ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/403/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Отрох А.В., дов. №25/1/12-2023 від 25.12.2023;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вівад 09"

до MEDIJA POSLOVI D.O.O. SABAC

про стягнення 35 350,40 євро, що відповідно до курсу, встановленого НБУ, на день підготовки позову, еквівалентно 1 111 499,37грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вівад 09" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до MEDIJA POSLOVI D.O.O. SABAC про стягнення 35 350,40 євро, що відповідно до курсу, встановленого НБУ, на день підготовки позову, еквівалентно 1 111 499,37грн, з яких: 14 535,00 євро - сума боргу, 35,42 євро - 3% річних, 21 440,60 євро - штраф.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов контракту №40/21 від 19.07.2021 в частині поставки товару.

В якості правових підстав позову позивач вказує ст.192, 530, 536, 549, 599, 610, 612, 625, 631 Цивільного кодексу України, ст. 180, 193, 202, 229, 230, 231 Господарського кодексу України.

Ухвалою від 27.06.2022 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив судове засідання на 20.12.2022 о 10:00. Водночас зупинив провадження у справі у зв`язку зі зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави.

13.07.2022 суд направив до Міністерства правде Республіке Српской (Міністерство юстиції Республіки Сербія) (Сербія, 11000, Белград, Неманжина, 22-26) прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів та підтвердження (зворотна сторона), а також короткий виклад документа, що підлягає врученню (судовий документ, позасудовий документ).

Ухвалою від 20.12.2022 суд поновив провадження у справі.

У судовому засіданні 20.12.2022 суд відклав підготовче засідання на 13.07.2023 о 10:00; визначив резервну дату розгляду справи 17.10.2023 о 10:00, а також зупинив провадження у справі у зв`язку зі зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави.

24.08.2023 Господарський суд Житомирської області отримав від Міністерства юстиції Республіки Сербія лист про виконання доручення іноземного суду, за яким визнано доручення Господарського суду Житомирської області про вручення судових документів виконаним.

Ухвалою від 16.10.2023 суд поновив провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.10.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/403/22 до судового розгляду по суті; призначити судове засідання на 16.05.2024 о 10:00; визначити резервну дату засідання суду 06.08.2024 о 10:00; зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.08.2024 провадження у справі поновлено.

Представник позивача у судовому засіданні 06.08.2024 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 06.08.2024 не прибув, про розгляд справи повідомлявся завчасно.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що сторони мали доступ до судових рішень та відповідач мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, відповідача належним чином повідомлено про дату, час та місце засідання суду в справі №906/403/22.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки, відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

19.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вівад 09" (покупець, позивач) та компанією MEDIJA POSLOVI D.O.O. SABAC, Сербія (продавець, відповідач) укладено Контракт №40/21 (далі - Контракт) (а.с. 36-40).

У відповідності до розділу 1 Контракту продавець продає, а покупець купує: круглі лісоматеріали, порода - дуб звичайний (guercus robur), код товару ; країна походження лісоматеріалів та рік походження зазначаються безпосередньо у рахунку-фактурі (інвойс) (надалі - товар), на умовах FCA 15000 Sabac Сербія (ІНКОТЕРМС 2020).

У відповідності до розділу 2 Контракту ціна на товар встановлюється на кожну його партію і безпосередньо вказується в рахунку. Валюта Контракту - євро. Обсяг та специфікація товару визначається замовленнями покупця та відображається в рахунку на кожну партію окремо.

Товар поставляється покупцю партіями в кількості і в терміни, узгоджені сторонами (п.3 розділу 3 Контракту).

Згідно з п.1 розділу 4 Контракту покупець проводить оплату за Товар після отримання від продавця по факсу або електронною поштою рахунку-фактури (інвойс), протягом чотирнадцяти днів.

У разі порушення термінів відвантаження товару, продавець повинен сплатити покупцю штраф у розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення (п.5 розділу 4 Контракту).

21.07.2021 відповідач надіслав на електронну адресу позивача рахунок-фактуру (інвойс) до Контракту №40/21 від 19.07.2021 (а.с. 34-35). Так, згідно з рахунком було визначено, що продавець продає, а покупець придбаває товар, яким є дубові колоди класу А, В, С, країна походження Сербія, в кількості 57,00 м3 за ціною 255,00 євро за 1 метр кубічний, загальною вартістю 14 535,00 євро. Датою доставки товару продавцем визначено 25.08.2021. Місцем, до якого продавець зобов`язаний доставити товар, визначено місто Sabac (Сербія).

Покупець свої зобов`язання з оплати вартості товару виконав у повному обсязі, шляхом оплати даного інвойсу, що підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті від 28.07.2021 на суму 14 535,00 євро (а.с. 43).

Разом з тим, відповідач не виконав свого зобов`язання перед позивачем щодо поставки товару у визначений строк, що спонукало останнього звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення 14 535,00 євро попередньої оплати, 35,42 євро 3% річних, 21 440,60 євро штрафу.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасником справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частинами 1, 2 статті 382 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Стаття 4 зазначеного Закону визначає, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до статті 5 наведеного Закону, у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст.31 Закону України "Про міжнародне приватне право", якщо інше не передбачено законом, форма правочину має відповідати вимогам права, яке застосовується до змісту правочину, але достатньо дотримання вимог права місця його вчинення, а якщо сторони правочину знаходяться в різних державах, - права місця проживання або місцезнаходження сторони, яка зробила пропозицію, якщо інше не встановлено договором. Зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладення, якщо інше не встановлено міжнародним договором України.

Статтею 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що сторони договору можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Так, п.2-4 розділу 8 Контракту сторони передбачили, що у разі недосягнення згоди між сторонами, спір підлягає розгляду в Господарському суді Житомирської області, м.Житомир. Правом, що регулює даний Контракт, є матеріальне і процесуальне право України. Мова арбітражного розгляду - українська.

Таким чином, даний спір підлягає розгляду в Господарському суді Житомирської області із застосуванням матеріального і процесуального права України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі-ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі контракту №40/21 від 19.07.2021.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1 ст.693 ЦК України у випадку, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У свою чергу, ч.1 ст.662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та з урахуванням обставин справи, зокрема, здійснення позивачем оплати товару в розмірі 100% вартості товару, суд зазначає, що фактично ним придбано товар на умовах повної передоплати, тому до правовідносин застосовуються положення ст.693 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або п о в е р н е н н я с у м и п о п е р е д н ь о ї о п л а т и.

Як судом зазначалося вище, позивачем у матеріли справи на підтвердження внесення попередньої оплати за товар на користь відповідача подано копію платіжного доручення в іноземній валюті від 28.07.2021 №681 на суму 14 535,00 євро, з призначенням платежу: PREPAYMENT WOODEN OAK LOGS TO CONTRACT 40/21 DD 19.07.2021 Invoice DD 21.07.2021 (а.с. 43).

Водночас, відповідач станом на день звернення позивача з позовною заявою у даній справі визначений контрактом №40/21 від 19.07.2021 товар позивачу не поставив, про що, зокрема, свідчить і відповідь Державної митної служби України №19-19/19-02-02/8.19/973 від 09.06.2022 на адвокатський запит, у якій зазначено, що відповідно до відомостей з інформаційних ресурсів Держмитслужби даних щодо митного оформлення ввезення на митну територію України товару за кодом товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД, де відправником виступає компанія MEDIJA POSLOVI D.O.O. SABAC, а одержувачем - ТОВ Вівад 09", за період 19.07.2021-08.06.2022, не виявлено (а.с. 17).

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 14 535,00 євро попередньої оплати є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, позивач заявляє вимоги про стягнення 352,42 євро 3% річних (за період 26.08.2021-16.06.2022).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок розміру 3% річних, суд вважає його арифметично правильним, тому задовольняє вимогу щодо стягнення 352,42 євро 3% річних.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 0,5% вартості непоставленого товару за кожний день прострочення поставки, що становить 21 440,60 євро.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У разі порушення термінів відвантаження товару, продавець повинен сплатити покупцю штраф у розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення (п.5 розділу 4 Контракту).

Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок суми штрафу, суд вважає його арифметично правильним, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 21 440,60 євро штрафу підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2, 3ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи докази, які містяться у матеріалах справи, а також норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо валюти стягнення суд зазначає наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті при існуванні іноземного елемента у відносинах.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що судовий збір необхідно покласти на відповідача.

При цьому, суд зауважує, що ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

З огляду на викладене, враховуючи сплату позивачем судового збору в гривневій валюті, суд дійшов висновку щодо стягнення судового збору в розмірі 16 672,49 гривень, що відповідно до курсу, встановленого НБУ, на день підготовки позову, еквівалентно 544,92 євро.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з MEDIJA POSLOVI D.O.O. SABAC (TRG DJACKOG BATALjONA 15 Sabac, Macvanski, PAK 271520 Serbia) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вівад 09" (13001, Житомирська обл., Житомирський р-н, смт Романів, вул. Заводська, буд. 26; ідентифікаційний код 36311007):

- 14 535,00 євро попередньої оплати;

- 35,42 євро 3% річних;

- 21 440,60 євро штрафу;

- 16 672,49грн судового збору, що відповідно до курсу, встановленого НБУ, на день підготовки позову, еквівалентно 544,92 євро.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.08.24

Суддя Шніт А.В.

Відправити:

1 - позивачу () (рек.) та копію рішення на електронну пошту:

2 - відповідачу (простою кореспонденцією) та на електронну пошту: