ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2024 р. Справа №914/2191/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Скрипчук О.С.

Якімець Г.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» від 22.04.2024 (вх. суду від 23.04.2024 № 01-05/1186/24)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.04.2024 (головуючий суддя Запотічняк О.Д., судді: Галамай О.З., Манюк П.Т.) про повернення заяви позивачеві (заявникові)

у справі № 914/2191/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит, м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Галичфарм, м.Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -2: Національний банк України, м. Київ

про: стягнення заборгованості за кредитними договорами в сумі 1 153 112 678,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2018 Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» про стягнення 1 153 112 678,05 гривень заборгованості за кредитними договорами №1440-12 від 15.11.2012, №1195-01-07 від 19.09.2007, №1320-10 від 29.06.2010, №1321-10 від 29.06.2010, №1318-10 від 21.05.2010, №1319-10 від 26.05.2010, №1252-08 від 13.06.2008.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" і ПАТ "Галичфарм" укладено кредитні договори зі змінами та доповненнями, які позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого утворився борг на загальну суму 1 153 112 678,05 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.12.2018, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» про стягнення заборгованості за кредитними договорами в сумі 1 153 112 678,05грн та додані до неї документи повернуто позивачу без розгляду.

Постановою Верховного суду від 22.04.2019 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.11.2018, справу направлено до Господарського суду Львівської області для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.06.2019 прийнято справу №914/2191/18 до провадження.

Ухвалою від 06.12.2019 суд призначив у справі № 914/2191/18 судову експертизу та зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 11.01.2023 суд поновив провадження у справі № 914/2191/18.

В судовому засіданні 03.04.2024 відповідач зазначив про подане клопотання щодо призначення у справі повторної судово-економічної експертизи (Вх. № 4528/23 від 13.11.2023 та аналогічне вх. № 3512/23 від 05.09.2023).

02.04.2024 Приватне акціонерне товариство «Кременчукм`ясо» подало на розгляд Господарського суду Львівської області позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору про визнання недійсними п. 2.5 договорів про відновлювальну кредитну лінію №1195-01-07 від 19.09.2007 року , № 1318- 10 від 21 травня 2010 року та № 1319-10 від 26 травня 2010 року, № 1320- 10 від 29 червня 2010 року (з його додатковими угодами), з наступними змінами і доповненнями.

Ухвалою від 03.04.2024 повернуто ПАТ «Кременчукм`ясо» позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору про визнання недійсними пунктів 2.5 Договорів про відновлювальну кредитну лінію №1195-01-07 від 19.09.2007 року , № 1318- 10 від 21 травня 2010 року та № 1319-10 від 26 травня 2010 року, № 1320- 10 від 29 червня 2010 року та відмовлено в задоволенні клопотання про призначення повторної судово-економічної експертизи Вх. № 4528/23 від 13.11.2023 (аналогічне Вх. № 3512/23 від 05.09.2023).

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що заявлена ПАТ «Кременчукм`ясо» позовна заява не пов`язана з первісним позовом та не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в розумінні частини 1 статті 49 ГПК України, а є самостійним позовом, у зв`язку з чим суд у відповідно до ст. 180 ГПК України поверну позовну заяву заявнику.

Щодо відмови у призначенні повторної судової експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що призначення судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком, і повторна експертиза може бути призначена у разі наведення у клопотанні достатніх та обґрунтованих на те підстав, тоді як таких підстав відповідачем зазначено не було, клопотання представника відповідача про призначення у справі повторної експертизи призведе до безпідставного затягування розгляду справи, відтак місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення повторної судово-економічної експертизи у справі.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.04.2024, ПАТ «Кременчукм`ясо» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати дану ухвалу Господарського суду Львівської області в частині повернення заявникові позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору та ухвалити нове рішення, яким передати позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на розгляд до Господарського суду Львівської області.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що первісний позов про стягнення заборгованості за кредитними договорами та позов третьої особи про визнання пунктів 2.5 Договорів про відновлювальну кредитну лінію № 1195-01-07 від 19.09.2007року, № 1318-10 від 21 травня 2010 року, № 1319-10 від 26 травня 2010 року недійсними виникають з одних правовідносин, а задоволення позову третьої особи виключає задоволення первісного позову частково, а саме в частині комісійної винагороди Банку, що є безумовною передбаченою ст.ст.49, 180 ГПК України підставою для спільного розгляду цих позовів в межах справи № 914/2191/18.

Також, як первісні позовні вимоги, так і позовні вимоги третьої особи ґрунтуються на одних і тих же договорах про відновлювальну кредитну лінію № 1195-01-07 від 19.09.2007року, № 1318-10 від 21 травня 2010 року, № 1319-10 від 26 травня 2010 року, а так як ПрАТ «Кременчукм`ясо» є заставодавцем за кредитними договорами про відновлювальну кредитну лінію № 1195-01-07 від 19.09.2007, № 1318-10 від 21 травня 2010 року, № 1319-10 від 26 травня 2010 року на підставі договору застави акцій № 3700А/0215 від 27.02.2015 року з узгодженою в договорі сумою в розмірі 412 051 136, 00 гривень, виникають з одних і тих самих відносин, а задоволення позову третьої особи виключатиме задоволення первісного позову частково, такі позови є взаємопов`язаними, а їх спільний розгляд є доцільним.

09.05.2024 третя особа (Національний банк України) подав відзив на апеляційну скаргу, у якій просить залишити без задоволення апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» від 22.04.202, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.04.2024 в частині повернення заявникові позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору про визнання недійсними пунктів 2.5 Договорів про відновлювальну кредитну лінію № 1195-01-07 від 19.09.2007, № 1318-10 від 21.05.2010, № 1319-10 від 26.05.2010, № 1320-10 від 29.06.2010 у справі № 914/2191/18 без змін.

На переконання третьої особи, оскільки у первісному позові АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами, то позовні вимоги ПрАТ «Кременчукм`ясо» про визнання недійсними пунктів 2.5 Договорів про відновлювальну кредитну лінію № 1195-01-07 від 19.09.2007, № 1318-10 від 21.05.2010, № 1319-10 від 26.05.2010, № 1320- 10 від 29.06.2010 є такими, що не пов`язані з первісним позовом і їх спільний розгляд є недоцільним.

Водночас ні в позовній заяві третьої особи з самостійними вимогами, ні в апеляційній скарзі, ПрАТ «Кременчукм`ясо» не зазначає про те, що право вимоги за кредитними договорами належить саме їй, а не первісному позивачу - АТ «Банк «Фінанси та кредит», що також свідчить про неможливість спільного розгляду вказаних позовних заяв та є підставою для повернення заявнику позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами.

13.06.2024 позивач подав суду письмові пояснення щодо поданої апеляційної скарги, які просить врахувати при ухваленні судового рішення у справі № 914/2191/18.

Позивач повідомляє суд, що у липні 2023 року до Господарського суду Львівської області звернулося ТОВ «Гармоніка» із позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, у якій просило визнати пункти 2.5 Кредитних угод між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та АТ «Галичфарм» недійсними.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.08.2023 року вказану позовну заяву ТОВ «Гармоніка» - було повернуто заявнику.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 року ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06 грудня 2023 року ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.08.2023 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 року залишено без змін.

Зважаючи на вказане, позивач вважає, що ПАТ «Кременчукм`ясо» звернувся до суду із тотожним позовом як і ТОВ «Гармоніка» та позивач звертає увагу суду на тривалий розгляд справи № 914/2191/18 та дії третіх осіб, які зводяться до процесуального затягування розгляду справи.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 справу № 914/2191/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Скрипчук О.С. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.04.2024 у справі № 914/2191/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» від 22.04.2024 (вх. суду від 23.04.2024 № 01-05/1186/24) та ухвалено здійснити розгляд справи № 914/2191/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з норм статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відтак, реалізація конституційного права, зокрема на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Згідно частин другої та третьої статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України обов`язково має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 916/542/18 вказала, що позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Слід зазначити, що предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Водночас підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Верховний Суд у постанові від 31.07.2024 у справі № 904/372/23 (904/6434/23) констатує, що позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні ст. 49 ГПК України.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості у розмірі 1 153 112 678,05 гривень за кредитними договорами №1440-12 від 15.11.2012, №1195-01-07 від 19.09.2007, №1320-10 від 29.06.2010, №1321-10 від 29.06.2010, №1318-10 від 21.05.2010, №1319-10 від 26.05.2010, №1252-08 від 13.06.2008.

Отже, матеріально-правовим об`єктом, з приводу якого виник спір між ПАТ Банк Фінанси та Кредит, як позивачем і ПАТ Галичфарм, як відповідачем, є заборгованість за кредитними договорами, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договорів стосовно повернення кредитних коштів.

У свою чергу, предметом позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є вимога про визнання недійсними п. 2.5 договорів про відновлювальну кредитну лінію №1195-01-07 від 19.09.2007 року , № 1318- 10 від 21 травня 2010 року та № 1319-10 від 26 травня 2010 року, № 1320- 10 від 29 червня 2010 року (з його додатковими угодами), з наступними змінами і доповненнями.

З огляду на те, що предметом первісного позову є стягнення заборгованості за кредитними договорами, то колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, що позов третьої особи з самостійними вимогами про визнання недійсним частини договорів, невиконання яких є фактичною підставою первісного позову не відноситься за своїм предметом до предмету спору за первісним позовом в розумінні ст. 49 ГПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ПрАТ «Кременчукм`ясо» є заставодавцем за кредитними договорами про відновлювальну кредитну лінію № 1195-01-07 від 19.09.2007, № 1318-10 від 21 травня 2010 року, № 1319-10 від 26 травня 2010 року на підставі договору застави акцій № 3700А/0215 від 27.02.2015 року, то колегія суддів бере до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 06.12.203 у цій ж справі.

Так, суд касаційної інстанції вказав, що між сторонами виник спір про стягнення з ПАТ "Галичфарм" 1 153 112 678,05 грн заборгованості за сімома кредитними договорами, в тому числі й за кредитними договорами № 1195-01-07, 1318-10, 1319-10, тоді як предметом позову ТОВ «Гармоніка» як заставодавця за договором застави акцій від 27.02.2015 № 3700А/0215 є визнання недійсними пунктів 2.5 кредитних договорів №№ 1195-01-07, 1318-10, 1319-10, якими визначено комісійну винагороду Банку за послуги з надання та управління відновлювальною кредитною лінією. Тобто предметом спору в цій справі є саме кредитна заборгованість позичальника, але аж ніяк не заставлене майно (акції), право на яке належить Товариству.

Не залишається поза увагою апеляційного суду й те, що позов у цій справі поданий ще у листопаді 2018 року, відтак розгляд справи є досить тривалим. Крім того, колегія суддів враховує те, що Верховний Суд у цій справі вже ухвалив судове рішення (постанова від 06.12.2023) за тотожних обставин щодо іншого заставодавця ТОВ «Гармоніка».

При цьому, повернення позовної заяви третьої особи не слід розцінювати як недоступ до правосуддя та/або порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскількивказане не позбавляє третю особу права звернутися до суду першої інстанції з окремим позовом про захист своїх порушених прав.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позов Приватного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» поданий в порядку статті 49 ГПК України не відноситься за своїм предметом до предмету спору за первісним позовом, то висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для їх спільного розгляду є правильними.

Щодо відмови судом першої інстанції у призначенні повторної судової експертизи, то така знаходяться поза межами апеляційного перегляду в розумінні ч.4 ст. 269 ГПК України та колегія суддів під час розгляду справи не встановила порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, на момент постановлення ухвали місцевим господарським судом в частині такої відмови.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 03.04.2024 у справі № 914/2191/18 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:

З огляду на положення ст.129 ГПК України, апеляційний суд не вирішує питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, оскільки не вирішує спір по суті. Такий (судовий збір) підлягає розподілу за наслідками вирішення спору Господарським судом Львівської області.

Керуючись ст. ст. 49, 86, 129,180, 269, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» від 22.04.2024 (вх. суду від 23.04.2024 № 01-05/1186/24) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.04.2024 у справі № 914/2191/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Матеріали справи № 914/2191/18 повернути до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя О.С. Скрипчук

суддя Г.Г. Якімець