ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2024 р. Справа №909/106/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олех М.В.

представники сторін в судове засідання - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новекс Комфорт" від 17.06.2024 (вх. № ЗАГС 01-05/1715/24 від 18.06.24)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 (повний текст рішення складено та підписано 27.05.2024, суддя Фанда О. М.)

у справі № 909/106/24

за позовом: Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новекс Комфорт"

про: стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 309 719,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Комунальне підприємство "Івано-Франківськводоекотехпром" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новекс Комфорт" (далі відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 309 719,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення №2706 від 01.04.2016 в частині належного здійснення оплати за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму, що є предметом спору.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 у справі №909/106/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Новекс Комфорт" на користь Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" 231 719,20 грн (двісті тридцять одна тисяча сімсот дев`ятнадцять гривень двадцять копійок) заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та 4 645,78 грн (чотири тисячі шістсот сорок п`ять гривень сімдесят вісім копійок) судового збору. В частині стягнення 78 000 грн 00 коп. - провадження у справі закрито.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами по справі виникли господарські зобов`язання на підставі Договору про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення №2706 від 01.04.2016, який за правовою природою є договором надання послуг. Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що належним чином виконавши свої договірні зобов`язання, позивач надав відповідачу послуги щодо водопостачання та водовідведення по спірному договору.

Проте, відповідач умови договору щодо повної оплати за отримані від позивача послуги не виконав в обумовлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 309 719 грн. 20 коп. за період з 01.01.2021 по 31.12.2023. Наявність зазначеної вище заборгованості підтверджується двостороннім Актом звірки від 31.12.2023 (а.с. 17).

Щодо заперечення відповідача стосовно суми заявленого позову, з посиланням на акт звірки від 20.02.2024, відповідно до якого заборгованість складає 229 719,20 грн., то суд звернув увагу, що зазначений Акт звірки включає період заборгованості з 01.11.2023 по 20.02.2024. Позивач заявляє вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.01.2021 по 31.12.2023.

В ході розгляду справи, судом встановлено часткову сплату відповідачем суми заборгованості, після звернення з позовом до суду, зокрема в сумі 78 000 грн 00 коп.

За наведеного, в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 78 000, 00 грн суд закрив провадження у справі. Щодо решти суми заборгованості в розмірі 231 719, 20 грн, то відповідач доводи позивача щодо суми заборгованості не спростував, доказів їх погашення суду не надав.

З аналізу наведеного вище, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в частині стягнення 231 719, 20 грн. заборгованості, в частині стягнення 78 000, 00 грн. провадження у справі закрив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

ТОВ "Новекс Комфорт" подано апеляційну скаргу від 17.06.2024, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 у справі №909/106/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог, в частині закриття провадження у розмірі 78 000 грн залишити без змін. Прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 42 000 грн., позов КП «Івано-Франківськводоекотехпром» задоволити в частині стягнення 189 719, 20 грн.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, що складений та підписаний Акт звірки від 20.02.2024 включає період заборгованості лише за період з 01.11.2023 по 20.02.2024. Адже, в підписаному Сторонами Акті звірки від 20.02.2024 року загальна заборгованість відповідача перед КП «Івано-Франківськводоекотехпром» врахована та зазначено, що сальдо станом на 01.11.2023 року становить 265 021,90 гривень. Відомості, зазначені в акті звірки від 31.12.2023 року відповідають відомостям станом на 29.12.2023, зазначених в акті звірки від 20.02.2024 року.

Судом першої інстанції не з`ясовано, що до подання позивачем позовної заяви (24.01.2024 року) ТОВ «Новекс Комфорт» оплатило послуги за грудень місяць 2023 року (докази оплати долучалися до відзиву на позовну заяву):

1) Згідно платіжної інструкції №168 від 12.01.2024 року ТОВ «Новекс Комфорт» перерахувало на рахунок КП «Івано-Франківськводоекотехпром» 19 000 грн. з призначенням платежу «оплата за водопостачання згідно рахунку №2706/В від 29 грудня 2023 року»;

2) Згідно платіжної інструкції №169 від 12.01.2024 року ТОВ «Новекс Комфорт»

перерахувало на рахунок КП «Івано-Франківськводоекотехпром» 23 000 грн. з призначенням платежу «оплата за водовідведення згідно рахунку №2706/К від 29 грудня 2023 року».

Зважаючи на те, що надані послуги згідно рахунків №2706/К від 29 грудня 2023 року та №2706/В від 29 грудня 2023 року за грудень місяць 2023 року було оплачено, розмір заборгованості за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 відповідача на користь позивача на момент подання позовної заяви (24.01.24р.) становив 267 719, 20 грн. Судом першої інстанції враховано лише здійснені оплати після відкриття провадження у справі в сумі 78 000 грн.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, адже в оскаржуваному рішенні зазначається, що в судовому засіданні у вступному слові представник позивача заявив усне клопотання про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем заборгованості, в задоволенні якого судом відмовлено, проте представник позивача в судових дебатах просив суд стягнути з ТОВ «Новекс Комфорт» суму заборгованості у розмірі 227 719,20 грн., що свідчить про відмову позивача в частині позовних вимог.

Таким чином, судом першої інстанції помилково задоволено позов в розмірі більшому, ніж визнано самим позивачем, що суперечить принципу диспозитивності.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2024 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Новекс Комфорт" від 17.06.2024 (вх. № ЗАГС 01-05/1715/24 від 18.06.24) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 у справі № 909/106/24 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 309 719,20 грн.

Представником ТОВ "Новекс Комфорт" подано заяву від 31.07.24 (вх. № ЗАГС 01-04/5026/24 від 31.07.24) про розгляд справи без участі скаржника та його представника.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Судова колегія зазначає, що відповідно до ч.1 ст.46, ст.42 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами, учасники справи, зокрема, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду рішень місцевого господарського суду, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

В судовому засіданні 06.08.2024 прийнято постанову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

КП "Івано-Франківськводоекотехпром" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ТОВ "Новекс Комфорт" про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 309 719,20 грн.

Зокрема, позивач зазначив, що між ним та відповідачем 01.04.2016 р. укладено договір №2706 про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення, відповідно до п.1.1 якого виробник зобов`язався надавати споживачу послуги централізованого водопостачання і водовідведення у обсягах, зазначених в додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати спожиті послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені цим договором.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в спірному випадку між сторонами по справі виникли господарські зобов`язання на підставі Договору №2706 про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення від 01.04.2016, який за правовою природою є договором надання послуг.

Відповідач умови договору щодо повної оплати за отримані від позивача послуги не виконав в обумовлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 309 719 грн. 20 коп. за період з 01.01.2021 по 31.12.2023. Наявність зазначеної вище заборгованості підтверджується двостороннім Актом звірки від 31.12.2023.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що після звернення з позовом до суду відповідач здійснив часткову сплату заборгованості у сумі 78 000 грн 00 коп., що підтверджується належним чином завіреними платіжними інструкціями, зокрема: платіжна інструкція №195 від 15.02.2024 на суму 19 000,00 грн. (а.с.36), платіжна інструкція № 196 від 15.02.2024 на суму 19 000, 00 грн. (а.с. 36), платіжна інструкція №225 від 15.04.2024 на суму 10 000, 00 грн. (а.с. 65), платіжна інструкція №226 від 15.04.2024 на суму 10 000, 00 грн (а.с. 65 (зворотня сторона)), платіжна інструкція № 239 від 13.05.2024 на суму 10 000, 00 грн. (а.с. 84), платіжна інструкція №240 від 13.05.2024 на суму 10 000, 00 грн (а.с. 84 (зворотня сторона)).

Отже, щодо заборгованості в сумі 78 000 грн 00 коп, відсутній предмет спору, наслідком чого є закриття провадження у справі у даній частині.

В матеріалах справи знаходяться платіжні документи № 168, № 169 від 12.01.24 про перерахування на розрахунковий рахунок позивача суми 42, 000 грн ( а.с. 37).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною першою статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Між сторонами по справі виникли господарські зобов`язання на підставі Договору про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення №2706 від 01.04.2016, який за правовою природою є договором надання послуг.

Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, якому кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідним договором.

Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, у поданій апеляційній скарзі скаржник зазначає, що звертаючись до суду позивач в позовній заяві зазначає, що сума заборгованості ТОВ «Новекс Комфорт» за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2023 р. становить 309 719, 20 грн.

Суд першої інстанції не врахував, що заборгованість за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 враховується у акті звірки від 20.02.2024 та не з`ясував, що до подання позивачем

позовної заяви (24.01.2024 року) ТОВ «Новекс Комфорт» здійснило оплату послуг за грудень місяць

2023 року, що підтверджується платіжними інструкціями № 168 із призначенням платежу оплата за водопостачання згідно рахунку №2706/В від 29 грудня 2023 року та № 169 із призначенням платежу оплата за водовідведення згідно рахунку 2706/К від 29 грудня 2023 року.

Даний факт не заперечується позивачем у відповіді на відзив від 12.03.24.

Щодо наведеного судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові КГС Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 911/2630/18 викладено правовий висновок, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Можливість застосування положень ст. 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу, застосовуватися не може. Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості проводиться в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту «Призначення платежу» чи із зазначенням загальної підстави на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо. Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22 та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі №910/12934/18.

Із поданих платіжних доручень № 168 від 12.01.2024, № 169 від 12.01.2024 вбачається визначення платником (відповідачем) чіткого призначення платежу оплата за водопостачання згідно рахунку №2706/В від 29 грудня 2023 та оплата за водовідведення згідно рахунку 2706/К від 29 грудня 2023 відповідно.

Факт здійснення оплати від 12.01.24 в сумі 42 000 грн підтверджується також і підписаними сторонами Актом звірки за 01.11.23-20.02.24 ( а.с. 35) та Актом звірки за 01.11.23-16.04.24 ( а.с.65 (зворотня сторона)) та не заперечується позивачем.

Як вбачається із матеріалів справи, дана сума перерахована на розрахунковий рахунок позивача 12.01.24 до звернення останнього із позовною заявою від 24.01.24 ( вх. ГС № 1005/24 від 05.02.24) до суду. Таким чином, станом на 24.01.24 заборгованість за Договором № 2706 від 01.04.2016 року в сумі 42 000 грн за надані послуги станом на 31.12.23 була належним чином сплачена відповідачем.

З огляду на викладене, судова колегія не погоджується із рішенням суду першої інстанції про те, що стягнення в частині 42 000 грн. є обґрунтованим. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним платіжним документам № 168 та № 169 від 12.01.24.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що після звернення з позовом до суду відповідачем частково сплачено заборгованість, зокрема в сумі 78 000 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи належним чином завірені копії платіжних інструкцій, зокрема: платіжна інструкція №195 від 15.02.2024 на суму 19 000,00 грн. (а.с.36), платіжна інструкція № 196 від 15.02.2024 на суму 19 000, 00 грн. (а.с. 36), платіжна інструкція №225 від 15.04.2024 на суму 10 000, 00 грн. (а.с. 65), платіжна інструкція №226 від 15.04.2024 на суму 10 000, 00 грн (а.с. 65 (зворотня сторона)), платіжна інструкція № 239 від 13.05.2024 на суму 10 000, 00 грн. (а.с. 84), платіжна інструкція №240 від 13.05.2024 на суму 10 000, 00 грн (а.с. 84 (зворотня сторона)).

В цій частині позовних вимог судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі.

У Постанові КЦС Верховного Суду від 2 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 викладено правовий висновок, згідно якого принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20).

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Згідно зі ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У Рішенні Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 294, статті 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018 зазначено, що відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки ( абз. 9 підп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини).

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, спростовують висновок суду першої інстанції з огляду на викладене вище.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 у справі №909/106/24 слід скасувати в частині задоволення позову в сумі 42 000 грн., в цій частині в позові відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новекс Комфорт" від 17.06.2024 (вх. № ЗАГС 01-05/1715/24 від 18.06.24) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 у справі №909/106/24 скасувати в частині задоволення позову в сумі 42 000 грн.

В цій частині в позові відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

3. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Новекс Комфорт" (вул. Мазепи, буд. 42, м. Івано-Франківськ, 76010, ) на користь Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" (вул. Ботанічна, буд.2, м.Івано-Франківськ, ) 189 719, 20 грн (сто вісімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень двадцять копійок) суми заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та 4 015, 78 грн (чотири тисячі п`ятнадцять гривень сімдесят вісім копійок) судового збору.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Івано-Франківськводоекотехпром" (вул. Ботанічна, буд.2, м. Івано-Франківськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новекс Комфорт" (вул. Мазепи, буд. 42, м. Івано-Франківськ, 76010, ) 4542, 00 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривні) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

6. Матеріали справи повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.