ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2024 р. Справа № 910/19924/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - не з`явилися;

відповідача - Килівник Р.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2024

у справі №910/19924/23 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 217052,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що факт незаконного звільнення його із займаної посади встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц, а оскільки відповідачем не було виконано зазначене рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, останній просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.09.2023 по 27.12.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 відкрито провадження у справі №910/19924/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.02.2024 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, у якій ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі за період з 29.09.2023 по 08.01.2024 включно у розмірі 244184,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі за період з 29.09.2023 по 11.12.2023 у розмірі 41593,24 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 244184,40 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Зокрема, позивач зазначає, що в день видання наказу від 11.12.2023 про його поновлення на роботі він з таким наказом не ознайомився, а дізнався про його наявність лише 06.01.2024 після отримання листа відповідача. Тому, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних за період з 11.12.2023 по 08.01.2024 є незаконним.

Також позивач наполягає на застосуванні до спірних правовідносин п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100) в частині застосування коефіцієнтів підвищення середнього заробітку.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 апеляційну скаргу у справі №910/19924/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Агрикова О.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 задоволено заяву колегії суддів про самовідвід у справі №910/19924/23 та передано її матеріали для здійснення повторного автоматизованого розподілу з метою визначення іншого складу суддів.

На підставі вказаної ухвали та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/223/24 від 05.06.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/19924/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 апеляційну скаргу у справі №910/19924/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19924/23, призначено її до розгляду на 16.07.2024, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

27.06.2024 до суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

12.07.2024 представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2292/24 від 15.07.2024 у зв`язку з перебуванням судді Андрієнко В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/19924/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 апеляційну скаргу у справі №910/19924/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Сітайло Л.Г., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначене засідання суду 16.07.2024 з`явився представник відповідача.

Судом ухвалено розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності позивача і його представника та заслухано пояснення представника відповідача.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 06.08.2024 з метою додаткового з`ясування обставин справи.

У призначене засідання суду 06.08.2024 з`явився представник відповідача, натомість позивач та його представник не з`явилися, про розгляд апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Враховуючи подану представником позивача заяву про розгляд справи за його відсутності, судом продовжено розгляд апеляційної скарги зі стадії дослідження доказів та заслухано виступ представника відповідача у судових дебатах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 26.07.2016 на підставі наказу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (в подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство "Українська залізниця") №1524/ос від 26.07.2016 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника філії "Залізнична охоронна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", структурного підрозділу без статусу юридичної особи.

15.11.2016 рішенням правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" назву філії "Залізнична охоронна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" змінено на філія "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

18.01.2017 позивачу у зв`язку з незадовільним станом здоров`я відкрито лист тимчасової непрацездатності у Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті №2, де він перебував на амбулаторному та стаціонарному режимах лікування до 06.05.2017.

Рішенням правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 17-18.01.2017, оформленого протоколом №Ц-57/4 Ком.т., зокрема, вирішено звільнити ОСОБА_1 , начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

19.01.2017 на підставі вказаного рішення видано наказ №72/ос про звільнення ОСОБА_1 з роботи 19.01.2017 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

10.05.2017 позивача було ознайомлено з наказом №28/ос від 10.05.2017 про припинення трудового договору (контракту).

Не погоджуючись з указаними рішенням та наказом про своє звільнення, ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання недійсним та скасування рішення правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 17-18.01.2017, наказу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №72/ос від 19.01.2017, поновлення позивача на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 150375,56 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав на те, що займана ним посада не відноситься до категорії посадових осіб у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також на те, що відповідачем порушено ч. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки його було звільнено у період його тимчасової непрацездатності.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №760/9300/17-ц позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним рішення правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 17-18.01.2017 в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №72/ос від 19.01.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, поновлено позивача на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", а також стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 150375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вирахуванням необхідних податків та платежів.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2018 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №760/9300/17-ц скасовано.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2020 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2018 у справі №760/9300/17-ц скасовано та закрито провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03.06.2020 справу №760/9300/17-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано рішення правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 18.01.2017 (протокол №Ц-57/4 Ком.т.) в частині щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №72/ос від 19.01.2017 про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", а також стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 150375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, в ході розгляду справи №760/9300/17-ц господарським судом встановлено, що середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 799,87 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 22.11.2021 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2022, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.10.2022, закрито провадження у справі №757/15379/21-ц та роз`яснено позивачу, що вирішення даного спору відноситься до компетенції господарського суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оскільки відповідачем не було виконано рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц в частині поновлення його на роботі, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.09.2023 по 08.01.2024 у розмірі 244184,40 грн.

Також позивач зазначив, що він вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовними заявами до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за періоди, починаючи з 14.11.2017, і по 28.09.2023 (справи №№910/6133/22, 910/216/23 та 910/10221/23).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2023 у справі №910/6133/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024, позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 726281,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.11.2017 по 05.07.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023, позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 143176,73 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.07.2022 по 29.03.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/10221/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024, позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі за період з 30.03.2023 по 28.09.2023 у розмірі 104782,97 грн.

Оскільки відповідачем так і не було виконано судове рішення про поновлення позивача на роботі, позивач звернувся з даним позовом до суду та нарахував до стягнення суму середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі за період, який не було охоплено у у справах №№910/6133/22, 910/216/23 та 910/10221/23.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що ОСОБА_1 жодного разу не звертався до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" з питанням щодо поновлення його на роботі, що унеможливлювало видати відповідний наказ. Також, з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 17.11.2023 вбачається, що наказ на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення на роботі ОСОБА_1 було отримано лише 10.10.2023 і пред`явлено до виконання у листопаді 2023 року. Наказ про поновлення позивача на роботі видано 11.12.2023. Отже, якщо сам працівник не бажав працювати та не вчиняв жодних дій щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі, підстави для застосування ст. 236 КЗпП України відсутні. Також відповідач вказав на відсутність підстав для застосування при вирішені даного спору п. 10 Порядку №100 та коригування середнього заробітку. Крім того, не погоджуючись з наведеним позивачем розрахунком, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 заявлено до стягнення середній заробіток у тому числі і за період після видачі відповідачем наказу від 11.12.2023 про поновлення на роботі, що суперечить ст. 236 КЗпП України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що в порушення вимог ст. 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення Акціонерне товариство "Українська залізниця" виконало рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі лише 11.12.2023. Невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення про поновлення на роботі має наслідком застосування приписів ст. 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Водночас, судом встановлено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 поновлено на роботі наказом відповідача №443/ос від 11.12.2023, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у період з 11.12.2023 по 08.01.2024 відсутні.

Насамкінець, місцевим господарським судом з посиланням на правові позиції Верховного Суду встановлено відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №100.

Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду у їх сукупності та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Проте, як вірно встановлено місцевим господарським судом, в порушення вимог ст. 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення Акціонерне товариство "Українська залізниця" виконало рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі лише 11.12.2023.

Так, 11.12.2023 Акціонерним товариством "Українська залізниця" видано наказ №443/ос "Про поновлення на роботі", згідно якого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона".

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

З урахуванням наведеного, невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі має наслідком застосування приписів ст. 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Отже, відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Водночас, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі за період з 29.09.2023 по 08.01.2024 у розмірі 244184,40 грн, застосовуючи коефіцієнт збільшення посадових окладів, нарахування якого було передбачено п. 10 Порядку №100.

Як зазначалося вище, 11.12.2023 відповідачем видано наказ №443/ос "Про поновлення на роботі", згідно якого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона".

Отже, враховуючи, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, а ОСОБА_1 поновлено на роботі наказом від 11.12.2023, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у заявлений період з 11.12.2023 по 08.01.2024 відсутні.

В цій частині колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції такими, що відповідають обставинам справи та нормам законодавства.

Щодо застосування Порядку №100, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду. У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Пунктом 10 Порядку №100 визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України №1213 від 09.12.2020 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995", яка набула чинності 12.12.2020, п. 10 Порядку №100 виключено. Тобто, у спірний період зазначена норма не діяла. Аналогічна правова позиція щодо обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №826/6301/15, 20.01.2022 у справі №826/17709/14, 08.02.2022 у справі №826/17610/14, 30.06.2022 у справі №826/85/15, 13.04.2023 у справі №826/85/15 та 04.10.2022 у справі №826/18033/14.

Отже, судом першої інстанції правомірно здійснено нарахування середнього заробітку позивача у період з 29.09.2023 по 11.12.2023, виходячи з суми, яка визначена у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц, як середньоденний заробіток позивача на момент звільнення, а саме: 799,87 грн * на 52 робочих дні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції з приводу часткового задоволення позовних вимог та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі у розмірі 41593,24 грн.

З урахуванням усього вищезазначеного в сукупності, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлених обставин справи та правильного застосування судом першої інстанції норм законодавства.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2024 у справі №910/19924/23 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Поряд з цим, судом враховано, що оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл витрат зі сплати судового збору апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2024 у справі №910/19924/23 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 14.08.2024.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов