ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.08.2024 року м.Дніпро Справа № 904/6487/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:
від позивача: Черненко Є.І. - довіреність від 29.02.2024р.

від відповідача: Бобровська К.О. - витяг з ЄДР, самопредставництво

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу
Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2024р.

(суддя Крижний О.М., м. Дніпро, повний текст рішення підписано 29.03.2024р.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), м. Дніпро

про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.
Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість за договором про закупівлю теплової енергії №1287 від 18.05.2021 у розмірі 197 766,22 грн, інфляційні втрати в розмірі 58 388,76 грн, 3% річних у розмірі 10 381,77 грн, пеню в розмірі 146 875,83 грн та штраф у розмірі 13 843,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії №1287 від 18.05.2021 у частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2024р. закрито провадження у справі у частині стягнення основного боргу у розмірі 197 766,22 грн. В іншій частині позов задоволено частково. Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (інфляційні втрати в розмірі 58388,76 грн, 3% річних у розмірі 10381,76 грн та судовий збір у розмірі 1031,56 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, в якій просить це рішення Господарського суду Дніпропетровської області скасувати у частині стягнення з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інфляційних втрат в розмірі 58 388,76 грн та 3% річних у розмірі 10 381,76 грн. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль про стягнення з відповідача заборгованості за договором про закупівлю теплової енергії № 1287 від 18.05.2021 у розмірі 197 766,22 грн, інфляційних втрат у розмірі 53 388.76 грн, 3% річних у розмірі 10 381,77 грн, пені у розмірі 146 875.83 грн та штрафу у розмірі 13 843,64 грн. відмовити повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник послався на те, що нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину та/або воєнного стану, порушує норми матеріального права, оскільки в такі періоди санкції не нараховуються, тому зазначені вимоги Позивача задоволенню не підлягають.

Відповідач вважає, що вимоги про стягнення річних та інфляційних втрат є незаконними. Суд першої інстанції не врахував норми постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

При ухваленні рішення по даній справі, суд першої інстанції безпідставно не застосував норми постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану та неправильно застосував норми процесуального права, а саме частину 5 статті 236 ГПК України, що у сукупності призвело до неправильного вирішення даної справи по суті та ухвалення необґрунтованого рішення.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду обґрунтованим, таким, що відповідає обставинам справи та заперечує проти доводів скаржника.

На переконання позивача, посилання скаржника на постанову КМУ № 206 від 05.03.2022р. є безпідставним, оскільки ця постанова забороняє стягнення річних та інфляційних втрат нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, між тим відповідач є юридичною особою, на яку положення вказаної постанови не розповсюджуються.

З огляду на викладене, на думку позивача, судом обґрунтовано, з урахуванням норм чинного законодавства, стягнуто з відповідача суми річних та інфляційних втрат, отже судом досліджено та враховано усі фактичні обставини справи і на підставі цього прийнято законне та обґрунтоване рішення.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/6487/23.
Матеріали справи № 904/6487/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2024р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 07.08.2024 р.

У судовому засіданні 07.08.2024 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.
Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 11.10.2006 року № 675 "Про дозвіл управлінню комунальної власності міста виконкому міськради на передачу окремих об`єктів нерухомості Державній виконавчій службі Дніпропетровської області" передано в оперативне управління та на балансовий облік Державній виконавчій службі Дніпропетровської області приміщення 4-го поверху у споруді на вул. Ватутіна, 37 а площею 364,9 кв.м.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.03.2008 № 233 "Про дозвіл на передачу окремих приміщень на балансовий облік Головного управління юстиції у Дніпропетровській області" передано в оперативне управління та на балансовий облік Головному управлінню юстиції у Дніпропетровській області приміщення у будівлі на вул. Ватутіна (після перейменування Федора Караманиць), 35 (Жовтневий відділ РАЦ Криворізького МУЮ, площа 292,3 кв.м) та приміщення у будівлі на вул. Теслєнка, 21 а (Саксаганський відділ РАЦ Криворізького МУЮ, площа 310 кв.м.).

За умовами договору оренди №6/3 нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності Криворізької міської територіальної громади та акту приймання - передачі в оренду нерухомого майна комунальної власності Криворізької міської територіальної громади від 01.01.2021, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) орендує нежитлові приміщення вбудовані в окремо розташовану двоповерхову нежитлову будівлю загальною площею 291,5 кв.м., розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Груні Романової, 22А.

За договором оренди №16/3 нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності Криворізької міської територіальної громади та актом приймання - передачі в оренду нерухомого манна комунальної власності Криворізької міської територіальної громади від 01.01.2021. Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) оренду частину нежитлового приміщення, вбудованого у перший поверх житлового будинку та адресою: м. Кривий Ріг, вул. Станіслава Конткевича, 37, загальною площею 315,3 кв.м.

Також матеріали справи свідчать про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 територіальні органи Міністерства юстиції ліквідовані та утворені міжрегіональні органи Міністерства юстиції які є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції України.

Таким чином було утворене Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Надалі, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 22.09.2022 №4011/5 "Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції" реорганізовано Південно Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шляхом його приєднання до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 18.05.2021 між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (учасником-теплопостачальною організацією) та Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) (замовником-споживачем) був укладений договір про закупівлю теплової енергії №1287, згідно з п.1.1 якого учасник-теплопостачальна організація зобов`язується з 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року надати замовнику-споживачеві товар, зазначений в п. 1.2 договору, а замовник-споживач - прийняти і оплатити одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Найменування товару за ДК 021:2015:09320000-8 "Пара, гаряча вода та пов`язана продукція" (теплова енергія). Кількість: 191 Гкал, обсяги закупівлі можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.2.-1.3 договору).

Пунктом 1.5 договору передбачено, що учасник-теплопостачальна організація відпускає замовнику-споживачу теплову енергію у відповідності з установленим планом теплоспоживання на 2021 рік (Додаток №1 "Обсяги та порядок постачання теплової енергії замовнику-споживачу" до договору, на об`єкти вказані у Додатку №3 "Дислокація" до договору.

Учасник-теплопостачальна організація повинен надати замовнику-споживачу теплову енергію, якість якої відповідає умовам діючого договору та ДБН В.2.2.-28:2010 "Будинки і споруди. Будинки адміністративного та побутового призначення" (п. 2.1 договору).

Ціна договору становить: 382 928,26 грн, в тому числі ПДВ 63 821,38 грн. Джерело фінансування Державний бюджет України. На момент укладання договору ціна за 1 Гкал складає 2 004,86 грн для споживачів категорії "бюджет" з урахуванням ПДВ (п.3.1 договору).

Відповідно до п. 1.1.3 рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №529 від 22.10.2021 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Акціонерному товариству "Криворізька теплоцентраль" з урахуванням інтересів Криворізької міської територіальної громади" встановлено тариф для потреб бюджетних установ (ураховуючи ціну на природний газ 16 390,10 грн./тис. м3 з ПД) на теплову енергію - 3 895,33 грн/Гкал (з ПДВ). Дане рішення було розміщене у відкритому доступі на сайті виконкому) Криворізької міської ради та АТ "Криворізька теплоцентраль".

У відповідності до затвердженого нового тарифу на теплову енергію Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" направлено до Криворізького міського управління юстиції, за адресою м. Кривий Ріг, вул. Льотчиків, 36-А два екземпляри додаткової угоди до договору про закупівлю теплової енергії №1278 від 18.05.2021, про що є відмітка в журналі Доставки та збору інформації по Саксаганському району від 11.11.2021, стор.23 (а.с.90, т.1).

За твердженням позивача, додаткові угоди для подальшого оформлення отримав Стельмах І.В. Проте, на адресу позивача підписаний примірник додаткової угоди не повертався.

Оплата за теплову енергію здійснюється замовником-споживачем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії, (п. 4.1 договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Замовник-споживач сплачує вартість фактично спожитої теплової енергії згідно затверджених тарифів. У випадку зміни тарифів на послуги теплопостачання замовник-споживач повідомляться додатковою угодою, яка надсилається з наданням відповідного документу про зміну тарифу, яка є невід`ємною частиною договору (п.4.2 договору).

Відповідно до п.п. 6.4.1, 6.4.2 договору учасник-теплопостачальна організація зобов`язана забезпечувати протягом зазначеного в договорі часу безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв), або за затвердженим уповноваженим органом місцевого самоврядування режимом (графіком) постачання теплової енергії для потреб опалення, гарячого водопостачання, вентиляції, кондиціювання та інших технологічних потреби. Гарантувати безперервне постачання теплової енергії за умови дотримання замовником-споживачем умов договору, "Правил користування тепловою енергією", "Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж" та інших нормативно-технічних актів.

Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж учасника-теплопостачальної організації та замовника - споживача, або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень по опаленню та гарячому водопостачанню з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п.6.5 договору який кореспондується з п.4.5 договору).

У п. 6.4.5 договору сторони узгодили, що учасник-теплопостачальна організація зобов`язаний виписувати рахунку замовнику-споживачу для оплати та акти передачі-прийняття теплової енергії, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії за звітній період, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, та які повинні бути обов`язково повернуті в підписаному вигляді до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

На виконання рішень виконавчого комітету Криворізької міської ради №490 від 28.09.2021 "Про початок опалювального сезону 2021-2022 років" та №158 від 23.03.2022 "Про закінчення опалювального сезону 2021/2022 років" позивачем своєчасно розпочато та вчасно закінчено опалювальний сезон 2021-2022 рр. у м. Кривому Розі.
На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором щодо постачання на об`єкти відповідача теплової енергії позивач надав акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) №5130 від 31.10.2021 на суму 7946,47 грн, №5429 від 30.11.2021 на суму 89 514,73 грн, №9612 від 31.12.2021 на суму 106 147,80 грн. Всього на суму 203609,00 грн, а також рахунки-фактури.

Акти та рахунки були направлені відповідачу та отримані ним, що підтверджується матеріалами справи.

31.01.2023 позивачем здійснено коригування заборгованості на суму 5 842,78 грн за рахунок переплати за актом від 30.12.2022 (роздруківка з картки рахунку №361 за 01.01.2021-01.12.2023).

Позивач зазначає, що у період жовтень - грудень 2021 року надав відповідачеві послуги з теплопостачання на загальну суму 197 766,22 грн, (203 609,00 - 5 842,78), які відповідачем своєчасно сплачені не були, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 197766,22 грн,

У зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, позивачем нараховано пеню у розмірі 146 875,83 грн , штраф у розмірі 13 843,64 грн. , а також інфляційні втрати в розмірі 58 388,76 грн за період грудень 2021 року жовтень 2023 року і 3% річних у розмірі 10 381,77 грн за період 15.12.2021 31.10.2023 .

Неоплата відповідачем вказаних вище сум стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Разом з тим, відповідачем під час розгляду справи було сплачено суму основної заборгованості у розмірі 197 766,22 грн., що підтверджується матеріалами справи (платіжним дорученням №23/12/2023 №3535 та довідкою від 02.01.2924 №1 стосовно відображення зарахування вказаної суми щодо оплати за період 01.10.2021 31.12.2021 в регістрах бухгалтерського обліку АТ"Криворізька теплоцентраль"). З огляду на викладене, на підставі ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, суд закрив провадження у справі у відповідній частині, у зв`язку з відсутністю спору .

Відмовляючи у стягненні з відповідача пені та штрафу суд виходив з того, що оскільки в Україні постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" введено карантин, який діяв до 30.06.2023, а також беручи до уваги, що позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги, відповідно підстави для нарахування відповідачу заявленої до стягнення пені та штрафу з початку карантину по 30.07.2023 (тридцять днів після скасування карантину) відсутні.

Одночасно, задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд послався на наявність підстав для такого стягнення у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором у частині своєчасної оплати наданих послуг.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Оскільки, з урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, у частині укладення договору, основної заборгованості та відмови у стягненні пені та штрафу рішення господарського суду не оскаржується, при цьому предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення у частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10381,76грн та інфляційних втрат у розмірі 58388,76грн, то відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За положеннями ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище, у даному в падку, остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо досліджуваної справи, то з урахування положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, зокрема підтверджений факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором про закупівлю теплової енергії № 1287 від 17.05.2021 у частині своєчасної оплати за надану позивачем теплову енергію у період жовтень 2021 грудень 2021, що також не заперечується відповідачем та не спростовується ним в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у позивача виникло право для нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок, про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 58388,76грн., враховуючи, що розрахунок цієї суми не суперечить вимогам чинного законодавства України у частині її нарахування і є арифметично правильним, а також 3 процентів річних, які за обґрунтованими перерахунками суду, підлягають стягненню з відповідача у сумі 10381,76грн.

При цьому слід зазначити, що відповідачем власних контррозрахунків річних та інфляційних втрат не наведено .

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За приписами ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, і станом на момент звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом по даній справі триває.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 визначено, що дія абзаців першого та третього пункту 1 цієї постанови поширюється на юридичних осіб, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, у разі, коли такі юридичні особи не мають права на отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не враховано положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки дана постанова встановлює заборону для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або не повне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, а не юридичними особами.

Також, відповідачем під час розгляду справи не надано доказів того, що у приміщенні, до якого подавалась теплова енергія, розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, а відповідач не має право на отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану.

Враховуючи вищевказане, положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 за №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не можуть застосовуватися у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальним правилом, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

У даному випадку, доводи апеляційної скарги є помилковими, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм чинного законодавства України та не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2024р. у справі № 904/6487/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 09.08.2024 р.
Головуючий суддя І.М. Кощеєв
Суддя О.В. Чус
Суддя М.О. Дармін