ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/13325/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Губенко Н.М., Мамалуй О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024

(головуючий - Філінюк І.Г., судді Аленін О.Ю., Савицький Я.Ф.)

у справі №910/13325/21

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1) ОСОБА_5 , 2) ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_6 , 4) ОСОБА_9 , 5) ОСОБА_2 , 6) ОСОБА_3 , 7) ОСОБА_4 , 8) ОСОБА_7 , 9) ОСОБА_8

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКЕМА-ІНВЕСТ»

про стягнення 142 301 156,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з відпусткою судді Баранця О.М. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 29.07.2024.

Історія справи

1 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 , відповідач - 1), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач -2), ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 , відповідач -3), ОСОБА_10 (далі - ОСОБА_10 , відповідач - 4), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач -5), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач - 6), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , відповідач - 7), ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 відповідач - 8), ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_8 , відповідач - 9) про відшкодування шкоди в розмірі 142 301 156, 20 грн, завданої Публічному акціонерному товариству «Фінбанк» (далі - Банк) рішеннями відповідачів, як пов`язаними посадовими особами та членами керівних органів.

2. Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.08.2021 направив позовну заяву за підсудністю до Господарського суду Одеської області за місцезнаходженням юридичної особи, якій заподіяно збитки.

3. Постановою Верховного Суду від 25.07.2023 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2022 про відмову у позові скасовано, справу № 910/13325/21 передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

4. Під час нового розгляду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд:

- в порядку вжиття заходів забезпечення позову накласти арешт на все майно (нерухоме, рухоме в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери) та грошові кошти, що належать на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у межах суми позову 142 301 156,20 грн;

- заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (нотаріусам (приватним та державним); громадянин України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; державними та/або приватними виконавцями - у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону) вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- заборонити всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації, в тому числі державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (нотаріусам (державним та приватним); особам, які перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації (Міністерство юстиції України та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації) вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осі6, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- заборонити реєстраторам державного реєстру обтяжень рухомого майна, визначеним наказом Міністерства юстиції України № 57/5 від 07.07.2006 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» (державні, приватні нотаріуси та їх помічники, державні та приватні виконавці, податкові керуючі, а також адміністратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна (державне підприємство «Національні інформаційні системи») та його філії) вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 у задоволені заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову у справі №910/13325/21 відмовлено.

6. Постановою Південно - західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 скасовано та прийняти нове рішення.

Заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на все майно (нерухоме, рухоме в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери) та грошові кошти, що належать на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у межах суми позову 142 301 156,20 грн.

Заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (нотаріусам (приватним та державним); громадянин України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; державними та/або приватними виконавцями - у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону) вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

Заборонено всім та будь-яким суб`єктам державної реєстрації, в тому числі державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (нотаріусам (державним та приватним); особам, які перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації (Міністерство юстиції України та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації) вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осі6, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

Заборонено реєстраторам державного реєстру обтяжень рухомого майна, визначеним наказом Міністерства юстиції України № 57/5 від 07.07.2006 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» (державні, приватні нотаріуси та їх помічники, державні та приватні виконавці, податкові керуючі, а також адміністратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна (державне підприємство «Національні інформаційні системи») та його філії) вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів

7. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , звернулись з касаційною скаргою, крім того, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , також звернулись до Верховного Суду з касаційною скаргою. Касаційні скарги є ідентичними за змістом. У касаційних скаргах скаржники, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати постанову апеляційного суду, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

8. Скаржники вказують на порушення апеляційним судом положень ст.ст. 136, 137 ГПК України при прийнятті постанови та задоволення заяви позивача про забезпечення позову. Скаржники зазначають, що накладення арешту як на кошти так і на майно відповідачів, у повній сумі спору стане наслідком подвійного забезпечення позовних вимог ( і за рахунок коштів, і за рахунок майна) у дев`ятикратному розмірі (кількість відповідачів), що також суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

9. Фонд у відзиві на касаційні скарги, посилається на безпідставність доводів та вимог касаційних скарг, просить залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. На думку позивача існує реальна та об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки, поведінка відповідачів є недобросовісною, зважаючи на випадки відчуження належного відповідачам майна, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду і призвести до порушення прав позивача на отримання грошових коштів, які може бути стягнуто за рішенням суду в якості шкоди заподіяної банку та його кредиторам посадовими особами.

Позиція Верховного Суду

10. Касаційний господарський суд, здійснивши розгляд касаційних скарг у письмовому провадженні, дослідивши наведені у них доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

11. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

12. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

13. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

14. Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

15. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

16. Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

17. Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

18. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

19. Під забезпеченням позову у даному випадку необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

20. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

21. Верховний Суд вказує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

22. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

23. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

24. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

25. Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі № 910/6804/23, від 18.10.2023 у справі № 922/1864/23).

26. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 звернув увагу на те, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вимог.

27. За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22.

28. Таким чином, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

29. Як встановлено апеляційним судом, позивач звертаючись з заявою про забезпечення позову зазначав, що:

- підставою застосування таких заходів спричинило відчуження відповідачами належного їм нерухомого майна після направлення 29.03.2021 на адреси відповідачів вимоги про відшкодування шкоди (збитків), в порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, після пред`явлення досудової вимоги відповідач:

- ОСОБА_3 у 2021 році відчужив на користь близького родича належне йому нерухоме майно;

- після винесення Верховним Судом постанови у даній справі, відповідачі: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також відчужили на користь близьких родичів нерухоме майно.

- ОСОБА_1 04.08.2022 вже намагався покинути Україну, а ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ) виїхав з України та перебуває в розшуку.

Дані обставини, на думку позивача, свідчать про недобросовісну поведінку відповідачів, їх спроби уникнути відповідальності, в т.ч. по кримінальним справам, та існування реальної загрози невиконання рішення суду.

30. Суд апеляційної перевіряючи доводи позивача, покладені в основу заяви про забезпечення позову, встановив, що після пред`явлення досудової вимоги відповідач ОСОБА_3 04.06.2021 відчужив на користь близького родича належне йому нежитлове приміщення кладова №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 04.06.2021 відчужив на користь близького родича належне йому машиномісце № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 02.06.2021 відчужив на користь близького родича належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

31. Крім того, після винесення Верховним Судом постанови від 25.07.2023, якою скасовано постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2022 про відмову у позові, справу № 910/13325/21 передано на повий розгляд до Господарського суду Одеської області, відповідачі:

- ОСОБА_8 23.08.2023 відчужив на користь близького родича належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; крім того, відчужив на користь близького родича належний йому садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; також, відчужив на користь близького родича належну йому земельну ділянку, кадастровий помер: :01:002:4311, площа: 0.1131 га;

- ОСОБА_7 26.10.2023 відчужив належний йому будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; 05.01.2024 відчужив на користь близького родича належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ;

- відповідні витяги з реєстру речових прав та копії договорів додані Фондом до заяви про забезпечення позову;

32. Крім того, апеляційний суд зауважив, як зазначає позивач загальновідомою є інформація про те, що відповідачам - ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ) НАБУ повідомлено про підозру за ч. 1. ст. 255 (Створення, керівництво злочинною організацією) та ч. 3 ст. 369 (Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі), ОСОБА_1 04.08.2022 вже намагався покинути Україну, а ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ) виїхав з України та перебуває в розшуку.

33. Вказані обставини за твердженням Фонду свідчать про недобросовісну поведінку відповідачів, спробу уникнення відповідальності в т.ч. по кримінальним справам та існування реальної загрози невиконання рішення суду.

- заявник зазначає, що єдиним заходом, який на даний час зможе запобігти настанню таким негативним наслідкам, як остаточне відчуження відповідачами належного їм майна та уникнення відповідальності, а також ускладнення або настання неможливості виконання в майбутньому постановленого судом рішення, може виступати виключно вжиття господарським судом відповідних заходів забезпечення заявленого позивачем позову в даній справі. Фонд зауважив, що сума позову становить 142 301 156,20 грн, і не зможе бути задоволена виключно за рахунок нерухомого майна відповідачів. Таким чином, заявник вважає за доцільне в якості забезпечення позову накласти арешт на все майно відповідачів (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери та грошові кошти, що належать на праві власності відповідачам).

34. Водночас, апеляційним судом встановлено, що відповідачами не спростовано наведені позивачем аргументи щодо вчинення вищевказаних дій та необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

35. Встановивши вищезазначене, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що позивачем надано суду сукупність належних і допустимих доказів, аналіз яких дає підстави для висновку про недобросовісну поведінку відповідачів, яка полягає у приховуванні активів, відчуженні нерухомого майна, а також переховування від слідства. Щодо співмірності заходів забезпечення позову, апеляційний суд правильно зауважив, що саме на відповідачів покладається процесуальний обов`язок довести їх недоцільність чи неспівмірність.

36. Також, апеляційний суд вірно зазначив, що у випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з його рахунків й уникнення виконання судового рішення у майбутньому. Такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову або виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед позивачем. Відсутні будь-які підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи втручання в його господарську діяльність, адже грошові кошти залишаються у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися тимчасово обмежується на певний час лише щодо частини коштів, а не всіх коштів відповідачів, і спрямовані на запобігання перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення позову у цій справі.

37. Отже, касаційний суд зазначає, що суд апеляційної інстанції дослідивши викладені заявником доводи і надані на підтвердження цих доводів докази, відповідні заперечення відповідачів, врахувавши наявність зв`язку між заявленими позивачем заходами забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачам грошові кошти, частки в підприємствах із забороною їх відчуження, і предметом спору, зважаючи на співмірність і адекватність таких заходів забезпечення, зробив правильний висновок про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі та скасував

ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви.

38. Ураховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у контексті доводів заяви про забезпечення позову, суті позовних вимог та мотивів, з яких виходив суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень, колегія суддів, вважає, що апеляційним судом здійснено правильне правозастосування статей 136, 137 ГПК України, що узгоджується із наведеними вище висновками Верховного Суду.

39. Наведені скаржниками у касаційних скаргах доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для вжиття зазначених заходів забезпечення позову. Скаржники безпідставно вказують, що апеляційним судом застосовано подвійне забезпечення позову і майном і грошовими коштами. Як вбачається з оскаржуваної постанови, апеляційним судом заходи забезпечення позову застосовано в межах суми заявленого позову.

40. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційних скаргах, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційних скарг.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

41. За змістом частин 1, 3 статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини 1 статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

42. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

43. За наведених обставин висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову відповідає положенням ст.ст. 136,137 ГПК України, що свідчить про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови як такої, що постановлена без порушень норм процесуального закону.

Розподіл судових витрат

44 Судовий збір за подання касаційних скарг в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржників.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 у справі №910/13325/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді Н.М. Губенко

О.О. Мамалуй