РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2024Справа № 910/6981/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу №910/6981/24 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором тимчасового користування місцем, для розміщення рекламного засобу, внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку з повної оплати за тимчасове користування місцем за період з 25.12.2017 по 01.05.2024. Відповідач заперечень проти позову не надав.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами» №9 від 11.01.2014 ФОП ОСОБА_1 надано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, зокрема, дозвіл № НОМЕР_1 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: АДРЕСА_1 .

2.2. 08.10.2013 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» та ФОП ОСОБА_1 (рекламорозповсюджувач) укладено Договір №1216/13 на право тимчасового користування місцем для розміщення (надалі Договір).

2.3. Відповідно до п. 1.1. Договору на підставі відповідного наказу дозвільного органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), розповсюджувачеві надається право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження яким здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, за умов повного дотримання розповсюджувачем цього Договору та Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №37/6253, з наступними змінами та доповненнями, а розповсюджувач зобов`язується користуватися наданим йому правом тимчасового користування, своєчасно та згідно з умовами Договору перераховувати плату за право тимчасового користування виключно на поточний рахунок підприємства, належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої обов`язки за цим Договором та не зловживати наданими розповсюджувачу правами.

2.4. Розділом 4 Договору визначені права і обов`язки позивача. Зокрема, підприємство має право: на підставі відповідних рішень дозвільного органу та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визначати розмір плати за право тимчасового користування, змінювати розмір плати за право тимчасового користування, у разі змін в технологічній (конструктивній) схемі рекламного засобу, площі рекламного засобу, зонального коефіцієнта та базового тарифу; нараховувати, своєчасно отримувати та вимагати від розповсюджувача компенсації витрат підприємства на організацію та проведення демонтажу рекламного засобу, його транспортування та зберігання у випадках, передбачених Договором та Порядком; за дорученням дозвільного органу здійснювати в межах своїх повноважень перевірку за дотриманням вимог Порядку, огляд та обстеження рекламного засобу на предмет відповідності їх місця розташування та типу схемі розміщення рекламо носіїв, вимагати усунення виявлених порушень та організовувати або проводити власними силами демонтаж рекламного засобу відповідно до Порядку; звертатися до розповсюджувача з письмовими вимогами про усунення порушення вимог Порядку та цього Договору (вимоги підприємства мають бути задоволені розповсюджувачем у встановлений підприємством строк).

2.5. Відповідно до п. 5.2. Договору розповсюджувач зобов`язаний виконувати умови Договору, дотримуватись вимог Порядку, положень чинного законодавства про рекламу; не пізніше 25 числа поточного місяця отримувати та сплачувати рахунки за право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення пріоритету; у повному обсязі сплачувати штрафи, пеню, у разі прострочення розповсюджувачем строків (термінів) сплати та порушення розповсюджувачем умов цього Договору тощо.

2.6. Згідно з п. 6.1. Договору сторони домовились що ціною Договору є плата за право тимчасового користування, розрахована згідно вимог Порядку, цього Договору згідно встановлених за розповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних програмах.

2.7. Розмір плати за право тимчасового користування встановлюється виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та нараховується підприємством відповідно до вимог порядку та умов Договору (п. 6.2. Договору).

2.8. Відповідно до п. 6.3. Договору підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення розповсюджувачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та укладений договір на право тимчасового користування місцем.

2.9. Згідно з п. 6.7. Договору розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасового користування є календарний місяць.

2.10. Плата за право тимчасового користування нараховується підприємством щомісячно та перераховується розповсюджувачем зовнішньої реклами не пізніше 25 числа поточного місяця, виключно на поточний рахунок підприємства, в розмірах, зазначених підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє розповсюджувача зовнішньої реклами від здійснення плати за право тимчасового користування (п. 6.8. Договору).

2.11. Відповідно до п. 6.11. Договору у разі прострочення термінів сплати, визначених Договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів та пені відповідно до умов Договору та чинного законодавства.

2.12. Відповідно до адресної програми від 24.07.2014 на право тимчасового користування №3 до Договору відповідачу було надано право тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламних засобів на підставі дозволу №38679-13 у період з 11.01.2014 по 10.01.2019 за адресою Шевченківський район, вул. Бориса Грінченка, 2, розмір плати за місяць 1 024, 10 грн.

2.13. На виконання умов Договору позивач виставив відповідачеві рахунки на оплату за право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу №156934 від 11.12.2017 на суму 1 228, 92 грн, №158904 від 10.01.2018 на суму 1 228, 92 грн, №161425 від 13.02.2018 на суму 1 228, 92 грн, №163030 від 13.03.2018 на суму 1 228, 92 грн, №165083 від 12.04.2018 на суму 1 228, 92 грн, №167182 від 10.05.2018 на суму 1 228, 92 грн, №169247 від 13.06.2018 на суму 1 288, 92 грн, №171161 від 12.07.2018 на суму 1 228, 92 грн, №173701 від 13.08.2018 на суму 1 288, 92 грн, №175926 від 12.09.2018 на суму 1 228, 92 грн, №178132 від 12.10.2018 на суму 1 228, 92 грн, №180068 від 13.11.2018 на суму 1 228, 92 грн, №182424 від 14.12.2018 на суму 1 228, 92 грн, №184405 від 14.01.2019 на суму 396, 42 грн, а всього на суму 16 372, 38 грн.

2.14. Позивач стверджує, що станом на момент звернення до суду відповідачем не здійснено оплату рахунків за період з 11.12.2017 по 14.01.2019. У зв`язку з чим, у відповідача існує обов`язок на підставі Договору проводити оплату за фактичне користування місцем для розміщення реклами за наведений вище період.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Предметом даного позову в даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 16 372, 38 грн, 2 455, 88 грн 15% штрафу, 2 867, 68 грн 3% річних та 11 474, 31 грн інфляційних втрат.

3.2. Юридичними підставами позову є статті 20, 173, 174, 193, 218 ГК України, 526, 530, 610, 625 ЦК України.

3.3. Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині розрахунків за фактичне користування місцем для розміщення рекламних засобів за період з 11.12.2017 по 14.01.2019 (період визначено відповідно до довідки про стан розрахунків відповідача).

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач заперечень проти позову не надав.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

5.2. Щодо розгляду спору за правилами господарського судочинства суд зазначає наступне.

5.3. Пункт 1 частими 1 статті 20 ГПК України закріплює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких с фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

5.4. У пунктах 4.17. - 4.23. постанови від 13.02.2019 по справі № 910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

5.5. Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

5.6. За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

5.7. За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

5.8. Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

5.9. За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

5.10. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено 28.10.2019 (номер запису: 6016026).

5.11. Отже, відповідно до вказаних змін, з 15.12.2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, а також у постанові Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 724/38/18.

5.12. Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник щодо неналежного виконання відповідачем Договору №1216/13 на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламного засобу, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва від 08.10.2013, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_1 .

5.13. Таким чином, правовідносини сторін виникли з виконання правочину у господарській діяльності.

5.14. Щодо цього питання, Верховний Суд в постанові по справі № 910/8729/18 від 13.02.2019 року роз`яснив, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

5.15. Отже, враховуючи вищезазначене, спір у даній справі розглядається за правилами господарського судочинства.

5.16. Для вирішення питання зупинення провадження у справі судом направлено запит дл з`ясування перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. З даними ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.06.2024 відповідач за призовом під час мобілізації не призивався, про проходження служби в ЗСУ в районних у місті ІНФОРМАЦІЯ_2 інформація відсутня. Отже, підстав зупинити провадження у справі немає.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- Чи були порушені відповідачем зобов`язання в частині оплати за користування місцем для розміщення реклами? Якщо так, то чи є це підставою для застосування способів захисту права обраних позивачем?

- Чи правильно виконані розрахунки штрафу, пені, відсотків річних та інфляційних витрат?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на ключові питання, а відповідач - негативну.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ПОРУШЕННЯ ВІДПОВІДАЧЕМ УМОВ УКЛАДЕНОГО ДОГОВОРУ.

7.1. Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 ЦК України, Глави 30 ГК України.

7.2. Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509, 759, 793, 797 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

7.3. Зважаючи на закріплену в ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину та відсутність жодних доказів оспорення дійсності Договору, у суду відсутні підстави для надання правової оцінки правомірності укладеного сторонами правочину.

7.4. Відповідно до статті 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

7.5. Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003, визначено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

7.6. Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

7.7. Частиною 1 статті 795 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

7.8. Підписаною представниками та скріпленим печатками сторін адресною програмою на право тимчасового користування №3 від 24.07.2014, яка за своєю суттю є актом приймання-передачі у користування майна, підтверджується передання позивачем відповідачу у тимчасове користування місця, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламних засобів згідно адрес визначених у дозволі №38679-13.

7.9. За приписами частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

7.10. Матеріали справи не містять доказів повернення (відповідного акту) відповідачем позивачу спірного майна з користування, тому суд приходить до висновку, що матеріали справи свідчать про здійснення користування відповідачем місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламних засобів у спірний період з 11.12.2017 по 14.01.2019.

7.11. Приписами ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

7.12. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

7.13. У адресній програмі сторонами погоджено розмір плати за місяць за дозволом.

7.14. Позивачем до позовної заяви долучено виставлені відповідачу помісячно рахунки на оплату за спірний період.

7.15. За розрахунками Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» ФОП ОСОБА_1 повинен сплатити за користування місцем за відповідним дозволом у період з 11.12.2017 по 14.01.2019 плату у загальному розмірі 16 372, 38 грн.

7.16. У матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача заперечень з приводу здійсненого позивачем розрахунку плати за користування місцями за спірний період.

7.17. Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_1 обов`язку з оплатити за користування у спірний період орендованим згідно Договору місцем плату у загальному розмірі 16 372, 38 грн.

7.18. Відповідач належними та допустимими доказами факту та обсягів невиконання своїх зобов`язань за спірним договором не спростовано, а матеріали справи їх не містять, відтак суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не виконав належним чином своїх зобов`язань за Договором зі сплати плати на користь позивача у спірний період у строки, визначені п.п. 6.7. та 6.8. Договору.

7.19. Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

7.20. Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.

7.21. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

7.22. За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

7.23. Враховуючи визначений у пункті 6.8. Договору строк внесення плати за користування місцем, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за Договором у спірний період.

7.24. Відтак, вимога Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за користування місцем у період з 11.12.2017 по 14.01.2019 у розмірі 16 372, 38 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО СТЯГНЕННЯ ШТРАФУ, ПЕНІ, ВІДСОТКІВ РІЧНИХ ТА ІНФЛЯЦІЙНИХ ВИТРАТ.

8.1. Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

8.2. Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

8.3. Статтею 549 ЦК України встановлено, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

8.4. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

8.5. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

8.6. Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

8.7. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

8.8. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

8.9. У п. 7.2 договору зазначено, що підприємство має право застосувати до розповсюджувача за несвоєчасне або неповне внесення платежів пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент сплати пені, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

8.10. Відповідно до п. 7.3 договору підприємство має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування, що складає більше 1 місяця, штраф у розмірі 15% від простроченої суми.

8.11. Перевіривши розрахунки пені та штрафу, долучені позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» про стягнення 2 870, 44 грн пені та 2 455, 88 грн штрафу підлягають задоволенню.

8.12. Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 867, 68 грн та інфляційні втрати у розмірі 11 474, 31 грн.

8.13. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.14. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» в цій частині підлягають задоволенню.

8.15. З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» у повному обсязі.

9. СУДОВІ ВИТРАТИ.

9.1. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028, 00 грн відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» (04070, м. Київ, Боричів Узвіз, буд. 8, код 26199714) 16 372, 38 грн основного боргу, 2 455, 88 грн штрафу, 2 870, 44 грн пені, 2 867, 68 грн 3% річних, 11 474, 31 грн інфляційних втрат та 3028, 00 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 13.08.2024.

Суддя Ігор Курдельчук