боргу з причального збору за цим позовом відповідно до

рахунків за лютий - жовтень 2023 становить 35 054,70 грн.

З метою погашення заборгованості за несвоєчасно сплачений причальний збір, Позивачем висувалася вимога в досудовому порядку до Відповідача щодо необхідності оплати причального збору, а саме: виставлена претензія №2486/19-03-09/Вих від 14.12.2023 про сплату заборгованості за період з лютого 2023 по жовтень 2023. При цьому Позивачем були повторно направлені рахунки разом з претензією на адресу відповід, але станом на сьогодні зазначена сума боргу залишається несплаченою. Відповіді на претензію від Відповідача до Адміністрації не надходило.

Тобто такі дії не призвели до добровільної сплати заборгованості Відповідачем.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, було нараховано відповідачу інфляційні витрати в сумі 898,21 грн. та 3% річних в сумі 710,25 грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати причального збору стало підставою для звернення Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

У ст.14 ЦК України зазначено, що цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Як встановлено судом, судно пришвартоване біля 28 причалу Одеського морського порту. Плата за причальний збір із суден, що здійснюють відстій у межах морського порту, нараховується відповідно до Наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 "Про портові збори". Нарахування плати за причальний збір здійснюється за тарифом, зазначеним у Додатку 5 до Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженому цим наказом.

Відповідно до п. 5.1. Порядку справляння та розмірів ставок портових зборів, затвердженому наказом, причальний збір справляється із суден, які перебувають біля причалу.

Так, відповідно до вищезазначених норм законодавства та з урахуванням вимог бухгалтерського та податкового законодавства, Адміністрацією за період з 11 лютого по жовтень 2023 року був нарахований причальний збір по судну "Инженер Вальчук" та виставлені Відповідачу до сплати відповідні рахунки та акти виконаних робіт за лютий - жовтень 2023 в розмірі 35 054,70 грн.

Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). кщо строк (термін) виконання боржником обов?язку не встановлений або визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має

право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги, якщо обов?язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. (ч.1, 2 ст.530 ЦК України).

Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання) ( ст.610 ЦК України).

З метою погашення заборгованості за несвоєчасно сплачений причальний збір, Позивачем висувалася вимога в досудовому порядку до Відповідача щодо необхідності оплати причального збору, а саме: виставлена претензія № 2486/19-03-09/Вих від 14.12.2023 про сплату заборгованості за період з лютого 2023 по жовтень 2023.

При цьому Позивачем були повторно направлені рахунки разом з претензією на адресу відповід, але станом на сьогодні зазначена сума боргу залишається несплаченою. Відповіді на претензію від Відповідача до Адміністрації не надходило.

Станом на момент подання позову заборгованість відповідачем не погашена, заперечення щодо позову також не надходили.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 35 054,70 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст.625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 710, 25 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 710,25 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні витрати. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних витрат в розмірі 898,21 грн., судом встановлено, що розрахунок інфляційних витрат річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційних витрат в розмірі 898,21 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м.Одеса, Митна площа,1, ) до Приватного підприємства "ФРОГ АГРОСЕРВІС" (65012, м.Одеса, Мукачевський провулок, буд. 4В, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ФРОГ АГРОСЕРВІС" (65012, м. Одеса, Мукачевський провулок, буд. 4В, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"(адміністрація Одеського морського порту) (65026, м.Одеса, Митна площа,1, ) основний борг в розмірі 35 054 (Тридцять п`ять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 70 коп., інфляційні витрати в розмірі 898 (Вісімсот дев`яносто вісім) грн. 21 коп., 3% річних в розмірі 710 (Сімсот десять) грн. 25 коп. та судовий збір в розмірі 3 028 (Три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 серпня 2024 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна