РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/526/24
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами спрощеного позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Укрпромпостач",

вул. Мрії, буд. 19, офіс 110Б, м. Київ, 04128;

до відповідача: фізичної особи - підприємця Ручкіної Юлії Вікторівни,

АДРЕСА_1 ;

предмет спору: про стягнення 91433,15 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Степаненко О.А. - адвокат, довіреність від 03.11.2023 б/н;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 05.08.2024, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

04.06.2024, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Укрпромпостач" (далі - ТОВ "ПК Укрпромпостач") до фізичної особи - підприємця Ручкіної Юлії Вікторівни (далі - ФОП Ручкіна Ю.В.) про стягнення 91433,15 грн, з них: 65072,60 грн основного боргу за договором поставки нафтопродуктів від 16.04.2020 № 119/04-ВД (далі - Договір); 4696,61 грн 3% річних за період з 27.01.2022 по 31.05.2024 та 21663,94 грн інфляційних нарахувань за період з лютого 2022 року по квітень 2024 року, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар за видатковими накладними: № 12408 від 31.10.2021, № 12982 від 15.11.2021, № 13609 від 30.11.2021, складеними в межах цього Договору.

Ухвалою від 24.06.2024 (після усунення недоліків) суд прийняв до розгляду позовну заяву; відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання з розгляду спору по суті призначив на 05.08.2024; у судове засідання викликав повноважного представника позивача.

При відкритті провадження в справі суд установив учасникам справи процесуальні строки для подачі до суду заяв по суті заявлених вимог, зокрема, відповідачці - 15 календарних днів з дня отримання ухвали, для подачі мотивованого відзиву на позов.

Ухвала про відкриття провадження в справі отримана відповідачкою 04.07.2024 засобами поштового зв`язку за адресою її реєстрації (номер поштового відправлення 502), таким чином, граничний строк на подачу відзиву сплинув 29.07.2024.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк, без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

05.08.2024, у судове засідання прибув повноважний представник позивача; відповідачка до суду не прибула, повноважного представника не направила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслала, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином засобами поштового зв`язку за адресою її реєстрації, про що свідчать наявні матеріали справи.

Суд розпочав розгляд справи по суті та заслухав повноважного представника позивача, який позов підтримав у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. За частиною 1 вказаної статті до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2 статті 193 ГК України).

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає про існування між сторонами правовідносин з поставки товару (нафтопродуктів), що виникли на підставі договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД та складених сторонами, в період з травня 2020 року по листопад 2021 року, на виконання його умов видаткових накладних: № 3866 від 15.05.2020, № 5009 від 15.06.2020, № 5420 від 30.06.2020, № 6132 від 15.07.2020, № 6870 від 31.07.2020, № 7455 від 15.08.2020, № 7992 від 31.08.2020, № 8667 від 15.09.2020, № 9227 від 30.09.2020, № 9826 від 15.10.2020, № 10504 від 31.10.2020, № 11233 від 15.11.2020, № 11702 від 30.11.2020, № 12299 від 15.12.2020, № 12846 від 31.12.2020, № 272 від 15.01.2021, № 772 від 31.01.2021, № 1213 від 15.02.2021, № 1504 від 28.02.2021, № 2110 від 15.03.2021, № 2802 від 31.03.2021, № 3470 від 15.04.2021, № 4168 від 30.04.2021, № 4602 від 15.05.2021, № 5262 від 31.05.2021, № 6059 від 15.06.2021, № 6632 від 30.06.2021, № 7452 від 15.07.2021, № 8254 від 31.07.2021, № 8921 від 15.08.2021, № 9687 від 31.08.2021, № 10359 від 15.09.2021, № 11083 від 30.09.2021, № 11815 від 15.10.2021, у тому числі спірні - № 12408 від 31.10.2021, № 12982 від 15.11.2021, № 13609 від 30.11.2021.

За доводами позивача, на підставі перерахованих документів ним був поставлений, а відповідачкою отриманий товар (нафтопродукти для заправки ТЗ на АЗС), загальною вартістю 972535,10 грн, в рахунок вартості якого останньою сплачені кошти в сумі 907462,50 грн, про що до матеріалів справи надана довідка АТ «ОТП Банк» від 20.05.2024 № 031-3-031-3-031-3/231БТ.

За твердженням позивача, за відповідачкою обліковується прострочена заборгованість у сумі 65072,60 грн за видатковими накладними: № 12408 від 31.10.2021 на суму 5041,35 грн (частково оплачена на суму 39301,15 грн), № 12982 від 15.11.2021 на суму 35457,25 грн, № 13609 від 30.11.2021 на суму 24574,00 грн.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу вимог статті 205 ЦК України правочин може вчиняється усно або в письмовій (електронній) формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом. Частиною 2 цієї статті встановлено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований в кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксований шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачене законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини 1 статті 639 цього Кодексу договір може бути укладений в будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За частинами 1, 3 статті 641 та частинами 1, 2 статті 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною в разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане в пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлена законом.

Господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 181 ГК України).

Суд установив, що договір від 16.04.2020 № 119/04-ВД, умовами якого обґрунтований даний позов, складений позивачем в односторонньому порядку, в полі відведеному для підпису сторони Договору «Покупець» - підпис повноважної особи відповідача відсутній.

Натомість, матеріалами справи підтверджується фактичне виконання сторонами умов Договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД, зокрема, сторонами на виконання його умов, у двосторонньому порядку, складені наступні видаткові накладні: № 3866 від 15.05.2020, № 5009 від 15.06.2020, № 5420 від 30.06.2020, № 6132 від 15.07.2020, № 6870 від 31.07.2020, № 7455 від 15.08.2020, № 7992 від 31.08.2020, № 8667 від 15.09.2020, № 9227 від 30.09.2020, № 9826 від 15.10.2020, № 10504 від 31.10.2020, № 11233 від 15.11.2020, № 11702 від 30.11.2020, № 12299 від 15.12.2020, № 12846 від 31.12.2020, № 272 від 15.01.2021, № 772 від 31.01.2021, № 1213 від 15.02.2021, № 1504 від 28.02.2021, № 2110 від 15.03.2021, № 2802 від 31.03.2021, що повністю оплачені відповідачкою.

Видаткові накладні: № 3470 від 15.04.2021, № 4168 від 30.04.2021, № 4602 від 15.05.2021, № 5262 від 31.05.2021, № 6059 від 15.06.2021, № 6632 від 30.06.2021, № 7452 від 15.07.2021, № 8254 від 31.07.2021, № 8921 від 15.08.2021, № 9687 від 31.08.2021, № 10359 від 15.09.2021, № 11083 від 30.09.2021, № 11815 від 15.10.2021, № 12408 від 31.10.2021, № 12982 від 15.11.2021, № 13609 від 30.11.2021, складені на виконання умов договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД, позивачем в електронній формі, в односторонньому порядку, та з урахуванням умов пунктів 2.9., 2.10. Договору, були направлені для підписання відповідачці (e-mail: ), яка частково розрахувалась за отриманий товар за цими накладними.

Судом установлено, що перелічені документи первинно-бухгалтерського обліку (видаткові накладні, а. с. 11 - 16, 56 - 71) складені на виконання умов договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД, про що вказано в цих документах.

Беручи до уваги, що сторонами вчинені фактичні дії з виконання умов договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД, а саме поставка позивачем та внесення відповідачкою часткової оплати в рахунок поставленого товару, обумовленого цим Договором та складеними на його підставі видаткових накладних, суд дійшов висновку про укладення сторонами цього Договору.

Водночас, відповідачкою, на підставі належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, не доведене укладення сторонами договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД, у будь-якій іншій редакції, відмінній від тієї, що додана позивачем до матеріалів справи; так само не доведена наявність між сторонами будь-яких інших договорів.

За умовами пунктів 1.1. - 1.3. Договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД, постачальник зобов`язався організувати та забезпечити безперебійну заправку нафтопродуктами (далі - паливо) автотранспорту покупця, а покупець - прийняти та оплатити паливо відповідно до умов цього Договору. Відпуск палива покупцеві здійснюється оператором АЗС на автотранспорт покупця згідно з переліком транспортних засобів покупця (додаток № 1 до Договору).

Відпуск палива постачальником здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2., 2.4. Договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД постачальник організовує заправлення автотранспорту покупця на АЗС за адресою: м. Київ, вул. Промислова, 1. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію транспортного засобу згідно з додатком № 1 до Договору і на підставі цього здійснює фактичну передачу (видачу) палива покупцю. Паливно-роздаточні колонки (ПРК) мають забезпечувати ідентифікацію кількості виданої дози нафтопродукту покупцю.

Згідно з пунктами 2.5. - 2.7. Договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД кількість відпущеного палива фіксується в відомості, що ведеться безпосередньо на АЗС, де мають бути відмітки: державного номеру ТЗ, ФІО водія, дата та час передачі, що підтверджені підписами оператора АЗС та водія ТЗ покупця. Також одержання палива підтверджується даними видаткових накладних. Постачальник на підставі відомостей про відпуск палива періодично, але не менше одного разу на місяць, виписує зведенні видаткові накладні та рахунки - фактури кожному покупцю за марками нафтопродуктів та цінами, встановленими протягом місяця.

Відповідно до пунктів 2.9., 2.10. Договору (та пунктів 6.3., 6.4., що тотожні за своїм змістом) постачальник зобов`язаний оформити та надати покупцю видаткову накладну в електронному форматі відповідно до вимог діючого законодавства. Покупець зобов`язаний протягом трьох робочих днів «затвердити» в електронному форматі видаткову накладну. В разі порушення покупцем даного зобов`язання видаткова накладна буде вважатись «погодженою».

Матеріалами справи підтверджено, що видаткові накладні № 12408 від 31.10.2021, № 12982 від 15.11.2021, № 13609 від 30.11.2021 (спірні), оформлені позивачем в електронній формі, шляхом проставлення електронного підпису та печатки юридичної особи, та направлені відповідачці на електронну пошту (e-mail: , згідно з розділом 11 Договору «Реквізити сторін») для «затвердження», натомість, остання від їх підписання ухилилась, будь-яких мотивованих заперечень щодо змісту цих документів позивачу не направила, відтак, у розумінні п. 2.10. Договору, перелічені видаткові накладні вважаються погодженими відповідачкою, а поставлений на їх підставі товар підлягає оплаті.

Відповідачка факт поставки товару за переліченими видатковими накладними не спростувала.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частин 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Сторони в п. 3.1. узгодили, що розрахунки за відпущену через роздрібну мережу АЗС ПММ за цим Договором здійснюється виключно в безготівковій формі в українській національній валюті (гривнях) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом семи банківських днів з моменту виписки такого рахунку.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виставлення та направлення відповідачці рахунків на оплату товару за спірними видатковими накладними.

Суд взяв до уваги, що рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора, в розумінні статті 613 ЦК України, а значить не звільняє відповідачку від обов`язку оплатити отриманий нею товар.

Відповідно до статті 193 ГК України, статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За висновком суду, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині розрахунку за отриманий товар за видатковими накладними № 12408 від 31.10.2021 на суму 5041,35 грн (частково оплачена на суму 39301,15 грн), № 12982 від 15.11.2021 на суму 35457,25 грн та № 13609 від 30.11.2021 на суму 24574,00 грн, складеними на підставі Договору від 16.04.2020 № 119/04-ВД.

На момент ухвалення рішення в справі відповідачка належних доказів оплати наявного боргу в сумі 65072,60 грн до суду не надала.

З урахуванням установлених обставин, позов у частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 65072,60 грн підлягає задоволенню.

Зміст відомостей на відпуск нафтопродуктів на ім`я ФОП Ручкіної Ю.В., складені в період з 16.10.2021 по 29.11.2021 (на які посилається позивач), залишені судом поза увагою, оскільки сторонами не був підписаний додаток № 1 до Договору та попередньо узгоджений перелік транспортних засобів відповідача, що підлягав заправці пальним на АЗС позивача.

Акт звірки взаємних розрахунків сторін за період з 01.01.2020 по 13.05.2024, за висновком суду, також не є належним доказом у справі, позаяк не містить підписів повноважних представників сторін. Суд також критично оцінює доводи позивача про те, що акт звірки (доданий до матеріалів справи) був підставою платежів, проведених відповідачкою, в період з 31.12.2020 по 14.02.2023, в рахунок оплати вартості отриманого товару, позаяк акт звірки (наявний в матеріалах справи) складений позивачем станом на 13.05.2024, тобто значно пізніше за проведені відповідачкою оплати, що виключає можливість зазначення цього документу в якості підстави таких платежів.

Одночасно позивач заявив до стягнення окрім суми основного боргу похідні вимоги, а саме 4696,61 грн 3% річних за період з 27.01.2022 по 31.05.2024 та 21663,94 грн інфляційних нарахувань за період з лютого 2022 року по квітень 2024 року, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, в зв`язку з порушенням відповідачкою виконання грошових зобов`язань за Договором.

Беручи до уваги, що сторони погодили (п. 3.1.), що розрахунки за відпущену через роздрібну мережу АЗС ПММ за цим Договором здійснюється виключно в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом семи банківських днів з моменту виписки такого рахунку, в той час як матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження виставлення цих рахунків до сплати та їх отримання відповідачкою, суд дійшов висновку, що позивач не довів факт прострочення останньою виконання грошових зобов`язань за Договором, а тому в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Обов`язок доказування і подання доказів установлений статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 цієї статті ).

Відповідно до частини 4 вказаної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частин 1, 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Здійснивши аналіз матеріалів справи та заслухавши доводи представника позивача, суд дійшов висновку, що ним на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у розумінні статей 76 - 79 ГПК України, доведений факт поставки відповідачці спірного товару, загальною вартістю 65072,60 грн.

З урахуванням зазначеного, суд задовольнив позов у частині вимог про стягнення 65072,60 грн основного боргу. В іншій частині позову суд відмовив за недоведеністю факту прострочення відповідачкою виконання грошових зобов`язань.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню частково, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2155,02 грн покладено на відповідачку пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 165 - 167, частиною 2 статті 178, статтями 184, 202, 233, 236, 238, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Укрпромпостач» (вул. Мрії, буд. 19, офіс 110Б, м. Київ, 04128; ) до фізичної особи - підприємця Ручкіної Юлії Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 91433,15 грн.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Ручкіної Юлії Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Укрпромпостач» (вул. Мрії, буд. 19, офіс 110Б, м. Київ, 04128; ) 65072,60 грн основного боргу та 2155,02 грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повне судове рішення складене та підписане 08.08.2024.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко