ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" серпня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3414/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Петрова В.С., розглянувши матеріали заяви Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про видачу судового наказу щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Осеніної Марини Михайлівни заборгованості в сумі 2150,97 грн. у порядку ст.ст. 147-156 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2024 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Осеніної Марини Михайлівни (боржника) заборгованості за договором № УТ-110/22 на право тимчасового користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 22.07.2022 року в сумі 2150,97 грн. та судового збору в сумі 302,80 грн. Заяву обґрунтовано невиконанням фізичною особою-підприємцем Осеніною Мариною Михайлівною умов вказаного договору в частині здійснення повної та своєчасної оплати за право тимчасового користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, боржником вказана фізична особа-підприємець Осеніна Марина Михайлівна (ідент.код НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в т.ч. електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 149 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 4 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя з метою визначення підсудності не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 4 ст. 10 вищезазначеного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Наразі Господарським судом Одеської області отримано інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за вказаним у заяві ідент.кодом боржника (відповідь № 724849 від 06.08.2024) та встановлено, що місцезнаходження фізичної особи-підприємця Осеніної Марини Михайлівни значиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, а також те, що спір виник внаслідок невиконання боржником зобов`язань щодо сплати коштів за тимчасове користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі в сумі 2150,97 грн., суд вважає, що дана заява про видачу судового наказу підлягає розгляду за місцезнаходженням боржника ФОП Осеніної М.М., що за територіальною юрисдикцією (підсудністю) віднесено до компетенції Господарського суду Миколаївської області.

Відповідно до ч. 5 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

В силу вимог ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом, при цьому обов`язковим є дотримання правил юрисдикції (підсудності), визначених в параграфі 3 глави 2 ГПК України.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява N 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви N 29458/04, N 29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Така ж позиція наведена Європейським судом з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria", де крім цього вказано, що поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що матеріали заяви про видачу судового наказу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про видачу судового наказу щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Осеніної Марини Михайлівни заборгованості в сумі 2150,97 грн. підлягають направленню для розгляду за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Керуючись ч. 5 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
Заяву Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (вх. № 3488/24 від 05.08.2024) про видачу судового наказу до боржника - фізичної особи-підприємця Осеніної Марини Михайлівни про стягнення заборгованості в сумі 2150,97 грн. з доданими до неї документами передати за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя В.С. Петров