УХВАЛА

09 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 921/136/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Горохівського Романа Богдановича (далі - ФОП Горохівський Р. Б., скаржник)

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024

за позовом Фізичної особи-підприємця Горохівського Романа Богдановича

до Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз»

про визнання протиправним та скасування Акта №54925 від 17.01.2023,

ВСТАНОВИВ:

ФОП Горохівський Р. Б. 05.08.2024 через «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить, зокрема, скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024, якою скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2024 у справі № 921/136/23 в частині задоволених позовних вимог, а рішення місцевого суду залишити в силі. Крім того, у прохальній частині касаційної скарги просить зупинити виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 у справі № 921/136/23 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, а у поданому разом з касаційною скаргою клопотанні просить звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 для розгляду касаційної скарги у справі № 921/136/23 визначено колегію суддів у складі: головуючої судді - Малашенкової Т. М., суддів Бенедисюка І. М., Булгакової І. В.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Верховний Суд встановив таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У поданій касаційній скарзі ФОП Горохівський Р. Б. визначавши підставу для касаційного оскарження судового рішення як пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, з посиланням на пункт 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, підпункт 37 пункту 4 глави 1 Кодексу ГРМ зазначає на порушенні судом норм права без врахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.06.2019 у справі № 922/1573/18, від 24.10.2018 у справі № 914/2384/17.

Крім того, скаржник з посиланням на підпункти «а», «в» пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України зазначає, що: касаційна скарга у цій справі має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки вона допомагає встановити правові стандарти та забезпечити захист прав споживачів на національному рівні; справа про визнання протиправними та скасування акту експертизи побутового газового лічильника має важливе значення не тільки для конкретного позивача, але й для ширшого кола споживачів, які можуть стикнутися з подібними проблемами. Вказані доводи та аргументи в контексті передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України є помилковими, адже вони є випадками для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не підставами для касаційного оскарження судових рішень, а з огляду на предмет спору у цій справі, характер спірних правовідносин, вона не визначається як малозначна справа чи справа у якій ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, зазначені скаржником підстави за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі не є очевидно неприйнятними.

Також згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з частиною першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023» (на момент подання позову) прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року визначений у розмірі 2 684, 00 грн.

В прохальній частині касаційної скарги скаржник виклав свої вимоги до Суду в такій редакції: « 2. Скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 у справі № 921/136/23 якою скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 04 березня 2024 року у справі №921/136/23 та залишити в силі рішення Господарського суду Тернопільської області від 04 березня 2024 року у справі №921/136/23».

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Господарським судом Тернопільської області розглядалася справа № 921/136/23 за позовом ФОП Горохівського Р. Б. до Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» (далі - ПрАТ «Тернопільміськгаз») про визнання протиправним та скасування акта № 54925 від 17.01.2023 експертизи побутового газового лічильника типу ВР-G4-2 заводський № 0 р.в. та відповідно розрахунку вартості природного газу, що проведено споживачу ПП Горохівському Р.Б. договір № 2139, в обсязі 3238 кубічних метрів в сумі 85 055, 78 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2023 у справі № 921/136/23, зокрема, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розрахунок вартості природного газу, що проведено споживачу ПП Горохівському Р. Б. договір № 2139, в обсязі 3238 кубічних метрів в сумі 85 055, 78 грн. В задоволені позовних вимог про визнання протиправним та скасування акта № 54925 від 17.01.2023 експертизи побутового газового лічильника типу ВР-G4-2 заводський № 0 р.в. відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 у справі, зокрема, рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2024 у справі № 921/136/23 в частині задоволених позовних вимог скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення. У задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування розрахунку вартості природного газу, проведеному споживачу ФОП Горохівському Р.Б. в сумі 85 055, 78 грн відмовлено. В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2024 у справі № 921/136/23 залишено без змін.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що розрахунок судового збору, що належить до сплати за подання касаційної скарги залежить від вимог скаржника і меж оскарження судових рішень. Скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 у справі № 921/136/23, якою скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2024 у справі № 921/136/23 в частині задоволених позовних вимог, а рішення місцевого суду залишити в силі, а тому при поданні касаційної скарги, у даному випадку, через «Електронний суд» в електронній формі, ураховуючи вимогу немайнового характеру, скаржник мав сплати судовий збір, з урахуванням коефіцієнту 0,8, у сумі 4 294, 40 грн за немайнову вимогу (2 684 грн немайнова вимога х 200 % х 0,8).

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Натомість ФОП Горохівським Р. Б. заявлено клопотання у якому просить звільнити його від сплати судового збору під час подання касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 у справі № 921/136/23 якою скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2024 у справі № 921/136/23 в частині задоволених позовних вимог. Посилаючись на статтю 8 Закону України «Про судовий збір», скаржник зауважує, що за 2023 рік його дохід склав 12 000, 00 грн, натомість сума судового збору за подання касаційної скарги у цій справі складає 4 294, 40 грн, що перевищує 5 % розміру його річного доходу за минулий рік. До клопотання про звільнення від сплати судового збору додано роздруківку відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, (нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 16.07.2024, за період з 1 кварталу 2023 по 4 квартал 2023 року.

Дослідивши вказане клопотання скаржника, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок звільнення, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на таке.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї статті зазначено, що Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 висловлена наступна правова позиція:

У пункті 37 «З аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення;

у пункті 39 "Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена";

у пункті 41 "Окремо слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним".

Відповідно до положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою. (Пункти 61, 70 постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 906/308/20).

Отже, питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком.

Верховний Суд звертається до правової позиції викладеної в ухвалі Верховного Суду від 15.07.2024 № 917/1920/21, щодо доказів, якими можуть / могло бути підтверджено наявність майнового стану сторони, з якої вбачається, що:

«Суд зазначає, що положення статей Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява № 71731/01; пункти 63-64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява № 73547/01).

З урахуванням зазначених рішень Європейського суду з прав людини, Верховний Суд, у постановах від 21.10.2022 у справі № 905/1059/21 та від 30.11.2022 у справі № 905/1060/21, зробив висновок, що скрутний майновий стан підтверджується відповідними доказами, які містять інформацію, у тому числі, щодо наявності/відсутності коштів (на банківських або депозитних рахунках), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів.

Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував, що загальна сума отриманих доходів фізичною особою може бути підтверджена довідкою про доходи фізичної особи за попередній рік, виданою органом Державної податкової служби України, інформацією із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 або ОК-7 (див. ухвали Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 921/2/21(921/463/22), від 17.07.2023 у справі № 757/14112/20-ц, від 03.05.2022 у справі № 914/1147/20, від 10.11.2021 у справі № 922/1429/19, від 06.06.2021 у справі № 922/1775/19 та інші)».

Такої ж правової позиції щодо доказів висловлено й в низці інших ухвалах Верховного Суду, зокрема, від 26.04.2024 у справі № 910/5346/23, від 18.07.2024 у справі № 924/681/22.

Отже, аналіз положень Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням, у порядку статті 86 ГПК України та дотриманням статей 73, 76- 79 ГПК України.

Підставою для звільнення від сплати судового збору може бути, наприклад, видана в установленому законом порядку довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо, які підтверджують у сукупності на визначений конкретний період майновий стан особи.

Натомість, скаржником, на підтвердження свого фінансового становища надано роздруківку відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, (нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 16.07.2024, за період з 1 кварталу 2023 по 4 квартал 2023 року. При цьому, скаржником не надано: довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 або ОК-7; документів щодо наявності банківських рахунків із зазначенням коштів на них тощо, а також враховуючи те, що скаржник є фізичною особою-підприємцем не надано й податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця.

Отже, надана ФОП Горохівським Р. Б. роздруківка сама по собі не може бути підставою для звільнення його від сплати судового збору, оскільки він, у встановленому Законом порядку, не надав доказів на підтвердження того, що його майновий стан на день звернення з касаційною скаргою перешкодив йому сплатити судовий збір у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Також Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і в строки, покладається на особу, яка подає скаргу.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу й на те, що як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, з ухвал Господарського суду Тернопільської області від 02.05.2023, від 23.05.2023 у справі № 921/136/23 при поданні позовної заяви, саме у 2023 році, ФОП Горохівським Р. Б. сплачено судовий збір за її розгляд.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір, розмір судового збору (суму), відсутність посилань з підтверджуючими належними та вірогідними доказами на наявність у ФОП Горохівського Р. Б. підстав щодо звільнення від сплати судового збору або пільг щодо його сплати, з урахуванням принципів рівності сторін перед законом і судом та змагальності судового процесу в тому числі, що скаржник звертаючись до суду першої інстанції з власним позовом сплатив судовий збір, Суд вважає, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами особи стосовно можливості реалізації права на звернення до суду касаційної інстанції дотримано.

З огляду на викладене Суд, оцінивши доводи ФОП Горохівського Р. Б., наведені в обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору, та роздруківку відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, (нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 16.07.2024 надану на підтвердження майнового стану, з огляду на відсутність інших документів, які б свідчили, що розмір судового збору (4 294, 40 грн) перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній календарний рік, дійшов висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, оскільки скаржником не вжито всіх можливих заходів задля доведення відсутності реального доходу.

Отже, у клопотанні скаржника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі № 921/136/23 Суд відмовляє, що не позбавляє особу права на звернення до суду з відповідним клопотанням разом з поданням належних і допустимих доказів на підтвердження умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», для звільнення від сплати судового збору у строки і порядку, передбаченими ГПК України, до закінчення строку, передбаченого в цій ухвалі.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга ФОП Горохівського Р. Б. підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначеного вище недоліку, шляхом надання документа на підтвердження сплати судового збору за вимогу немайнового характеру в розмірі 4 294, 40 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом (Касаційним господарським судом), які розміщені на сайті Судова влада України та є актуальними на час вчинення дії.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названого недоліку або не в повному обсязі його усунення протягом установленого строку матиме наслідок повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, виходячи з вищенаведеного.

Враховуючи, що касаційна скарга містить недоліки, Суд вважає за необхідне залишити її без руху, а відтак, заявлене клопотання щодо зупинення виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 у справі № 921/136/23 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку розглядатиметься після усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 123, 174, 234, 235, 290, 292 ГПК України, статтями 4, 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Горохівського Романа Богдановича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2024 - залишити без руху.

2. Надати Фізичній особі - підприємцю Горохівському Роману Богдановичу строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через "Електронний суд" або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Фізичній особі - підприємцю Горохівському Роману Богдановичу, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

4. . Верховний Суд звертає увагу, що з введенням в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 № 3200-IX: передбачені процесуальні наслідки недотримання вимог статті 6 ГПК України; суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню

Суддя Т. Малашенкова