ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/512/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Грицик Д.С. - ордер серія ВА №1080245 від 07.05.2024 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Франескі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій хліб"

про стягнення 9 003 086,60грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Франескі" звернулося з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій хліб" 4 314 274,17грн заборгованості, з яких: 3 770 615,59грн основного боргу, 4 431,98грн 3% річних, 539 226,60грн пені.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №1-01/04-24 від 01.04.2024 в частині оплати отриманої продукції, з посиланням на ст.530, 612, 625, 692 ЦК України.

Ухвалою суду від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

31.05.2024 за вх.№01-44/1671/24 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути заборгованість також за видатковими накладними від 18.04.2024, 22.04.2024. З урахуванням вказаної заяви просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій хліб" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Франескі" 7 043 541,81грн основного боргу, 15 974,50грн 3 % річних, 1 943 570,29грн пені, 135 046,31грн судового збору та 150 000,00грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 20.06.2024 постановлено прийняти до розгляду заяву позивача від 31.05.2024 вх.№01-44/1671/24 про збільшення позовних вимог та вважати заявленим до розгляду спір про стягнення із відповідача 9 003 086,60грн, з яких: 7 043 541,81грн основного боргу, 15 974,50грн 3% річних, 1 943 570,29грн пені; закрити підготовче провадження та призначити справу №906/512/24 до судового розгляду по суті на 08.08.2024 об 11:00.

21.06.2024 за вх.№01-44/1867/24 через систему "Електронний суд" від ТОВ "Франескі" надійшла заява про забезпечення позову. Згідно даної заяви останнє просить суд накласти арешт на грошові кошти ТОВ "Твій хліб" у межах ціни позову із врахуванням судових витрат, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ "ОКСІ БАНК", а також на інших рахунках у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду, а також на майно ТОВ "Твій хліб", котре буде виявлено під час виконання ухвали суду.

Ухвалою суду від 25.06.2024 відмовлено ТОВ "Франескі" у задоволенні заяви про забезпечення позову (вх. №01-44/1867/24 від 21.06.2024).

25.06.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про намір останнього вирішити спір з позивачем мирним шляхом. Крім того, у відзиві викладено клопотання про поновлення строку на його подання.

07.08.2024 через систему "Електронний суд" від ТОВ "Франескі" надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів часткової сплати відповідачем суми основного боргу в розмірі 400 000,00грн під час розгляду справи в суді.

08.08.2024 через систему "Електронний суд" від ТОВ "Франескі" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом.

Представник позивача в судовому засіданні 08.08.2024 (у режимі відеоконференції) позовні вимоги (у тому числі, збільшені) підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог вх.№01-44/1671/24 від 31.05.2024. Не заперечував проти долучення до матеріалів справи відзиву відповідача на позовну заяву.

Представник відповідача в судове засідання 08.08.2024 не прибув, про час, дату, місце розгляду справи повідомлявся через систему "Електронний суд", про що свідчить відповідна довідка суду про доставку електронного листа.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, відповідача належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання у справі №906/512/24.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд вважає, що його відсутність не перешкоджає розгляду справи по суті.

Окрім того, відповідно п.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладене, з врахуванням вищезазначених поданих сторонами клопотань про поновлення процесуальних строків, суд поновлює строки та приєднує наданий відповідачем відзив на позовну заяву та подані позивачем докази часткової сплати основного боргу до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

01.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Франескі" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій хліб" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №1-01/04/24 (далі - Договір) (а.с. 16-17).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується у встановлені строки здійснити поставку та передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар в асортименті, кількості, в терміни, за ціною зазначеними у видаткових накладних, рахунках та/або у додатках/специфікаціях, узгодженими сторонами за цим договором, що є невід`ємними частинами цього договору, та сплатити вартість товару відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п.2.1, 2.3 Договору загальна сума договору складає суму товару, отриманого за всіма видатковими накладними на постачання товару за цим договором. Ціна на товар включає всі витрати пов`язані з умовами поставки товару.

Покупець здійснює розрахунки з постачальником на умовах відстрочки платежу терміном двадцять один календарний день з моменту отримання товару. Форма сплати: безготівковий розрахунок, шляхом перерахування грошових коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника. Датою поставки є дата передачі товару постачальником покупцеві на умовах, передбачених договором (п.2.4 Договору).

Відповідно до п.3.6 Договору підтвердженням поставки товару є підписана покупцем або його уповноваженою особою видаткова накладна (у разі підписання видаткової накладної уповноваженою особою покупця, до видаткової накладної також додається оригінал довіреності на представника).

Право власності у покупця на товар за цим договором виникає з моменту фактичного постачання товару та підписання покупцем (його уповноваженою особою) видаткової накладної на поставлений товар (п.3.8 Договору).

За змістом п.6.1 Договору постачальник має право: вимагати від покупця виконання зобов`язання зі здійснення сплати за поставлений товар на умовах, передбачених положеннями п. 2.4 даного договору; отримувати оплату за переданий у власність (поставлений) товар у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі та видатковими накладними до договору.

Згідно з п.6.4.1 Договору покупець зобов`язаний повністю здійснювати оплату товару відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.7.2 Договору за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2024 (п.9.1 Договору).

Позивачем у матеріали справи подано копії видаткових накладних та товарно-транспортних накладних від 01.04.2024, від 04.04.2024, від 05.04.2024, від 06.04.2024, від 18.04.2024, від 22.04.2024 на підтвердження поставки відповідачу товару на загальну суму 7 043 541,81грн (а.с. 33-79).

Посилаючись на невиконання відповідачем його зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач звернувся до суду з позовними вимогами (з врахуванням збільшення позовних вимог) про стягнення з останнього 9 003 086,60грн, з яких: 7 043 541,81грн основного боргу, 15 974,50грн 3% річних, 1 943 570,29грн пені.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №1-01/04/24 від 01.04.2024.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як суд зазначав вище, позивач умови договору поставки №1-01/04/24 від 01.04.2024 виконав належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні від 01.04.2024, від 04.04.2024, від 05.04.2024, від 06.04.2024, від 18.04.2024, від 22.04.2024 на загальну суму 7 043 541,81грн (а.с. 33-79).

Водночас, відповідач своїх обов`язків щодо оплати поставленого товару за вказаними видатковими накладними згідно умов договору виконав частково, оплативши під час розгляду справи в суді отриманий товар на суму 400 000,00грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні інструкції №7070 від 16.07.2024 (на суму 300 000,00грн) і №1005 від 28.06.2024 (на суму 100 000,00грн) (а.с. 154-155).

Як визначено п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з ним не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, суд закриває провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 400 000,00грн (300 000,00грн + 100 000,00грн) на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 6 643 541,81грн (7 043 541,81грн - 400 000,00грн) боргу за поставлений товар є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача 1 943 570,29грн пені за періоди: 23.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 01.04.2024); 26.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 04.04.2024); 27.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 05.04.2024); 28.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 06.04.2024); 10.05.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 18.04.2024); 14.05.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 22.04.2024).

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 193 ГК України встановлено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Як судом зазначалося вище, відповідно до п.7.2 Договору за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Водночас, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Оскільки розмір неустойки у вигляді пені, визначений сторонами в договорі перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, належна до стягнення неустойка у вигляді пені повинна бути нарахована на прострочений платіж за відповідний період, виходячи із подвійної облікової ставки НБУ з дня початку строку прострочення.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон" власний розрахунок, дійшов висновку, що підставною і такою, що підлягає стягненню є пеня на загальну сумі 143 714,89грн, розмір якої обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ, а також з врахуванням кількості днів у 2024 році (366 днів, а не 365, як зазначено в розрахунку позивача). У частині вимог щодо стягнення 1 799 855,40грн пені (1 943 570,29грн - 143 714,89грн) суд відмовляє.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 15 974,50грн 3% річних за періоди: 23.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 01.04.2024); 26.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 04.04.2024); 27.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 05.04.2024); 28.04.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 06.04.2024); 10.05.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 18.04.2024); 14.05.2024-29.05.2024 (згідно видаткових накладних від 22.04.2024).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що позивачем невірно зазначено в його розрахунках кількість днів у 2024 році: 365 замість необхідних 366.

Таким чином, перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон", судом здійснено перерахунок 3% річних, відповідно до якого загальна сума 3% річних, що підлягає до задоволення, складає 15 930,90грн. У задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення 43,60грн 3% річних (15 974,50грн - 15 930,90) суд відмовляє.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, а саме - в частині вимог про стягнення 6 643 541,81грн основного боргу, 143 714,89грн пені, 15 930,90грн 3% річних. У частині вимог щодо стягнення 1 799 855,40грн пені та 43,60грн 3% річних суд відмовляє в позові. Крім того, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 400 000,00грн основного боргу за відсутністю предмету спору.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

08.08.2024 представник позивача через підсистему "Електронний суд" надіслав акт прийому-передачі наданих адвокатом послуг.

Згідно з п.5 ч.6 ст.238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Отже, для розгляду питання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу необхідно призначити судове засідання.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 231, ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в справі №906/512/24 в частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 400 000,00 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій хліб" (11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Шолом-Алейхема, буд. 62; ідентифікаційний код 39147619) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Франескі" (03062, м.Київ, вул. Екскаваторна, буд. 26; ідентифікаційний код 44584817):

- 6 643 541,81грн основного боргу;

- 143 714,89грн пені;

- 15 930,90грн 3% річних;

- 108 047,82грн судового збору.

4. У задоволенні вимог щодо стягнення 1 799 855,40грн пені та 43,60грн 3% річних відмовити.

5. Призначити судове засідання для розгляду питання про судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Франескі" на 20.08.2024 об 11 год. 15 хв. у приміщенні Господарського суду Житомирської області за адресою: м.Житомир, майдан Путятинський, 3/65, зал судових засідань №108.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.08.24

Суддя Шніт А.В.

Відправити:

1- позивачу через електронний кабінет

2 - відповідачу через електронний кабінет