ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/4659/23(914/411/21)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Мисько І.С.

за участю представників сторін у справі:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» - адвокат Барила К.В.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» - адвокат Дяків В.Б.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» - адвокат Патько Н.Я.

Розпорядник майном Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» - арбітражний керуючий Козирицький А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +»

- Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024, суддя суду першої інстанції Райчева С.І., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 10.05.2024

по справі №916/4659/23 (914/411/21)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ»,

до відповідачів:

1). Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +»,

2). Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Позивача: розпорядник майном Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача 1: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович,

про визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» про визнання недійсним укладеного між ними договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріально округу Гусаком Р.Т. та зареєстрований у реєстрі за №82.

В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на преюдиційність обставин, встановлених у справі №914/2150/18 щодо нікчемності договору від 27.12.2013, укладеного між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та відповідачем ТОВ "ОПТІМУС +", та відсутність прав останнього на відчуження об`єкту даного договору (нежитлові приміщення, літ. «Б-3» загальною площею 4 571,2 кв.м., що розташовані за адресою: місто Львів, вулиця Героїв УПА, будинок 73) за оспорюваним договором, тому що ТОВ "ОПТІМУС +" не було власником цього майна.

Також позивач зазначає, що оспорюваний правочин було укладено під час дії судової заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо майна, яке було предметом договору. Захист своїх прав Позивач вбачає у визнанні оспорюваного правочину недійсним.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.02.2022 (суддя Коссак С.М.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ" задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020р., який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОПТІМУС +" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БРРЕНТ".

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 рішення Господарського суду Львівської області від 17.02.2022 залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, суд апеляційної інстанції погодився з його висновком про те, що відчуження нерухомого майна відбулося під час встановленої судом заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо цього майна, а тому оспорюваний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.12.2022 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 та рішення Господарського суду Львівської області від 17.02.2022; направлено справу № 914/411/21 на новий розгляд до суду першої інстанції. У постанові Верховного Суду, зокрема, зазначено, що при новому розгляді справи судам слід врахувати, що суди попередніх інстанцій ототожнили наведені вище заходи забезпечення позову (заборона вчиняти реєстраційні дії, заборона на відчуження майна, арешт майна) та не надали оцінки їх правовим наслідкам. Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій не зазначили, яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин; не перевірили доводи та докази, якими позивач обґрунтовував порушення прав чи законних інтересів оспорюваним договором, та не встановили наявність підстав для їх захисту.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.11.2023 (суддя Кітаєва С.Б.), залишеною у силі Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.01.2024, матеріали справи №914/411/21 передано на розгляд Господарському суду Одеської області у межах провадження у справі №916/4659/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 справу №914/411/21 прийнято до свого провадження суддею Господарського суду Одеської області Райчевою С.І. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження у межах справи №916/4659/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ". До участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Позивача залучено розпорядника майном Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ".

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 позов задоволено повністю; визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., зареєстрованим в реєстрі за № 82; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» 1 135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. судового збору; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» 1 135,00 грн судового збору.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції керувався зокрема тим, що на момент укладення з ТОВ «БРРЕНТ» оспорюваного Договору № 82, ТОВ «ОПТІМУС +» не було власником відчужуваного майна з огляду на те, що правочин, на підставі якого ним набуто відповідне право власності, а саме: Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5281 від 27.12.2013, укладений з ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк»), - був нікчемним в силу закону з 27.12.2013, що на переконання Господарського суду Одеської області, підтверджено у межах справи № 914/2150/20.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21).

Відповідач-1 вказує, що у ТОВ «МАНІ ФЛОУ» відсутні будь-які права щодо нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок 73, адже такі права не могли виникнути на підставі договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №11/2019-4, який було укладено 22.11.2019 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «МАНІ ФЛОУ»

Відповідач-1 зазначив, що позивач не довів в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси, а суд не перевірив доводи та докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги та дійшов до помилкових висновків про наявність підстав для правового захисту позивача.

Відповідач-1 вказав, що як вбачається з матеріалів справи рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 р. у справі №914/2150/18 є скасованим повністю, в свою чергу судові рішення не створюють жодних преюдиціальних обставин, адже є такими, що не набрали законної сили.

На думку Відповідача-1 дана справа не може розглядатися в Господарському суді Одеської області в межах справи про банкрутство ТОВ «МАНІ ФЛОУ», адже задоволення такого позову не матиме наслідком повернення майна, яке було предметом такого договору до ліквідаційної маси боржника, оскільки за правилами реституції воно має повернутися у власність апелянта. Зазначене взагалі залишено поза увагою Господарського суду Одеської області.

Керуючись викладеним вище, відповідач-1 просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 р. у справі №916/4659/23 (914/411/21) та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» у повному обсязі.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21).

Відповідач-2 вказує, що суд першої інстанції, дослідивши остаточну постанову Верховного Суду від 27.09.2023 у справі № 914/2150/20, якою скасовано рішення Західного апеляційного господарського суду та відмовлено у позові ТОВ «МАНІ ФЛОУ» з підстав обрання ним неналежного способу захисту - безпідставно вирішив, що відповідні висновки Верховного Суду базувались на попередньому підтвердженні апеляційним судом нікчемності Договору № 5281.

Відповідач-2 зазначив, що як вбачається з постанови Верховного Суду від 27.09.2023 у справі № 914/2150/18 касаційна інстанція не формувала висновків про нікчемність Договору купівлі-продажу № 5281 від 27.12.2013 року та не підтверджувала відповідних висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідач-2 вказує, що позивач оспорює Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020 року, укладений між ТОВ «ОПТІМУС +» та ТОВ «БРРЕНТ», наслідки визнання недійсним якого не зумовлять набуття майна Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ», оскільки право власності повернеться до ТОВ «ОПТІМУС +» або до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, враховуючи припинення ПАТ «БГ Банк», як юридичної особи.

На думку відповідача-2 у ТОВ «МАНІ ФЛОУ» відсутні будь-які права щодо нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок 73.

Керуючись викладеним вище, відповідач-2 просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 29.04.2024 у справі № 916/4659/23(914/411/21) та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» у повному обсязі.

Короткий зміст відзивів на апеляційні скарги.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» надійшов відзив на апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21).

Позивач зазначає, що згідно встановлених постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19.06.2023) у справі № 914/2150/18 преюдиційних обставин нікчемності договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладеного між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого було ПАТ «БГ Банк») та ТОВ «ОПТІМУС +», тому цей договір не створив жодних юридичних наслідків, у тому числі щодо переходу права власності на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок № 73, до ТОВ «ОПТІМУС +», відповідно ТОВ «ОПТІМУС +» не міг відчужити ненабуті приміщення на користь ТОВ «БРРЕНТ».

Позивач вказав, що предмет спору у справі № 916/4659/23(914/411/21) має безпосереднє відношення до майнових прав ТОВ «МАНІ ФЛОУ», тому цілком законно і обґрунтовано розгляд цього спору (судової справи) здійснено в межах справи № 916/4659/23 про банкрутство ТОВ «МАНІ ФЛОУ».

Керуючись викладеним вище, позивач просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) та залишити оскаржуване рішення без змін.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від розпорядника майном Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» арбітражного керуючого Козирицького А.С. надійшов відзив на апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21).

Розпорядник майна вказує, що Відповідно до договору №11/2019-4 від 22.11.2019р. купівлі-продажу майнових прав, укладеного між ПАТ «БГ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (продавець) та ТОВ «МАНІ ФЛОУ» (покупець), продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає майнові права/право власності на нерухоме майно, що виникне в майбутньому на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 4 571,2 кв. м, право власності на яке виникло у продавця у результаті звернення стягнення на заставлене майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, твердження ТОВ «БРРЕНТ» про те, що у ТОВ «МАНІ ФЛОУ» перестало існувати право власності на майно, розташоване за адресою: Львівська обл., м. Львів, вулиця Героїв УПА, будинок 73, є безпідставними.

Арбітражний керуючий вказує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про нежитлове приміщення, загальною площею 4571.2 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вулиця Героїв УПА, будинок 73. На разі нерухоме майно зареєстровано на праві власності ТОВ «МАНІ ФЛОУ».

В свою чергу, Козирицький А.С. вказує, що договір між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ "ОПТІМУС +" був нікчемним в силу закону вже з 27.12.2013р. та не створив жодних юридичних наслідків, і це підтверджено судом у межах справи N914/2150/18. Тобто, ТОВ «ОПТІМУС +», який не набув право власності на нерухоме майно у зв`язку з нікчемністю укладеного правочину від 27.12.2013, неправомірно перепродав дане майно на користь ТОВ «БРРЕНТ» шляхом укладення недійсного Договору купівлі- продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020 року.

На думку арбітражного керуючого оспорюваний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020, укладений між ТОВ «ОПТІМУС +» та ТОВ "БРРЕНТ", не лише порушує права позивача ТОВ "МАНІ ФЛОУ", у володінні якого знаходиться нерухоме майно, але і суперечить принципу юридичної визначеності, оскільки надає можливість ТОВ «БРРЕНТ» стверджувати про наявність у нього прав власності на нерухоме майно.

Козирицький А.С. також вказує, що розгляд даної позовної заяви в межах справи про банкрутство ТОВ «МАНІ ФЛОУ» сприятиме здійсненню судом контролю за формуванням ліквідаційної маси боржника та, як найбільшого, задоволенню вимог кредиторів боржника.

Керуючись викладеним вище, розпорядник майна просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21), та залишити оскаржуване рішення без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/4659/23 (914/411/21) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Поліщук Л.В., Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.05.2024.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/4659/23 (914/411/21) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) до надходження матеріалів оскарження ухвали на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/4659/23(914/411/21) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 2 724,00 грн - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були додані докази сплати судового збору у сумі 2 724,00. Таким чином недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.07.2024; призначено справу №916/4659/23(914/411/21) до розгляду у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на 15.08.2024 о 11:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) - залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 2 724,00 грн - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були додані докази сплати судового збору у сумі 2 724,00. Таким чином недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.07.2024; об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» в одне провадження для сумісного розгляду у судовому засіданні 15 серпня 2024 року о 11:30 год.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

15.08.2024 у судовому засіданні прийняли участь представник Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» - адвокат Барила К.В., представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» - адвокат Дяків В.Б., представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» - адвокат Патько Н.Я. та розпорядник майном Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» - арбітражний керуючий Козирицький А.С.

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2024, якою призначено справу № 916/4659/23 (914/411/21) до розгляду на 15 серпня 2024 року о 11:30, направлялася на адресу приватного нотаріуса засобами поштового зв`язку, однак повернулась без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що свідчить про вручення відповідної ухвали третій особі. Дані обставини підтверджуються рекомендованим повідомленням про вручення поштивого відправлення.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 15.08.2024, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21), до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) по суті, не дивлячись на відсутність представника третьої особи, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.

27.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК» (продавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (надалі - Договір від 27.12.2013), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корнало Г.В., зареєстрований у реєстрі за № 5281, згідно з умовами якого позивач передав у власність відповідача належні йому на праві власності: нежитлові приміщення, загальною площею 4 571,2 кв.м., що розташовані в м. Львові по вул. Героїв УПА, будинок №73.

Відповідно до пункту 1.2 Договору від 27.12.2013 нежитлові приміщення належать продавцю на праві власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л, зареєстрованого в реєстрі за № 1913.

Державну реєстрацію права власності на Об`єкт нерухомості за продавцем в реєстрі прав власності на нерухоме майно проведено за індексним номером 14049688 від 28.08.2009 року.

Відповідно до п. 1.4. Договору від 27.12.2013, загальна вартість нежитлового приміщення, згідно Довідки про балансову вартість об`єкта нерухомого майна №25-1900 виданої продавцем 26.12.2013, становить 2 390 180 грн без ПДВ.

Згідно п. 1.4., п. 1.4.1. Договору від 27.12.2013, Сторони домовились, що погоджена Сторонами загальна вартість продажу Нежитлових приміщень складає 2 391 666,67 грн, окрім того ПДВ 20% - 478 333,33 грн, разом з ПДВ - 2 870 000,00 грн.

Покупець зобов`язується оплатити Продавцю 160 000,00 грн (сто шістдесят тисяч гривень; 00 коп.), в т. ч. 26 666,67 грн податок на додану вартість в день підписання цього Договору, а 2 710 000,00 грн в тому числі 451 666,66 грн податок на додану вартість до 30.12.2013 р., шляхом їх сплати на рахунок Продавця № 373948002, відкритий у ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» м. Київ, Код , код Банку: (МФО) 320995.

Відповідно до п. 1.5. Договору від 27.12.2013, правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна продавцеві та покупцеві нотаріусом роз`яснено.

Відповідно до п. 6.11., п. 6.12. Договору від 27.12.2013 право власності на Нежитлові приміщення виникає у Покупця відповідно до ст.ст. 182, 334 Цивільного Кодексу України з дня державної реєстрації прав власності на нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але не раніше повної сплати Покупцем Продавцю суми загальної вартості продажу Нежитлових приміщень, встановленої в п. 1.4. Договору. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Продавця і Покупця та нотаріального посвідчення.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №136802124 від 09.09.2018, державний реєстратор 27.12.2013 зареєстрував право приватної власності ТзОВ «ОПТІМУС +» на придбані нежитлові приміщення згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2013, загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 за номером запису про право власності: 4111803 (т. 1, 156-158).

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2014 Правління Національного банку України прийняло постанову №745 "Про віднесення ПАТ "БГ Банк" до категорії неплатоспроможних", а Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - рішення № 131 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ Банк" (т. 1, а.с.125-129).

Постановою Правління НБУ №134 від 26.02.2015 відкликано банківську ліцензію та постановлено ліквідувати ПАТ "БГ Банк" (т. 1, а.с.130).

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №43 від 27.02.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БГ Банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб (т. 1, а.с.131-133).

27 березня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №8002367 про державну реєстрацію припинення ПАТ "БГ БАНК".

Наказом ліквідатора ПАТ "БГ Банк" №30 від 06.09.2018 року визнано нікчемним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладений між ПАТ «Банк Перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та ТзОВ «ОПТІМУС +» та скеровано ТзОВ «ОПТІМУС +» повідомлення про нікчемність правочину в порядку ст.ст. 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з вимогою повернути Банку за актом приймання-передачі нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, як такі, що отримані на підставі нікчемного правочину (т. 1, а.с.181-184).

В матеріалах даної судової справи наявна копія Звіту про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, станом на 27.12.2013 (дату їх продажу), становила 10 184 000,00 грн. (десять мільйонів сто вісімдесят чотири тисячі гривень) 00 копійок, без урахування ПДВ (т.1, 226-252).

29.01.2020 між ТОВ "ОПТІМУС +" (Продавець) та ТОВ "БРРЕНТ" (Покупець) укладено оспорюваний у даній справі договір купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Відповідно до п. 1 договору від 29.01.2020 Продавець (в особі представника) передає у власність Покупцю (в особі представника), а Покупець приймає у власність нежитлові приміщення, літ.«Б-3» загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок № 73.

Згідно із п. 2 договору від 29.01.2020 нежитлові приміщення, що відчужуються, належать Продавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, серія та номер: 5281, виданий 27.12.2013 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 27.12.2013 року. Номер запису про право власності: 4111803. Реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 01.

Продаж нежитлових приміщень вчинено за ціною 2736308,29 грн., без ПДВ, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцю не пізніше 01.09.2020 року, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Факт повного розрахунку за продані приміщення підтверджується банківським платіжним повідомленням (п. 3 договору від 29.01.2020).

Відповідно до п. п. 6 договору від 29.01.2020 Продавець свідчить, що: незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначених нежитлових приміщень в цьому договорі немає; від Покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору; до укладення цього договору нежитлові приміщення іншим особам не відчужені; нежитлові приміщення, які відчужуються, під забороною (арештом) та в заставі, податковій заставі не перебувають. Факт відсутності заборони відчуження зазначених нежитлових приміщень підтверджується довідками, виданими 29.01.2020 року Гусаком Р.Т., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу.

Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., зареєстровано в реєстрі за № 82.

22.11.2019 року ПАТ "БГ Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів (продавець) та ТзОВ "МАНІ ФЛОУ" (покупець) уклали договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №11/2019-4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3225 (а.с.257-264, т.1).

Відповідно до п.1.1. зазначеного договору продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає майнові права/право власності на нерухоме майно, що виникне в майбутньому на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 4 571,2 кв. м (нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го та 4-го поверхів чотириповерхової будівлі), розташовані за адресою: вул. Героїв УПА (колишня вулиця І. Тургенєва), 73, м. Львів, право власності на яке виникло у продавця у результаті звернення стягнення на заставлене майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Львівського MHO Стоцком Т. Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1913, право власності продавця було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.08.2009 та було припинено на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладеного між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ "ОПТІМУС +", посвідченого приватним нотаріусом Львівського MHO Корпало Г. В., зареєстрованого в реєстрі № 5281 (який відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним та який в силу закону не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю), які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а саме:

- визнання права власності на нерухоме майно;

-визнання правочину щодо припинення права власності Продавця недійсним;

-припинення дії третіх осіб, яка порушує право власності;

-відновлення становища, яке існувало до порушення прав Продавця;

-відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

-визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб;

-права та обов`язки позивача у справі № 914/2150/18;

-та інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності Продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключно:

-витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння;

-оскарження у судовому порядку недійсності правочину, за яким Продавцем було набуто право власності на нерухоме майно або припинено право власності на нерухоме майно;

-звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, Міністерства юстиції та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів;

-набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасуванням рішень судів про недійсність правочинів, на підставі яких Продавець набув право власності;

-отримання грошових коштів/відшкодування вартості нерухомого майна за наслідками недійсності/нікчемності правочинів на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуто Продавцем;

-інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло/існувало право власності Продавця на нерухоме майно;

-пред`явлення позову про визнання права власності Покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацією права власності за Покупцем.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору.

До покупця переходять всі цивільні права та обов`язки продавця за майновими правами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі, але не виключно, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що випливає із основного договору, права вчинення всіх реєстраційних дій відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від імені продавця в разі винесення тих чи інших судових рішень, що набули законної сили та виконання яких пов`язано з вчиненням дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За умовами задоволення позовних вимог у справі №914/2150/18 та фактичного виконання судового рішення у справі № 914/2150/18, даний договір є самостійною підставою в розумінні ч.2 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та ст.ст. 182, 657 ЦК України для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, майнові права на яке являється предметом цього договору (п.п. 1.4, 1.5 договору).

В пункті 1.6 договору сторони визначили, що даний договір є підставою для заміни продавця на покупця у наявних судових процесах та/чи наявних виконавчих провадженнях, в т.ч. у справі №914/2150/18.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, резолютивна частина рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, в той же час підлягає зміні мотивувальна частина оскаржуваного рішення, виходячи з таких підстав.

1. Щодо договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК» (продавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» (покупець), колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено вище, 27.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК» (продавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (надалі - Договір від 27.12.2013), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корнало Г.В., зареєстрований у реєстрі за № 5281, згідно з умовами якого позивач передав у власність відповідача належні йому на праві власності: нежитлові приміщення, загальною площею 4 571,2 кв.м., що розташовані в м. Львові по вул. Героїв УПА, будинок №73.

З метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків прийнято Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Предметом регулювання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Зазначений Закон є спеціальним законом, тому з огляду на пункт 8 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

На відміну від статей 219-235 ЦК України, стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулює не правила укладення правочинів, а правовідносини щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Оскільки процедури виведення банку з ринку є тривалими у часі, то для захисту інтересів клієнтів банків, що є проблемними і виводяться з ринку, та задля збереження активів банку, які в подальшому повинні бути спрямовані на погашення заборгованості банку перед кредиторами, законодавством передбачена процедура визнання договорів, укладених банком, нікчемними з підстав, визначених статтею 38 Закону № 4452-VI, в редакції до 11 липня 2014 року. Норма, яка містить підстави нікчемності (темпоральна і сутнісна складова) має бути чинною на момент вчинення правочину.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

Врегульовані статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» права та обов`язки сторін щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку виникли на підставі постанови правління НБУ від 27.11.2014 «Про віднесення ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних» та запровадження з 28.11.2014 у банку тимчасової адміністрації (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ Банк" за № 131 від 27.11.2014.

Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2015 №134 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БГ Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 27.02.2015 № 43 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БГ Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" Новікову Марію Миколаївну строком на 1 рік з 27.02.2015 до 26.02.2016 включно.

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №43 від 27.02.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БГ Банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 146 від 11.02.2016 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "БГ Банк" та делегування повноважень ліквідатора" продовжено строки здійснення ліквідації ПАТ "БГ Банк" на два роки до 26.02.2018 включно.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2214 від 31.05.2017 "Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" відкликано всі повноваження у Новікової М.М. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" Луньо Іллю Вікторовича, якому делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "БГ Банк".

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 305 від 01.02.2018 продовжено строк ліквідації ПАТ "БГ Банк" до 26.02.2019 року.

06.09.2018 Комісією з перевірки договорів (інших правочинів) ПАТ «БГ Банк» складено Акт №1, згідно якого комісія рекомендувала Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» на підставі статей 203, 215, 216 ЦК України та пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнати нікчемним Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладений між ПАТ «Банк Перший», повним правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк» та з ТОВ «ОПТІМУС +», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., який зареєстровано в реєстрі за №5281, а також вчинити наступні дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів шляхом витребування (повернення) майна банку, переданого за вказаним договором.

06.09.2018 ліквідатор ПАТ «БГ Банк» наказом №30 від 06.09.2018 визнав нікчемним Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013.

06.09.2018 ПАТ "БГ Банк" направило на адресу ТОВ «ОПТІМУС +» повідомлення про нікчемність правочину в порядку ст. ст. 37, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за змістом якого Уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» вимагала від відповідача протягом семи днів з дати отримання цього повідомлення повернути банку нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, а від третьої особи - внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав, внесеного на підставі нікчемного Договору від 27.12.2013 та поновлення запису про право власності ПАТ «БГ Банк» на вказані нежитлові приміщення.

Згідно з частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції Закону з 11.07.2014, підстава - Закон 1586-VII, (чинній на момент введення тимчасової адміністрації), протягом дії тимчасової адміністрації, уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Отже, у вказаній нормі міститься пряма вказівка про застосування цієї редакції Закону в частині підстав нікчемності правочинів (частина третя статті 38 Закону) до правочинів, які вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом, і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду.

Відповідно до частин другої, третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, чинній на час укладення договору (27.12.2013), протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов`язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком. Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов`язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначив коло нікчемних договорів, які можуть бути виявлені зобов`язаною та уповноваженою на це особою - Фондом, якщо вони, зокрема, укладені протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що й здійснила на засіданні 06.09.2018 комісія з перевірки правочинів (інших договорів).

Оцінка дій учасників цих правочинів з метою встановлення підстав для визнання правочинів нікчемними повинна здійснюватися відповідно до усіх наданих доказів та встановлених фактичних обставин справи, а тому суди повинні робити висновки щодо наявності таких підстав, як у відповідності до загальних принципів цивільного права та принципів ділового обороту, так і усіх положень законодавства, у тому числі локального і індивідуального характеру в кожному конкретному випадку.

Так, 27.12.2013 ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ «ОПТІМУС +» уклали договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 5281. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «ОПТІМУС +» на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9623076 від 27.12.2013.

Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові КЦС ВС від 14.09.2022, справа № 359/4886/15-ц.

Судом встановлено, що відповідно до даних первісного бухгалтерського обліку та даних АБС Б2, нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 набуто у власність банком 26.08.2009, внаслідок звернення стягнення на заставлене майно, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Право власності банку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вказане майно поставлено на балансовий облік 26.02.2010 за вартістю 16 045 886,00 грн. З виписки по особовим рахункам прослідковується, що на підставі звіту про незалежну оцінку від 10.12.2012, 28.12.2012 здійснено дооцінку об`єкта нерухомості на суму 3 5314,00 грн. та вказаний об`єкт переведено до групи інвестиційної нерухомості балансовою вартістю 16 081 200,00 грн.

Відповідно до протоколу позачергового засідання ПАТ "Банк Перший" від 20.12.2013 № 86/1 було прийняте рішення про уцінку нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 на 13 691 020,00 грн., тобто на 85% від балансової вартості майна.

Згідно з протоколом позачергового засідання ПАТ "Банк Перший" від 23.12.2013 № 87 надано згоду на укладення з Відповідачем Договору за ціною 2 391 666,67 грн., окрім того ПДВ 20% - 478 333,33 грн., разом з ПДВ - 2 870 000,00 грн. Як вже зазначалося, сам договір на вказаних умовах було укладено 27.12.2013.

За звітом, який проведено ТОВ «Експертно-консультаційний центр» вих. № 377 (період складання звіту 28.01.2020-29.01.2020) про оцінку майна нежитлових приміщень, загальною площею 4 571,2 кв.м, що розташовані за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Героїв УПА. Буд 73, ринкова вартість нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, станом на 27.12.2013 (дату їх продажі), становила 10184000,00 грн., без урахування ПДВ.

У матеріалах справи міститься також і звіт про оцінку майнових прав на вказані нежитлові приміщення станом на 01.11.2018, який проведено ТОВ «Оціночна фірма «Де Візу», відповідно до якого вартість майна становить 20 920 000,00 грн. без урахування ПДВ.

Відтак, з наведеного вбачається, що за договором нерухоме майно було відчужене за ціною, яка становила лише 23,48% від ринкової вартості цього майна (2 391 666,67 грн. х 100% : 10 184 000,00 грн.). Тобто продаж нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, за ціною нижчою на 76,52% від їх ринкової вартості є таким, що здійснюється на умовах значно гірших за звичайні ринкові ціни, що в силу приписів пункту 1 частини другої та частини третьої статті 38 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на момент укладення договору), свідчить про нікчемність договору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на момент укладення договору), протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв, а саме договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемними є договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів і документації банку, у тому числі шляхом перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону.

У відповідності до вимог ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, проаналізований у даній справі договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладений сторонами між Публічним акціонерним товариством «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +», зареєстрований в установленому законом порядку, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16, висловлено позицію, що правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову і бажання сторін.

Відповідно до законодавства за ступенем недійсності всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні), недійсність яких прямо передбачена законом, та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Нікчемний правочин недійсний через пряму вказівку у правовій нормі у момент його вчинення, тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haberi - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи, в тому числі ТОВ «МАНІ ФЛОУ», що набув на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу майнові права на спірне нерухоме майно.

Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Таким чином, апеляційний суд до спірних правовідносин застосував положення п.1 ч. 2, ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції Закону № 245-VII від 09.06.2013 та здійснив перевірку відповідних доводів позивача, та підтверджує відповідно до встановлених обставин справи про нікчемність договору та щодо застосування правових наслідків нікчемного правочину. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначила, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, і сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті 216 ЦК України такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Аналогічний висновок висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16.

Таким чином, колегія суддів встановила, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013 за № 5281, укладений між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ "ОПТІМУС +", був нікчемним в силу закону вже з 27.12.2013 та не створив жодних юридичних наслідків.

Отже ТОВ "ОПТІМУС +" не набуло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, а ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») не втратив право власності на підставі такого нікчемного договору.

В той же час, колегія суддів погоджується з посиланнями апелянтів на те, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2020 у справі №914/2150/18 є скасованим повністю та не створює жодних преюдиціальних обставин. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно посилався на обставини, встановлені у справі №914/2150/18, та безпідставно застосував ч. 4 ст. 75 ГПК України замість детального аналізу та оцінки наявних доказів щодо обґрунтування нікчемного правочину.

2. Щодо наявності у ТОВ «МАНІ ФЛОУ» порушеного права, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як було встановлено вище, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013 за № 5281, укладений між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ "ОПТІМУС +", був нікчемним в силу закону вже з 27.12.2013 та не створив жодних юридичних наслідків. В свою чергу, ТОВ "ОПТІМУС +" не набуло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, а ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») не втратив право власності на підставі такого нікчемного договору.

В подальшому, 22.11.2019 ПАТ "БГ Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів (продавець) та ТзОВ "МАНІ ФЛОУ" (покупець) уклали договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №11/2019-4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3225 (а.с.257-264, т.1).

Відповідно до п.1.1. зазначеного договору продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає майнові права/право власності на нерухоме майно, що виникне в майбутньому на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 4 571,2 кв. м (нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го та 4-го поверхів чотириповерхової будівлі), розташовані за адресою: вул. Героїв УПА (колишня вулиця І. Тургенєва), 73, м. Львів, право власності на яке виникло у продавця у результаті звернення стягнення на заставлене майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Львівського MHO Стоцком Т.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1913, право власності продавця було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.08.2009 та було припинено на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладеного між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ "ОПТІМУС +", посвідченого приватним нотаріусом Львівського MHO Корпало Г. В., зареєстрованого в реєстрі № 5281 (який відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним та який в силу закону не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю), які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а саме:

- визнання права власності на нерухоме майно;

-визнання правочину щодо припинення права власності Продавця недійсним;

-припинення дії третіх осіб, яка порушує право власності;

-відновлення становища, яке існувало до порушення прав Продавця;

-відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

-визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб;

-права та обов`язки позивача у справі № 914/2150/18;

-та інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності Продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключно:

-витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння;

-оскарження у судовому порядку недійсності правочину, за яким Продавцем було набуто право власності на нерухоме майно або припинено право власності на нерухоме майно;

-звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, Міністерства юстиції та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів;

-набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасуванням рішень судів про недійсність правочинів, на підставі яких Продавець набув право власності;

-отримання грошових коштів/відшкодування вартості нерухомого майна за наслідками недійсності/нікчемності правочинів на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуто Продавцем;

-інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло/існувало право власності Продавця на нерухоме майно;

-пред`явлення позову про визнання права власності Покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацією права власності за Покупцем.

До покупця переходять всі цивільні права та обов`язки продавця за майновими правами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі, але не виключно, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що випливає із основного договору, права вчинення всіх реєстраційних дій відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від імені продавця в разі винесення тих чи інших судових рішень, що набули законної сили та виконання яких пов`язано з вчиненням дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За умовами задоволення позовних вимог у справі №914/2150/18 та фактичного виконання судового рішення у справі № 914/2150/18, даний договір є самостійною підставою в розумінні ч.2 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та ст.ст. 182, 657 ЦК України для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, майнові права на яке являється предметом цього договору (п.п. 1.4, 1.5 договору).

Таким чином, позивач отримав майнові права/право власності на нерухоме майно, що виникне в майбутньому на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 4 571,2 кв. м (нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го та 4-го поверхів чотириповерхової будівлі), розташовані за адресою: вул. Героїв УПА (колишня вулиця І. Тургенєва), 73, м. Львів. Крім того, ТОВ «МАНІ ФЛОУ» отримало право в тому числі, але не виключно, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що випливає із основного договору, права вчинення всіх реєстраційних дій відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від імені продавця в разі винесення тих чи інших судових рішень, що набули законної сили та виконання яких пов`язано з вчиненням дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, позивач у даній справі також отримав право припинення дії третіх осіб, яка порушує право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 4 571,2 кв. м (нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го та 4-го поверхів чотириповерхової будівлі), розташовані за адресою: вул. Героїв УПА (колишня вулиця І. Тургенєва), 73, м. Львів.

Позов у даному випадку направлений саме на визнання недійсним правочину третіх осіб, щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №11/2019-4 від 22.11.2019, не визнавався судом недійсним та його недійсність прямо не встановлена законом.

Дані обставини в свою чергу знову підтверджують набуття позивачем вищенаведених прав щодо даного нерухомого майна.

Наявність у ТОВ «МАНІ ФЛОУ» всіх вище перелічених майнових прав щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 4 571,2 кв. м (нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го та 4-го поверхів чотириповерхової будівлі), розташовані за адресою: вул. Героїв УПА (колишня вулиця І. Тургенєва), 73, м. Львів, свідчать про те, що відчуження третіми особами таких об`єктів нерухомого майна безпосередньо впливає на права позивача та, зокрема, порушує їх.

Крім цього, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про нежитлове приміщення, загальною площею 4571.2 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вулиця Героїв УПА, будинок 73, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). На разі нерухоме майно зареєстровано на праві власності за ТОВ «МАНІ ФЛОУ».

Безпідставними є посилання апелянтів на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №11/2019-4 від 22.11.2019, у ПАТ "БГ Банк" не було жодних прав щодо зазначених вище нежитлових приміщень. Адже, як було встановлено вище, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, укладений між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ "ОПТІМУС +", був нікчемним в силу закону вже з 27.12.2013 та не створив жодних юридичних наслідків. В свою чергу, ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») не втратив право власності на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73.

В свою чергу, посилання апелянта на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 р. у справі № 910/11702/18 не приймається колегією суддів до уваги, адже ситуації у даних справах не є тотожними, зокрема в частині наявності у продавця за договором купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності безпосередньо права власності на об`єкт нерухомого майна.

У справі №910/11702/18 зроблено висновки щодо ситуації, в якій у продавця відсутнє таке право, в той же час, як встановлено вище ПАТ «БГ Банк» не втратив право власності на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73.

Крім того, 19.10.2021 ТОВ "ОПТІМУС +" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «МАНІ ФЛОУ» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ «БРРЕНТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності № 11/2019-4 від 22.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 3225. (справа №914/3105/21)

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.06.2022 по справі №914/3105/21 повністю відмовлено в задоволенні позову ТОВ "ОПТІМУС +".

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 по справі №914/3105/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТІМУС +" від 11.07.2022 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2022 у справі №914/3105/21 без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.01.2023 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТІМУС +" на рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі №914/3105/21.

Таким чином, правомірність договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності № 11/2019-4 від 22.11.2019 вже було перевірено трьома судовими інстанціями.

3. Щодо підсудності даного спору Господарському суду Одеської області, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спочатку дана справа перебувала у провадженні Господарського суду Львівської області.

Однак, Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.11.2023 передано матеріали справи №914/411/21 за позовом ТОВ "МАНІ ФЛОУ" до ТОВ "ОПТІМУС +", ТОВ "БРРЕНТ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020, укладеного між ТОВ "ОПТІМУС +" та ТОВ "БРРЕНТ", посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р. Т., зареєстрованого в реєстрі за № 82, на розгляд до Господарського суду Одеської області в межах провадження у справі № 916/4659/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 справу №914/411/21 прийнято до свого провадження суддею Господарського суду Одеської області Райчевою С.І. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження у межах справи №916/4659/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ". До участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Позивача залучено розпорядника майном Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ".

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 9 ст. 30 ГПК України справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КузПБ), пунктами 2, 4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Аналіз ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства дає підстави дійти висновку, що до юрисдикції господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесені не тільки майнові, а й немайнові спори, що виникають як з приватних, так і публічних правовідносин, у яких боржник є стороною (позивачем або відповідачем).

До того ж, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

Положеннями частин першої, другої статті 131 КУзПБ передбачено, що майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу. До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного частинами шостою та сьомою цієї статті та статтею 132 цього Кодексу (правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20)

Як зазначила Велика Палата в постанові (п.9.9) розглядаючи спір у справі № 752/4361/15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 надавала оцінку заявленим вимогам у контексті їх вартісної оцінки та впливу на формування ліквідаційної маси банкрута за наслідками вирішення цих вимог, а відтак і необхідності розгляду спору в межах справи про банкрутство відповідно до Закону про банкрутство.

Підстав для відступу від висновку, сформульованого у вказаній справі, Велика Палата не вбачає, оскільки у справі, що розглядається, спірні правовідносини врегульовані КУзПБ, якими встановлено ширші критерії, за якими вирішується питання про необхідність розгляду справи у межах справи про банкрутство (п.9.10. постанови).

Також у п.9.11 постанови від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

Предметом розгляду у справі №914/411/21 є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 4 571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Характер правовідносин між учасниками справи №914/411/21 свідчить про те, що у позивача існує спір з відповідачами з приводу об`єкта - нежитлових приміщень загальною площею 4571,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, отже, цей позов подано на захист майнових прав боржника. Що в подальшому може вплинути на наповнення ліквідаційної маси.

Системний аналіз положень законодавства про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають розгляд всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, незалежно від часу відкриття провадження у справі про банкрутство та справ позовного провадження.

Враховуючи те, що з моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, матеріали справи №914/411/23, де предметом судового розгляду є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020, укладеного між ТОВ "ОПТІМУС +" та ТОВ "БРРЕНТ", посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 82, мають розглядатися Господарським судом Одеської області в межах справи №916/4659/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ" за правилами та в порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства.

Крім того, питання підсудності даного спору було перевірено Західним апеляційним господарським судом та постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 апеляційну скаргу ТОВ "ОПТІМУС +" б/н від 04.12.2023 (вх ЗАГС 01-05/3694/23 від 05.12.2023) залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2023 про передачу матеріалів справи №914/411/21 на розгляд до Господарського суду Одеської області в межах провадження у справі № 916/4659/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ" залишено без змін. Тобто вищенаведеним доводам апелянта щодо порушення правил підсудності вже була надана оцінка судом.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до частини 6 статті 31 Господарського процесуального кодексу України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

З огляду на викладене вище, посилання апелянтів на порушення правил підсудності не приймається колегією суддів до уваги.

4. Щодо договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ».

29.01.2020 між ТОВ "ОПТІМУС +" (Продавець) та ТОВ "БРРЕНТ" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність нежитлові приміщення, літ.«Б-3» загальною площею 4 571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок № 73.

В свою чергу ТОВ "ОПТІМУС +" стверджує, що воно набуло право власності на дане нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013.

В свою чергу, колегія суддів встановила, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013 за № 5281, укладений між ПАТ «Банк Перший» (правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк») та ТОВ "ОПТІМУС +", був нікчемним в силу закону вже з 27.12.2013 та не створив жодних юридичних наслідків.

Отже ТОВ "ОПТІМУС +" не набуло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73.

За ст. 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність правочину зумовлена наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У даному випадку в оскаржуваному договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ», наявний дефект суб`єктного складу, оскільки ТОВ «ОПТІМУС +» не набув права власності на нерухоме майно, що було предметом договору купівлі-продажу, а отже у ТОВ «ОПТІМУС +» було відсутнє право розпоряджатися, зокрема продавати, вказане майно.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., зареєстрованим в реєстрі за № 82.

В той же час, колегія суддів зазначає, що безпідставним є посилання ТОВ «МАНІ ФЛОУ», як на підставу для визнання оскаржуваного договору недійсним, на існування заборон, що були встановлені ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.01.2020 у справі № 914/2150/18, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.01.2020 у справі № 914/2150/18 було заборонено ТОВ «Оптімус+», державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 4 571,2 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Героїв УПА, 73, м. Львів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Зазначену ухвалу суду було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.01.2020, за номером: 38140384.

Тоді як, лише ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.02.2020 у справі № 914/2150/18 накладено арешт на нежитлові приміщення загальною площею 4 571,2 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Героїв УПА, 73, м. Львів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Заборона вчиняти реєстраційні дії є одним із способів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, який закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішення про відмову у позові.

Іншими способами забезпечення позову є заборона на відчуження майна та арешт майна.

Визначення таких понять як арешт майна та заборона на відчуження майна містяться у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19. Так, арешт майна - це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, та заборона на відчуження майна - перешкода у вільному розпорядженні майном. Арешт майна та заборона відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, які за правовою сутність обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном.

Заборона вчиняти реєстраційні дії не є тотожною до заборони на відчуження майна чи до арешту майна. Заборона вчиняти реєстраційні дії не забороняє відчужувати майно, однак обмежує право проводити державної реєстрації такого відчуження.

Таким чином, на момент вчинення спірного правочину, існувала лише заборона на вчинення реєстраційних дій, що жодним чином не перешкоджає вчиненню правочину по відчуженню майна та не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

5.Щодо обраного позивачем способом захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20, від 09.02.2021 року у справі № 381/622/17, від 01.10.2019 року у справі № 910/3907/18, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину. Подібний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021р. у справі №910/2397/17.

У даній справі, Позивач обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.01.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ».

Що стосується застосування наслідків недійсності правочину, то з цього питання колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Передбачена вказаною нормою закону реституція можлива виключно між сторонами оспорюваного правочину. В даному випадку продавцем, на користь якого повинно бути повернуто нерухоме майно як наслідок недійсності правочину купівлі-продажу, є юридична особа ТОВ «ОПТІМУС+», яка на законних підставах не набула майно у власність з врахуванням визнання Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013 за № 5281 нікчемним. Тому повернення предмету правочину, визнаного судом недійсним, на користь такої особи, не буде відповідати принципам верховенства права, в основі якого покладено принцип справедливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 ГПК України встановлено, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права.

З огляду на те, що сторонами у справі не заперечувалась обставина фактичного володіння Позивачем нежитловими приміщеннями, літ.«Б-3» загальною площею 4571,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, будинок № 73, за встановлених фактичних обставин справи, умов договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №11/2019-4 від 22.11.2019, колегія суддів вважає, що обраний Позивачем спосіб захисту відповідає критерію правомірності та ефективності захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності у відносинах між сторонами (позивачем ТОВ "МАНІ ФЛОУ" та відповідачем-2 ТОВ "БРРЕНТ") стосовно спірного майна. В той же час застосування у даному випадку способу захисту у вигляді витребування майна з чужого незаконного володіння не потребується, оскільки майно, яке було предметом недійсного договору купівлі-продажу, вже знаходиться у фактичному володінні позивача, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення, дійшов помилкового висновку про можливість використання обставин, що були встановлені у скасованому рішенні суду, як преюдинційних, чим порушив норми процесуального права, однак це не призвело до прийняття неправильного рішення по суті спору, тому колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, резолютивна частина рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, в той же час підлягає зміні мотивувальна частина оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС +» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БРРЕНТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) - залишити без задоволення.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) - залишити без змін.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 по справі №916/4659/23 (914/411/21) з врахуванням мотивів, викладених у даній постанові.

Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.08.2024.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран