ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Справа № 903/172/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Каліщук В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 (повний текст складено 22 квітня 2024 року, суддя Кравчук А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз"

про стягнення 871 310 грн 29 коп

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" про стягнення 871 310 грн 29 коп, з яких: 54 071 грн 77 коп 3% річних, 591 167 грн 91 коп пені, 226 070 грн 61 коп інфляційних втрат, нарахованих за прострочення зобов`язань із здійснення оплати замовленої потужності та перевищення замовленої потужності відповідно до договору № від 04 лютого 2020 року транспортування природного газу.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" про стягнення 871 310 грн 29 коп.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (вул. Франка, буд. 12, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (просп. Любомира Гузара, 44, м. Київ, ) 54 071 грн 77 коп 3% річних, 226 070 грн 61 коп інфляційних втрат, 591 167 грн 91 коп пені, 13 069 грн 65 коп витрат по сплаті судового збору, а всього: 884 379 грн 94 коп (вісімсот вісімдесят чотири тисячі триста сімдесят дев`ять грн 94 коп).

Встановивши обставини надання позивачем та отримання відповідачем послуг перевищення замовленої (договірної) потужності у період з березня 2022 року по жовтень 2023 року, несплату відповідачем відповідних послуг у встановлений договором термін, а також перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум, Господарський суд Волинської області дійшов висновку, що нараховані згідно розрахунку позивача 54 071 грн 77 коп 3% річних, 226 070 грн 61 коп інфляційних втрат та 591 167 грн 91 коп пені підставні та підлягають до стягнення з відповідача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, пунктів 13.1, 13.5 договору.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій з доказами на адресу суду надійшло 25 березня 2024 року, тобто з пропуском строку для подання доказів у справі так і переходу до стадії судового розгляду спору по суті. Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій; у випадку, якщо судом апеляційної інстанції буде відмолено у задоволенні апеляційної скарги, зменшити пред`явлену у рамках позову у справі №903/172/24 суму пені на 99,99%.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено моменту настання обов`язку з оплати вартості перевищення замовленої потужності, який вказаний у розрахунках позивача щодо сум пені, 3% річних та інфляційних витрат. Так, позивач здійснював обрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат (за прострочення сплати вартості перевищення замовленої (договірної) потужності у відповідні періоди 2022-2023 років) з двадцять першого числа місяця, наступного за звітним попередньо виходячи з дати вручення акта наданих послуг. У свою чергу, відповідач вказував, що такі дії позивача є неправомірними, оскільки позивач не направив відповідачу звіт про використання замовленої потужності (який містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату) у порядку та у строк, встановлений договором від 04 лютого 2020 року; відсутні докази направлення звітів про використання замовленої потужності у спірні періоди через інформаційну платформу оператора газотранспортної системи; акти наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності не можуть бути підставою для настання обов`язку з оплати перевищення замовленої (договірної) потужності.

Скаржник зауважує, що складені позивачем акти надання послуг з перевищення потужності не можуть вважатись первинним документом, як і слугувати підставою для виникнення обов`язку зі сплати вартості перевищення договірної (замовленої) потужності.

На переконання відповідача, позивачем не надано доказів щодо належного оформлення та направлення відповідачу документів, які б стали підставою для виникнення обов`язку зі сплати вартості перевищення замовленої (договірної) потужності, що вказує на помилковість здійснених розрахунків з нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Апелянт стверджує, що проводячи аналіз умов Договору від 04 лютого 2020 року та положень Кодексу ГТС, вбачається, що плата за перевищення замовленої (договірної) потужності вже є видом відповідальності, який можна розцінювати як вид штрафної санкції (неустойки) у рамках вимог частини 1 статті 579 Цивільного кодексу України, вимог частини 1 статті 230 Господарського кодексу України. Вказане обґрунтовувалось тим, що вимоги Договору від 04 лютого 2020 року та положення Кодексу ГТС не визначають такого виду послуг як перевищення замовленої (договірної) потужності, а безпосередньо відносять це як вид відповідальності замовника послуг транспортування.

Відповідач вважає неправомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про зменшення пені. АТ "ОГС "Волиньгаз" просить зменшити суму пені на 99,00%, оскільки: позивач не зазнав збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором від 04 лютого 2020 року у частині несвоєчасної оплати вартості перевищення замовленої (договірної) потужності за спірні періоди 2022 2023 років; врахувати ступінь виконання зобов`язань та поведінку відповідача, адже останній забезпечив повний розрахунок з позивачем, а пропущення строків оплати перевищення замовленої (договірної) потужності зумовлено негативним фінансовим станом відповідача у спірні періоди, який значно погіршився з початком оголошення воєнного стану на території України та початком ведення бойових дій, а також необхідністю першочергового фінансування напрямів, які б забезпечували постійний та безперебійний розподіл природного газу (як і населенню, так і іншим підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності); врахувати те, що позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності як стягнення: 54071,77 грн 3% річних та 226070,61 грн інфляційних втрат, які виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; врахувати майновий стан відповідача, зокрема наявність негативного фінансового стану на даний час, обставин припинення діяльності з розподілу природного газу та втрату основного джерела доходу у своїй господарській діяльності.

Скаржник вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності для пред`явлення до стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну сплату вартості перевищення замовленої (договірної) потужності щодо таких періодів як березень - червень, жовтень - листопад 2022 року.

Листом №903/172/24/3365/24 від 20 травня 2024 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 28 травня 2024 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 червня 2024 року у справі №903/172/24 залишено без руху апеляційну скаргу АТ "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати належні докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 19604,48 грн.

12 червня 2024 року від АТ "ОГС "Волиньгаз" надійшла заява, до якої додана платіжна інструкція №7430 від 10 травня 2024 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 червня 2024 року у справі №903/172/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14 серпня 2024 р. об 12:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.

26 червня 2024 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" вважає, що враховуючи принцип рівності сторін, який вимагає справедливого балансу інтересів між сторонами, судом першої інстанції надано належну правову оцінку клопотанню відповідача про зменшення пені та ухвалено законне та обгрунтоване рішення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2024 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Мельника О.В. у період з 12 серпня 2024 року по 30 серпня 2024 року включно, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 серпня 2024 року у справі №903/172/24 апеляційну скаргу АТ "ОГС "Волиньгаз" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

В судовому засіданні 14 серпня 2024 року представник відповідача повністю підтримав вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення місцевого господарського суду - частково скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (надалі - Оператор) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (надалі - замовник) було укладено Договір № транспортування природного газу (надалі - договір), що відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2497.

У відповідності до умов договору оператор надає замовнику (АТ "ОГС "Волиньгаз") послугу транспортування природного газу (надалі - послуга) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в Договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (пункт 2.1. Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання послуг є доступ замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи, розміщених на вебсайті оператора. Підписанням цього договору замовник підтверджує, що він ознайомлений із правилами надання доступу до інформаційної платформи, розміщеними на вебсайті оператора, та надає згоду на їх застосування та дотримання.

Взаємовідносини між замовником та оператором при забезпеченій (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу оператор відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього Договору, а його уповноважені особи з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим замовником повідомленням на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом. Після набуття права доступу до Інформаційної платформи Замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційною платформою, визначеного Кодексом (пункт 2.8. Договору).

Згідно з пунктом 2.5 Договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі газотранспортної системи, зокрема, але не виключно оплачувати Послуги на умовах, зазначених у Договорі.

Крім того, обов`язок щодо оплати наданих Послуг відображений в пункті 4.1 Договору, зокрема своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг, не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі; здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати Оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності, у порядку, визначеному цим Договором та Кодексом.

Відповідно до пункту 3.2. Договору оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності, в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до пункту 8.4 замовник, який є оператором газорозподільної системи або який виконує функції постачальника "останньої надії", у рамках виконання цих функцій, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг.

У випадку, якщо розрахунковий обсяг використання потужності замовником (суб`єктом, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператором газорозподільної системи або замовником послуг транспортування, який виконує функції постачальника "останньої надії", у рамках виконання цих функцій), визначений оператором газотранспортної системи на підстав остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пункт 2 розділу 1 глави IV Кодексу ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Згідно з пунктом 5 розділу 1 глави 1 Кодексу ГТС зазначається що розподіл потужності - частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу, а розподілена (договірна) потужність - це частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Абзац 2 пункту 1 розділу 1 глави IX Кодексу ГТС визначає, що розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.

Відповідно до пункту 15 розділу 1 глави IX Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Відповідно до пункту 1 розділу 7 глави IX Кодексу ГТС доступ до потужності точок входу/виходу на добу наперед надається на підставі укладеного договору транспортування та номінації, підтвердженої оператором газотранспортної системи.

Пунктом 2 розділу 3 глави XV Кодексу ГТС встановлено, що оператор газотранспортної системи з метою уникнення можливості виникнення перевантажень вчиняє дії, зокрема, по стягненню із замовника послуг транспортування додаткової оплати за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

Звіт оператора про використання замовленої потужності замовником, який надається до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу, містись розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату або повідомлення про зарахування надмірно сплачених коштів у рахунок плати за використання договірної потужності на наступні періоди.

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 13.5).

Цей договір набирає чинності з дня його укладання, поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01 січня 2020 року та діє до 31 грудня 2020 року. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 17.1 договору).

Сторони обмінюються інформацією, що стосується надання послуг, відповідно до порядку і в строки, передбачені Кодексом (пункт 19.1 договору).

Відповідно до пункту 19.2 Договору будь-яке повідомлення, вимога, звіт або інша інформація, що мають бути надані за цим договором, повинні бути письмово оформлені і вважаються наданими, якщо їх надіслано на адреси вказані в цьому договорі, рекомендованим листом зі сплаченим поштовим збором, вручено кур`єром особисто уповноваженій особі сторони або у погоджених випадках направлено електронною поштою.

Повідомлення, вимоги, звіти або інша інформація, надіслані або передані за допомогою засобів, зазначених у пункті 19.2 цього розділу, вважаються отриманими адресатом на дату їх отримання (пункт 19.3 договору).

У додатку №3 до договору сторонами визначено перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу /т.2, а.с. 120-121/.

За період з березня 2022 року по жовтень 2023 року позивач надавав відповідачу послугу з транспортування природного газу згідно укладеного між сторонами договору.

Згідно умов договору позивач за результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме:

- за березень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 4 046,07000 тис.куб.м. всього на загальну суму 602 832,06 грн;

- за квітень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 2 307,5200 тис.куб.м. всього на загальну суму 343 802,02 грн;

- за травень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 1,26789 тис.куб.м. всього на загальну суму 188,90 грн;

- за червень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 403,38312 тис.куб.м. всього на загальну суму 60 100,86 грн;

- за липень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 633,57705 тис.куб.м. всього на загальну суму 94 397,92 грн;

- за серпень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 499,98255 тис.куб.м. всього на загальну суму 74 493,40 грн;

- за вересень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 298,27314 тис.куб.м. всього на загальну суму 44 440,31 грн;

- за жовтень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 1 649,96898 тис.куб.м. всього на загальну суму 245 832,18 грн;

- за листопад 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 4 986,97000 тис.куб.м. всього на загальну суму 743 018,64 грн;

- за грудень 2022 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 6 150,56214 тис.куб.м. всього на загальну суму 916 384,56 грн;

- за січень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 2 199,97200 тис.куб.м. всього на загальну суму 327 778,22 грн;

- за лютий 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 2 540,37499 тис.куб.м. всього на загальну суму 378 495,55 грн;

- за березень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 2 099,99677 тис.куб.м. всього на загальну суму 312 882,72 грн;

- за квітень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 1 399,99334 тис.куб.м. всього на загальну суму 208 587,80 грн;

- за травень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 1 055,49900 тис.куб.м. всього на загальну суму 157 260,91 грн;

- за червень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 318,77380 тис.куб.м. всього на загальну суму 47 494,75 грн;

- за липень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 373,01926 тис.куб.м. всього на загальну суму 55 576,88 грн;

- за серпень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 451,36395 тис.куб.м. всього на загальну суму 67 249,62 грн;

- за вересень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 451,38713 тис.куб.м. всього на загальну суму 67 253,08 грн;

- за жовтень 2023 року виявлено остаточні обсяги перевищення договірної потужності в розмірі 949,98164 тис.куб.м. всього на загальну суму 141 539,66 грн.

У відповідності до пункту 8.4 договору позивачем направлено в інформаційній платформі відповідачу рахунки: від 31 березня 2022 року, від 30 квітня 2022 року, від 31 травня 2022 року, від 30 червня 2022 року, від 31 липня 2022 року, від 31 серпня 2022 року, від 30 вересня 2022 року, від 31 жовтня 2022 року, від 30 листопада 2022 року, від 31 грудня 2022 року, від 31 січня 2023 року, від 28 лютого 2023 року, від 31 березня 2023 року, від 30 квітня 2023 року, від 31 травня 2023 року, від 30 червня 2023 року, від 31 липня 2023 року, від 31 серпня 2023 року, від 30 вересня 2023 року, від 31 жовтня 2023 року, звіти про використання замовленої потужності АТ "Волиньгаз" за газові місяці з березня 2022 року по жовтень 2023 року /т.2, а.с. 182-242/.

На виконання умов пункту 11.2 договору позивач надіслав відповідачу акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності): від 31 березня 2022 року, від 30 квітня 2022 року, від 31 травня 2022 року, від 30 червня 2022 року, від 31 липня 2022 року, від 31 серпня 2022 року, від 30 вересня 2022 року, від 31 жовтня 2022 року, від 30 листопада 2022 року, від 31 грудня 2022 року, від 31 січня 2023 року, від 28 лютого 2023 року, від 31 березня 2023 року, від 30 квітня 2023 року, від 31 травня 2023 року, від 30 червня 2023 року, від 31 липня 2023 року, від 31 серпня 2023 року, від 30 вересня 2023 року, від 31 жовтня 2023 року /т.2, а.с. 162-181/.

Уповноваженими особами відповідача отримано та підписано без зауважень зазначені акти.

Однак, у строки встановлені пунктом 8.4 договору, відповідач не оплатив вартість перевищення договірної потужності за газові місяці з березня 2022 року по жовтень 2023 року в загальній сумі 4 889 610 грн 04 коп.

Акти наданих послуг за вказаний період підписані представником відповідача без зауважень, а також скріплені відтиском печатки /т.2, а.с. 244-250, т.3, а.с. 1-13/.

Докази оплати вартості перевищеної договірної потужності за спірний період у визначений договором термін в матеріалах справи відсутні.

У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань із здійснення оплати перевищення замовленої потужності позивач скористався своїм правом передбаченим договором та на підставах пунктів 13.1, 13.5. Договору, статті 526, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 198 Господарського кодексу України нараховував відповідачу 54071 грн 77 коп 3% річних, 226070 грн 61 коп інфляційних втрат та 591167 грн 91 коп пені.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" про стягнення 871 310 грн 29 коп.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо Інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї етапі поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вони є арифметично правильними, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Щодо доводів апелянта про безпідставність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на те, що відповідачем не отримувалися звіти про використання замовленої потужності, а акти наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності не є первинним документами, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2.2 договору транспортування природного газу від 04 лютого 2020 року № передбачено, що послуги надаються на умовах, визначених у кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором. Замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання послуги є доступ замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи, розміщених на вебсайті оператора. Підписанням цього договору замовник підтверджує, що він ознайомлений із правилами надання доступу до інформаційної платформи, розміщеними на вебсайті оператора, та надає згоду на їх застосування та дотримання. Замовник усвідомлює, що порушення ним зазначених правил позбавляє його права пред`являти претензії до оператора з приводу якості послуги та покладає на нього зобов`язання із відшкодування оператору шкоди або збитків, завданих такими діями або бездіяльністю замовника.

Згідно пункту 2.4 Договору приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог кодексу.

Пунктом 19.2 даного Договору передбачено, що будь-яке повідомлення, вимога, звіт або інша інформація, що мають бути надані за цим Договором, повинні бути письмово оформлені і вважаються наданими, якщо їх надіслано на адреси, вказані в цьому Договорі, рекомендованим листом зі сплаченим поштовим збором, вручено кур`єром особисто уповноваженій особі сторони або у погоджених сторонами випадках - електронною поштою.

З урахуванням вказаних норм Договору транспортування, такий фактично передбачає два різних порядки визначення способу обміну інформацією і документами: для інформації, що стосується надання послуг - відповідно до Кодексу ГТС, для інших повідомлень, вимог, звітів, інформації, що мають бути надані за цим Договором - рекомендованим листом, кур`єром або у погоджених сторонами випадках направлено електронною поштою.

Односторонні акти оператора ГТС та рахунки стосуються надання послуг, тому на них поширюється пункт 19.1 Договору.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про неотримання актів перевищення замовленої (договірної) потужності чи звітів про використання замовленої на електронну поштову адресу є безпідставними, оскільки такі акти в порядку пункту 19.1. Договору направлені відповідачу засобами електронної пошти через інформаційну платформу Оператора ГТС, що підтверджується відповідним реєстром відправлених повідомлень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі №918/686/21, а також у постановах Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №924/362/21, від 29 червня 2022 року у справі №906/184/21.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1437 від 27 грудня 2017 року затверджено Зміни до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років, та, зокрема, запроваджено роботу інформаційної платформи. Вказана постанова набрала чинності з 01 серпня 2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 1 Кодексу ГТС інформаційна платформа це електронна платформа оператора газотранспортної системи у формі веб-додатка в мережі Інтернет, створена відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Таким чином, Кодекс ГТС передбачає функціонування інформаційної платформи, яка істотно змінила процедуру взаємодії між суб`єктами ринку природного газу. Функціонування платформи забезпечує оператор ГТС задля надання послуг транспортування природного газу відповідно до Кодексу ГТС. Платформа дозволяє автоматизувати процеси електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу - оператором ГТС, операторами ГРМ та замовниками послуг транспортування газу. Інформаційна платформа почала працювати в штатному режимі з 01 березня 2019 року.

Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №927/1041/19.

Умовами укладеного Договору сторони погодили, що Замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання послуги є доступ Замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи. Взаємовідносини між Замовником та Оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим Договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу Оператора відповідно до вимог Кодексу.

Таким чином, відповідно до вимог Кодексу ГТС та умов Договору взаємодія сторін і обмін інформацією здійснюється із використанням електронного цифрового підпису через інформаційну платформу Оператора ГТС, який виконує функції адміністратора інформаційної платформи та оприлюднює на своєму веб-сайт інформацію, передбачену цим Кодексом.

Як свідчить доданий до позовної заяви Реєстр файлів, відправлених через Інформаційну платформу, позивачем було направлено відповідачу в інформаційній платформі поштою SAP відповідні документи (звіти використання замовленої потужності, рахунки на оплату та відповідні акти надання послуг) за спірні газові місяці, які були підписані з використанням електронного цифрового підпису.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що акти наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності, звіти про використання замовленої потужності та рахунки на оплату є належними та допустимими доказами.

Замовник як користувач інформаційної платформи мав доступ до відомостей про перевищення замовленої (договірної) потужності та вартість таких послуг на такій інформаційній платформі. При цьому відповідно до пункту 3 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС позивач міг надсилати відповідачу таку інформацію на електронну пошту.

Ненадіслання позивачем відповідачу через засоби поштового зв`язку акта та рахунку не може бути підставою для висновку про ненастання строку оплати, оскільки передача інформації про остаточні щодобові подачі та відбори між оператором ГТС та замовником відбувається в електронному вигляді через інформаційну платформу (пункту 5.21 постанови Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №924/1135/20).

Подібна позиція наведена також у постановах Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №924/362/21, від 29 червня 2022 року у справі №906/184/21.

Колегія суддів зауважує, що АТ "ОГС "Вольингаз" безпідставно посилається на неможливість встановлення або ж ідентифікування документів, які направлялися відповідачу через Інформаційну платформу та визначення дати їх надходження з долученого до позову реєстру файлів відправлених з Інформаційної платформи ТОВ "Оператор ГТС України", оскільки апелянт як користувач інформаційної платформи має доступ до відомостей про перевищення замовленої (договірної) потужності та вартість таких послуг на такій інформаційній платформі та не позбавлений можливості дізнатися таку інформацію самостійно і у випадку невідповідностей подати відповідні витяги для спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, ТОВ "Оператор ГТС України" належним чином виконав свої обов`язки передбачені пунктом 8.4 договору транспортування природного газу від 04 лютого 2020 року №, звіти про використання замовленої потужності у відповідному порядку та строки направлені відповідачу, долучені до матеріалів справи акт наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності є належними доказами, а відтак доведеним позивачем є момент з якого у апелянта виник обов`язок з оплати вартості спірної послуги та відповідного нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 8.4 замовник, який є оператором газорозподільної системи або який виконує функції постачальника "останньої надії", у рамках виконання цих функцій, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг.

Таким чином, позивачем правомірно здійснено обрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат (за прострочення сплати вартості перевищення замовленої (договірної) потужності у відповідні періоди 2022 - 2023 років) з двадцять першого числа місяця, наступного за звітним попередньо виходячи з дати вручення акту наданих послуг.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на помилковість його твердження про те, що плата за перевищення замовленої потужності є видом відповідальності, який можна розцінювати як вид штрафної санкції у рамках вимог частини 1 статті 579 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України.

Встановлений завищений тариф на перевищення замовленої потужності і відповідальність за порушення умов договору щодо перевищення замовлених потужностей мають різну правову природу. Перевищення замовленої (договірної) потужності є додатковою платою Оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності та не містить ознак штрафних санкцій передбачених положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Правомірність нарахування та стягнення пені у зв`язку з простроченням зобов`язань із здійснення оплати перевищеної замовленої потужності підтверджується висновками Верховного Суду, викладених у постановах за результатами перегляду судових рішень судів попередніх інстанції, які при аналогічних обставинах визнавали таке нарахування правомірним.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин подвійного притягнення відповідача до відповідальності.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо спливу позовної давності про стягнення пені на загальну суму 591167,91 грн з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до пункту 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, вимогу про стягнення пені за договором транспортування природнього газу пред`явлено позивачем в межах передбаченого строку позовної давності.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до висновку про присудження до стягнення з відповідача на користь ТОВ "Оператор ГТС України" за Договором транспортування природного газу від 04 лютого 2020 року № 884379,94 грн з яких: 54071,77 3% річних, 226070, 61 грн інфляційних втрат, 591167,91 грн пені.

Поряд з цим, до місцевого господарського суду відповідачем було подано клопотання про зменшення штрафних санкцій на 99%.

Місцевий господарський суд зазначив, що клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій з доказами на адресу суду надійшло 25 березня 2024 року, тобто з пропуском строку для подання доказів у справі так і переходу до стадії судового розгляду спору по суті. Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком Господарського суду Волинської області, з огляду на наступне.

Главою 1 Розділу III Господарського процесуального кодексу України регулюються питання щодо письмових заяв учасників справи. При цьому в кодексі диференційовано заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань.

Відповідно до статті 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Статтею 169 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Таким чином процесуальним законодавством врегульовано питання щодо видів та змісту заяв, що подаються, строків їх подання та порядку розгляду.

Зокрема, статтею 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, з огляду на те, що АТ "ОГС "Волиньгаз" звернулось при зверненні з клопотанням про зменшення суми штрафних санкцій додало для його обґрунтування відповідні документи місцевий господарський суд виходив з того, що вони є доказами, які подані з порушенням вимог статті 80 Господарського процесуального кодексу України, що й призвело до відповідних висновків щодо залишення без розгляду відповідного клопотання.

Разом з тим, колегія суддів вважає такий висновок передчасним та таким, що не в повній мірі ґрунтується на вимогах законодавства.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України закріплено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Подібне положення щодо зменшення розміру штрафних санкцій передбачено і статтею 233 Господарського кодексу України де зазначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Перелік зазначених обставин (значне перевищення розміру збитків; ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; інші інтереси сторін) не є вичерпним та може включати також реальні негативні наслідки, що виникли або можуть виникнути у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання, характер попередніх відносин між контрагентами, заходи щодо недопущення або зменшення розміру збитків тощо.

Колегія суддів враховує, що, виходячи з основних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, однією з визначальних вимог до передбачених законодавством та договором санкцій визнається їх пропорційність ступеню шкідливості (небезпечності) вчиненого правопорушення, співмірність та стримуючий характер, який має на меті не лише покарання за вчинене правопорушення, але й попередження від вчинення чи продовження таких порушень.

Подібна позиція сформована у рішенні Конституційного суду у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Зокрема суд вказав, що фактично метою частини третьої статті 551 Цивільного кодексу відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення - є захист від зловживань.

За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Зважаючи на вищевикладене, суди, приймаючи рішення про зменшення неустойки (штрафних санкцій), повинні встановити та комплексно оцінити зазначені обставини залежно від конкретних обставин справи.

При цьому, виходячи із системного аналізу норм Цивільного та Господарського кодексів України, прийняття рішення про зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) належить до дискреційних повноважень суду, яке приймається ним з урахуванням конкретних обставин справи та не залежить від подання стороною у справі відповідної заяви або клопотання.

Зазначене не виключає можливості сторони у справі виступити ініціатором таких дій та звернутись до суду з відповідною заявою (клопотанням), навести своє обґрунтування щодо наявності підстав зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій).

Така заява (клопотання) не є заявою по суті справи або заявою з процесуальних питань в контексті Розділу III Господарського процесуального кодексу України. Правові підстави подання такої заяви випливають із норм матеріального права, зокрема статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України.

Обґрунтованість зазначеної правової позиції підтверджується частинами другою-четвертою статті 267 Цивільного кодексу України щодо наслідків спливу позовної давності, якими перебачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому зазначена заява теж фактично не є заявою по суті справи або заявою з процесуальних питань, але застосовується судами в процесі розгляду справи.

Отже, за змістом статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, вказані норми матеріального права не містять обмежень щодо порядку подання відповідної заяви (клопотання) або строку (стадії судового провадження), коли вона може бути заявлена, що дозволяє суду самостійно встановлювати порядок їх розгляду.

Відповідно до частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 161 Господарського процесуального кодексу України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає передчасним висновок місцевого господарського суду про залишення без розгляду клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, як такого, що подане після закінчення підготовчого засідання, без жодного обґрунтування неможливості його подання у встановлений законом та ухвалою місцевого господарського суду строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №904/4285/18.

Крім того, у пункті 40 постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №915/2222/19 вказано, що: "суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи, як помилково зазначає суд апеляційної інстанції."

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про його часткове задоволення, з огляду на наступне.

Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина друга статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося, відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15 лютого 2018 року у справі №467/1346/15-ц, від 04 квітня 2018 року у справі №367/7401/14-ц та від 26 вересня 2018 року у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549, 552 Цивільного кодексу України.

Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

Відтак, при вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі №904/2847/19).

В даному випадку суд враховує, що станом на час звернення з позовом заборгованості з вартості перевищення замовленої потужності у відповідача не існувало.

Поняття "значно" та "надмірно", які використовуються статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №916/3211/16, від 26 січня 2021 року у справі №922/4294/19, від 24 лютого 2021 року у справі №924/633/20, від 16 березня 2021 року у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №916/880/20.

Верховний Суд неодноразово вказував, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19).

За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, колегія суддів вважає, що відповідачем наведено доводи та надано належні і допустимі докази, які підтверджують наявність виняткових випадків, які вказують на необхідність застосувати положення статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також, що стягнення штрафних санкцій є неспівмірними з наслідками порушення, не відповідають засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та можуть спричинити повне зупинення господарської діяльності.

Апеляційний суд вважає, що враховуючи баланс інтересів сторін та принципи розумності, справедливості та пропорційності, стягнення пені у розмірі 591167,91 грн. є неадекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, відсутністю дослідження балансу між інтересами кредитора і боржника, не узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом використання неустойки як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів.

Колегія суддів зауважує, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені і штрафу, свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. До того ж, Верховний Суд не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі №914/3231/16, від 10 серпня 2023 року у справі №910/8725/22 та від 26 вересня 2023 року у справі №910/22026/21).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі №927/1305/23.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За результатами розгляду даного спору апеляційним судом встановлено, що відповідач - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" є об`єктом критичної інфраструктури та забезпечує якісне, безперебійне газопостачання для державних, комунальних та приватних підприємств, установ, організацій Волинської області, у тому числі військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, тощо. У відповідача немає заборгованості за послуги перевищення замовленої (договірної) потужності згідно договору № від 04 лютого 2020 року.

Поряд з тим Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" як природна монополія, яка забезпечує транспортування природного газу споживачам України та країн Європейського Союзу створене з метою виконання міжнародних зобов`язань перед Енергетичним Співтовариством щодо забезпечення незалежності оператора газотранспортної системи України та також є об`єктом критичної інфраструктури.

Несвоєчасна оплата вартості за перевищення замовленої (договірної) потужності була зумовлена негативним фінансовим станом відповідача та необхідністю першочергово фінансування напрямів забезпечення функціонування критичної інфраструктури у особливий період.

Судом також враховано, що відповідач на даний час вже не здійснює діяльності з розподілу природного газу, оскільки Постановою НКРЕКП № 2225 від 29 листопада 2023 року дію ліцензії з розподілу природного газу АТ "Волиньгаз" зупинено.

Таким чином, враховуючи майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, зважаючи на правову природу пені та її основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, апеляційний суд з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду вважає у даному випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положення статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Цивільного кодексу України та зменшення пені.

Разом з тим, таке зменшення повинно в достатній мірі компенсувати майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Колегія суддів, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, використовуючи свої дискреційні повноваження, приходить до висновку про зменшення заявленої до стягнення із відповідача пені на 50 %, а саме на 295583,95 грн.

Таке зменшення розміру пені суд апеляційної інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін даному у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, зокрема для відповідача.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що зменшення пені на 99,99 %, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, не свідчать про дотримання балансу інтересів сторін. Адже таке зменшення (до таких розмірів) може бути розцінене як звільнення боржника від відповідальності, що фактично нівелює інститут забезпечення виконання зобов`язання.

Колегія суддів приходить до висновку що до стягнення підлягає пеня у розмірі 295583,95 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 295583,95 грн слід відмовити.

У судовому засіданні апеляційного господарського суду представником відповідача заявлено, що клопотання про зменшення штрафних санкцій стосується також інфляційних втрат та 3% річних, які були присуджені до стягнення.

Дослідивши клопотання АТ "ОГС "Волиньгаз", яке подавалося до суду першої інстанції, встановлено, що воно стосувалося виключно заявленої до стягнення пені.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

З досліджених матеріалів справи, колегією суддів не встановлено умов, які могли б бути достатніми для зменшення розміру процентів річних. Так колегія суддів зазначає, що висновок Верховного суду про можливість зменшення відсотків річних у справі № 902/417/18 здійснено із врахуванням обставин вказаної справи, які не є тотожними обставинам у даній справі (зокрема нарахування договірних 40% річних на суму боргу). В свою чергу, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а тому відсутні правові підстави для зменшення їх розміру за рішенням суду.

З огляду на викладені обставини, норми чинного законодавства що регулює спірні правовідносини та щодо права господарського суду на зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" слід задоволити частково.

Відповідно, оскаржуване рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 в частині стягненні пені у сумі 591167,91 грн слід змінити з прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення із відповідача 295583,95 грн - пені.

Відповідно до частини 1 пункту 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 слід частково скасувати з підстав передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 277 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" на рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Волинської області від 22 квітня 2024 року у справі №903/172/24 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 591167,91 грн. пені.

Пункт 2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (вул. Франка, буд. 12, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (просп. Любомира Гузара, 44, м. Київ, ) 575726,33 грн. з яких: 54071,77 грн 3% річних, 226070,61 грн інфляційних втрат, 295583,95 грн. пені. В стягненні 295583,95 грн. пені відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" (вул. Франка, буд. 12, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (просп. Любомира Гузара, 44, м. Київ, ) 13069,65 грн. витрат по сплату судового збору за подання позовної заяви."

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/172/24 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "15" серпня 2024 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Маціщук А.В.