ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1248/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Управляюча компанія Вишгородської міської ради (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 9А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Профжилкомфорт (07354, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, вул. Європейська, буд. 10, оф. 42)

про стягнення 926883,11 грн. заборгованості за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р., у тому числі 824776,42 грн. боргу за надані послуги, 39745,32 грн. інфляційних втрат, 28611,60 грн. пені, 33749,77 грн. 3% річних,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Управляюча компанія Вишгородської міської ради (далі позивач, виконавець, КП «УК» Вишгородської міської ради) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Профжилкомфорт (далі відповідач, споживач, ТОВ Профжилкомфорт) про стягнення 926883,11 грн. заборгованості за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р., у тому числі 824776,42 грн. боргу за надані послуги, 39745,32 грн. інфляційних втрат, 28611,60 грн. пені, 33749,77 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 141/2020 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 31.12.2020 р. в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 824776,42 грн. боргу за надані послуги, 39745,32 грн. інфляційних втрат, 28611,60 грн. пені, 33749,77 грн. 3% річних, а також судовий збір.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2024 р. вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.05.2024 р. до Господарського суду Київської області від позивача на виконання вимог ухвали суду від 20.05.2024 р. надійшла заява б/н, б/д (вх. № 6130/24 від 22.05.2024 р.) про усунення недоліків позовної заяви.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Комунальним підприємством Управляюча компанія Вишгородської міської ради позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Профжилкомфорт про стягнення 926883,11 грн. заборгованості за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р. про надання послуг з поводження з побутовими відходами, у тому числі 824776,42 грн. боргу за надані послуги, 39745,32 грн. інфляційних втрат, 28611,60 грн. пені, 33749,77 грн. 3% річних, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2024 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Вказану ухвалу було отримано позивачем 27.05.2024 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС, та відповідачем 27.05.2024 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

22.07.2024 р. до Господарського суду Київської області від КП Управляюча компанія Вишгородської міської ради надійшла заява б/н, б/д (вх. № 7907/24 від 22.07.2024 р.), в якій останнє повідомило суд, що ТОВ Профжилкомфорт сплатило на користь позивача 100000,00 грн. До вказаної заяви позивачем було долучено акт звірки взаємних розрахунків за перше півріччя 2024 р.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 17.12.2020 р. № 379 «Про затвердження тарифу на послугу з поводження з побутовими відходами» було встановлено тариф на послугу з поводження з побутовими відходами, які надає Комунальне підприємство Управляюча компанія Вишгородської міської ради, у розмірі 145,3499 грн./куб.м з ПДВ.

31.12.2020 р. між Комунальним підприємством Управляюча компанія Вишгородської міської ради (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Профжилкомфорт (споживач) було укладено договір № 141/2020 про надання послуг з вивезення побутових відходів, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з поводження з побутовими відходами вивезення твердих побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором, на підставі рішення виконкому Вишгородської міської ради від 17.12.2020 р. № 379 та відповідно до Правил благоустрою території населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затверджених рішенням першої сесії V скликання Вишгородської міської ради від 30.10.2006 р. № 1/23.

Згідно з п. 2.1 договору виконавець надає споживачеві послуги з поводження з твердими відходами (вивезення твердих побутових відходів), накопичених у споживача за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, ЖК «Смарагдове містечко», вул. Європейська, будинки №№ 3А, 3Б, 3В, АДРЕСА_1 , 6А, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , 9, 11. Контейнерні майданчики знаходяться за адресами: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, ЖК «Смарагдове містечко», вул. Європейська 3А, вул. Європейська 3В, вул. Європейська 10, вул. Петрівська 7.

Послуги з вивезення твердих відходів надаються за контейнерною схемою (п. 2.2 договору).

Пунктами 4.2.1, 4.2.4, 4.2.8 договору встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати в установлений договором строк надані йому послуги з поводження з побутовими відходами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач зобов`язаний сплачувати пеню в розмірі, встановленому відповідно до п. 6.3 цього договору; споживач зобов`язаний на вимогу виконавця проводити звірку взаємних розрахунків шляхом підписання акта звірки протягом 10 днів з моменту його отримання.

Відповідно до п. 5.1 договору вартість оплати послуг на вивезення, утилізацію та захоронення твердих побутових відходів об`ємом 1 куб.м. становить 145,3499 грн., у тому числі ПДВ. Загальна щомісячна вартість послуг складається відповідно до актів виконаних робіт та об`єму вивезених твердих побутових відходів.

Згідно з п. 5.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Умовами п. 5.3 договору передбачено, що платежі вносяться не пізніше ніж до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У разі зміни тарифів на підставі рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради, оплата вартості послуги здійснюється споживачем за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору (п. 5.6 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення договору відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п. 6.3 договору за несвоєчасне внесення плати за послуги споживач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,01% суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не вище 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. При цьому, загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу.

Відповідно до п. 9.1 договору останній набирає чинності з дня його підписання та діє протягом 1 (одного) року. Договір вважається таким, що продовжений на той самий строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодна зі сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд (п. 9.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було підписано акти надання послуг № 2232 від 31.05.2022 р., № 2232 від 30.06.2022 р., № 2554 від 31.07.2022 р., № 2826 від 31.08.2022 р., № 3130 від 30.09.2022 р., № 3469 від 31.10.2022 р., № 3777 від 30.11.2022 р., № 4102 від 31.12.2022 р., № 205 від 31.01.2023 р., № 538 від 28.02.2023 р., № 932 від 31.03.2023 р., № 1251 від 30.04.2023 р., № 1598 від 31.05.2023 р., № 1995 від 30.06.2023 р., № 2386 від 31.07.2023 р., № 2720 від 31.08.2023 р., № 3171 від 30.09.2023 р., № 3565 від 31.10.2023 р., № 3964 від 30.11.2023 р., № 4316 від 31.12.2023 р., № 206 від 31.01.2024 р. на загальну суму 852436,50 грн.

З долученого позивачем до позовної заяви акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2022 р. по 09.05.2024 р. слідує, що 03.05.2022 р., 24.06.2022 р., 28.065.2022 р., 26.07.2022 р., 12.08.2022 р. відповідачем було сплачено 149732,17 грн. за надані позивачем послуги.

Листом № 68о/р від 05.05.2023 р. позивач звернувся до відповідача з претензією-попередженням про сплату заборгованості в сумі 381472,32 грн. за надані послуги.

У свою чергу, листом № 25/05/23-1 від 25.05.2023 р. ТОВ Профжилкомфорт звернулось до КП «УК» Вишгородської міської ради з проханням розглянути питання щодо укладення договору про заміну сторони в договорі № 141/2020 від 31.12.2020 р., в якому сторону ТОВ Профжилкомфорт замінити на ТОВ Профжилкомфорт плюс.

10.08.2023 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 119 о/р, до якої було долучено розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, та в якій виконавець просив ТОВ Профжилкомфорт сплатити заборгованість за договором про надання послуг з побутовими відходами № 141/2020 від 31.12.2020 р. в сумі 569055,80 грн. у строк до 10.09.2023 р.

15.08.2023 р. позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № 123 о/р про сплату заборгованості за договором про надання послуг з побутовими відходами № 141/2020 від 31.12.2020 р. в сумі 569055,80 грн. у строк до 10.09.2023 р.

Відповідь на претензію отримано не було, заборгованість не сплачено.

З долученої до матеріалів справи довідки № 148/1о/р від 09.05.2024 р. про заборгованість ТОВ Профжилкомфорт перед КП Управляюча компанія Вишгородської міської ради вбачається, що загальна заборгованість відповідача за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р. за надані послуги з поводженням з побутовими відходами складає 824776,42 грн.

Оскільки ТОВ Профжилкомфорт має несплачену заборгованість перед КП Управляюча компанія Вишгородської міської ради за договором про надання послуг з побутовими відходами № 141/2020 від 31.12.2020 р., останнє і звернулося з даним позовом до суду.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов`язані укласти договір про управління побутовими відходами з виконавцем послуги з управління побутовими відходами, визначеним у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обсяг наданих послуг з поводження з побутовими відходами вимірюється у кілограмах, тоннах, метрах кубічних або інших одиницях, визначених правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Одиниця виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами встановлюється органом місцевого самоврядування.

Послуга з управління побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, Законом України "Про управління відходами" та вимогами правил надання послуг з управління побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. (ч. 4 ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відходи" поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення.

Поряд з цим, у ст. 610 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Як було зазначено вище, в матеріалах справи містяться копії підписаних з обох сторін та скріплених печатками підприємств актів наданих послуг № 2232 від 31.05.2022 р., № 2232 від 30.06.2022 р., № 2554 від 31.07.2022 р., № 2826 від 31.08.2022 р., № 3130 від 30.09.2022 р., № 3469 від 31.10.2022 р., № 3777 від 30.11.2022 р., № 4102 від 31.12.2022 р., № 205 від 31.01.2023 р., № 538 від 28.02.2023 р., № 932 від 31.03.2023 р., № 1251 від 30.04.2023 р., № 1598 від 31.05.2023 р., № 1995 від 30.06.2023 р., № 2386 від 31.07.2023 р., № 2720 від 31.08.2023 р., № 3171 від 30.09.2023 р., № 3565 від 31.10.2023 р., № 3964 від 30.11.2023 р., № 4316 від 31.12.2023 р., № 206 від 31.01.2024 р. на загальну суму 852436,50 грн.

Довідкою № 148/1о/р від 09.05.2024 р. про заборгованість ТОВ Профжилкомфорт перед КП Управляюча компанія Вишгородської міської ради підтверджується, що загальна заборгованість відповідача за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р. за надані послуги з поводженням з побутовими відходами складає 824776,42 грн.

Зазначені обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з тим, за поданою позивачем заявою судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем 27.06.2024 р. було частково погашено суму заборгованості за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р. у загальному розмірі 100000,00 грн., що вбачається із долученого позивачем до заяви б/н, б/д (вх. № 7907/24 від 22.07.2024 р.) акту звірки взаємних розрахунків за перше півріччя 2024 р.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи ту обставину, що відповідач здійснив часткову оплату наданих позивачем послуг з поводження з побутовими відходами після звернення останнього до суду, про яку (оплату) зазначено позивачем, суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі № 911/1248/24 в частині позовної вимоги про стягнення 100000,00 грн. заборгованості, на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутності предмету спору.

Водночас, доказів на доведення факту погашення решти заборгованості в розмірі 724776,42 грн. за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р. відповідач суду не надав.

Отже, вимога Комунального підприємства Управляюча компанія Вишгородської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Профжилкомфорт про стягнення 724776,42 грн. заборгованості за договором № 141/2020 від 31.12.2020 р. про надання послуг з поводження з побутовими відходами є доведеною, не спростованою відповідачем і, відповідно, такою, що підлягає задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 28611,60 грн. пені, 33749,77 грн. 3% річних, 39745,32 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконаннящо неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Як було зазначено вище, за несвоєчасне внесення плати за послуги споживач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,01% суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не вище 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. При цьому, загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу (п. 6.3 договору).

Дослідивши умови договору, суд встановив, що п. 6.3 останнього не містить ані іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців, ані вказівки на подію, яка неминуче настати, ані зазначення "до дати фактичного виконання", тощо. Відтак, умову, передбачену п. 6.3 договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, аніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.08.2021 р. у справі № 910/13575/20.

Поряд з цим, судом враховано, що послуги, які надаються позивачем за договором на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, є комунальними послугами, а тому їх регулювання підпадає під норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з ч. 1 ст. 26 якого у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

17.03.2020 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" в Україні був введений карантин, який діяв до 24 год. 00 хв. 30.06.2023 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

За приписами ст.ст. 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що її розмір було визначено позивачем у загальній сумі 28611,60 грн., нарахованій на заборгованість відповідача за кожним актом надання послуг, однак за періоди, що перевищують строк, встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та без урахування приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є невірним, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонялось нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги протягом 30 днів з дня відміни карантину, а позивачем нараховано пеню за період з 11.06.2022 р. по 30.07.2023 р. за актами надання послуг за червень-грудень 2022 р., у зв`язку з чим суд вбачає відсутніми підстави для стягнення заявленої суми пені (12762,93 грн.) за даний період.

Окрім того, позивачем неправильно визначено періоди нарахування пені за актами наданих послуг за січень-вересень 2023 р., а саме без урахування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Водночас, сума пені, нарахована позивачем на заборгованість відповідача за актами наданих послуг за жовтень-грудень 2023 р. та січень 2024 р., є обґрунтованою та арифметично вірною.

За перерахунком суду, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", вірний розмір пені у даному випадку становить 7836,62 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі, встановленому судом.

Поряд з цим, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем, становить 33749,77 грн., нарахованих за періоди з 11.06.2022 р. по 31.12.2022 р. на суму 191462,12 грн. у сумі 3210,27 грн., з 11.06.2022 р. по 31.12.2023 р. на суму 725030,10 грн. у сумі 21750,90 грн. та з 01.01.2024 р. по 09.05.2024 р. на суму 824776,42 грн. у сумі 8788,60 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних, суд дійшов висновку що він є необґрунтованим та арифметично невірним, у зв`язку з чим, здійснивши перерахунок 3% річних за кожним актом надання послуг окремо, загальна сума заборгованості за якими складає 824776,42 грн., суд встановив, що вірний розмір 3% річних становить 23492,91 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі, встановленому судом.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 39745,32 грн.

Водночас, за перерахунком суду, розмір інфляційних втрат становить 41474,32 грн.

Слід зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в заявленій позивачем сумі, а саме 39745,32 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Комунального підприємства Управляюча компанія Вишгородської міської ради.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі слід зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що у підтвердження сплати судового збору позивачем до позовної заяви було додано платіжну інструкцію № 239 від 14.05.2024 р. на суму 13903,25 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати зі сплати судового збору в силу приписів ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 11937,77 грн.

Щодо розподілу судових витрат за вимогою про стягнення 100000,00 грн. заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів, провадження за якою (вимогою) судом було закрито, слід зазначити, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Водночас, оскільки наразі позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення останньому сплаченої суми судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення 100000,00 грн. заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів, то підстави для вирішення питання про повернення судового збору в цій частині у суду на даний час відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення 100000,00 грн. заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів закрити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Профжилкомфорт (07354, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, вул. Європейська, буд. 10, оф. 42, код 38424109) на користь Комунального підприємства Управляюча компанія Вишгородської міської ради (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 9А, код 40460869) 724776 (сімсот двадцять чотири тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 42 коп. основного боргу, 7836 (сім тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 62 коп. пені, 23492 (двадцять три тисячі чотириста дев`яносто дві) грн. 91 коп. 3% річних, 39745 (тридцять дев`ять тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 32 коп. інфляційних втрат, 11937 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн. 77 коп. витрат зі сплати судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 12.08.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна