РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2024Справа № 910/2929/24

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль (40024, місто Тернопіль, вулиця Захисників України, 4А )
доТовариства з додатковою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Міністерство оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6)
простягнення 1 219 227 грн 86 коп.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.03.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль з вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про стягнення 1 219 227 грн 86 коп. збитків.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з недотриманням відповідачем положень Кодексу ГТС при зміні постачальника природного газу для споживача, що знаходиться в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" в частині забезпечення своєчасного включення позивача до власного реєстру споживачів позивачу було завдано збитків на суму 1 219 227 грн 86 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

19.03.2024 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 відкрито провадження у справі № 910/2929/24, справу № 910/2929/24 визнано малозначною, розгляд справи постановлено здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, а також залучено до участі в розгляді справи Міністерство оборони України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

08.04.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву..

11.04.2024 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення.

23.04.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

08.05.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

13.05.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на пояснення третьої особи.

19.07.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Тернопіль (далі - споживач) укладено Договір постачання природного газу №18-1346/21-БО-Т (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.4. договору споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього Договору у споживача є в наявності укладений Договір на розподіл природного газу між споживачем та Оператором газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та Оператором газотранспортної системи та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код. Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач.

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01.12.2021 по грудень 2022 року (включно) в кількості 822,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях згідно розрахункового періоду.

Підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Згідно з пунктом 3.2. договору постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС.

Відповідно до пункту 3.5. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому період, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з пунктом 4.1. договору ціна газу за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу за цим договором становить 16 554,00 грн.

Відповідно до пункту 6.4. договору постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечувати відповідно до вимог Кодексу ГТС своєчасну реєстрацію споживача у реєстрі при дотриманні споживачем умов цього договору.

Згідно з пунктом 13.1 договору даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Як зазначено в позовній заяві, 05.11.2021 позивачем було направлено відповідачу заявку на укладення договору постачання природного газу з періодом споживання з 01.12.2021 по 31.12.2022. 23.11.2021 позивач отримав від відповідача погодження про намір укласти договір на постачання газу з 01.12.2021. 15.11.2021 позивачем було надіслано лист на адресу відповідача щодо надання переліку об`єктів позивача по яких буде здійснюватися постачання природного газу, для включення в Реєстр споживачів постачальника відповідача.

Відповідач 29.11.2021 розпочав реєстрацію позивача на інформаційній платформі оператора ГТС та отримав повідомлення, що EIС-код споживача зареєстровано в розрізі окремих вузлів обліку (об`єктів споживання). В такій ситуації інформаційна платформа Оператора ГТС надає можливість реєстрації таких Споживачів виключно окремо по кожному об`єкту (вузлу обліку газу) із зазначенням ЕІС-коду Споживача та відповідним ЕІС-кодом вузла обліку газу.

10 грудня 2021 року на електронну адресу відповідача надійшов лист позивача № /2490 з переліком об`єктів та їх ЕІС-кодів вузлів обліку газу, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного договору. На підставі наданих позивачем даних (ЕІС-кодів вузлів обліку газу), відповідач 10-11 грудня 2021 року подав запити на інформаційній платформі оператора ГТС щодо зміни постачальника. Ці запити було підтверджено 10-11.12.2021 та зареєстровано позивача в реєстрі споживачів постачальника з датою початку постачання з 12- 14.12.2021.

За твердженнями позивача, внаслідок несвоєчасного внесення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль в реєстр споживачів відповідача, позивач автоматично опинився в реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, та постачання природного газу постачальником "останньої надії" в період з 01.12.2021 по 13.12.2021 здійснювалося за ціною, яка щодобово за період постачання коливалась від 43,34 грн. до 65,046,74499 грн. за куб.м.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2023 у справі № 921/286/23, з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", як постачальника "остання надія", стягнуто вартості поставленого природного газу за період з 01.12.2021 по 13.12.2021 в розмірі 1 092 332 грн 66 коп. , пеню в розмірі 161 306 грн 11 коп., 3% річних в розмірі 35 283 грн 84 коп., інфляційні втрати в розмірі 293 402 грн 73 коп. та судовий збір в розмірі 23 734 грн 88 коп.

Відповідно до платіжних інструкцій від 15.12.2023 № 2844, № 2846, № 2845 та № 2843 позивачем сплачено завищену вартість природного газу, штрафні санкції та судовий збір на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2023 у справі № 921/286/23 в розмірі 1 219 227 грн 86 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не здійснив належного виконання зобов`язання із забезпечення своєчасного включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про відшкодування понесених збитків в розмірі 1 219 227 грн 86 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статті 224, 225 Господарського кодексу України визначають порядок відшкодування збитків за порушення господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, факт понесення збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вину.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (частина 2 статті 623 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Пред`явлення вимоги про стягнення з відповідача збитків на підставі статей 224-225 Господарського кодексу України покладає на позивача обов`язок довести, що у позивача з відповідачем наявні господарські зобов`язання і відповідач несе відповідальність за їх порушення у тому числі у вигляді відшкодування збитків.

Крім того, позивач мав довести суду порушення відповідачем його прав, чи неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, наявності та розміру збитків, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та понесеними збитками.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювана збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювана збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абзацу 4 пункту 9 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник відшкодовує збитки споживачеві за несвоєчасне включення споживача до Реєстру споживачів постачальника за умови дотримання споживачем договору постачання природного газу відповідно до розділу VII цих Правил,

Згідно з пунктом 4 розділу VII Правил постачання природного газу, відшкодування збитків постачальником споживачу, що не є побутовим, здійснюється в такому випадку: у разі якщо постачальник не забезпечив своєчасне включення споживача до власного Реєстру споживачів у погодженому зі споживачем періоді постачання (за умови, що споживачем не порушувались зобов`язання за договором постачання природного газу), що призвело до припинення розподілу/транспортування природного газу Оператором ГРМ/ГТС, споживач має право вимагати від постачальника відшкодування вартості або об`єму недовідпущеного природного газу, який обчислюється виходячи з підтвердженого обсягу природного газу, визначеного договором постачання природного газу на відповідний період, з урахуванням періоду припинення газопостачання та вартості робіт з припинення і повторного відновлення подачі природного газу після його безпідставного припинення.

Отже, Правилами постачання природного газу передбачено право споживача вимагати від постачальника відшкодування збитків у разі: незабезпечення своєчасного включення споживача до Реєстру споживачів постачальника; припинення розподілу/транспортування природного газу.

Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу VI Кодексу ГРМ присвоєння ЕІС-коду окремій точці комерційного обліку споживача здійснюється Оператором ГРМ за наявності у споживача більше однієї точки комерційного обліку згідно з договором розподілу природного газу за умови: розміщення точок комерційного обліку споживача на територіях відокремлених підрозділів (філій) Оператора ГРМ, що потребує окремого обліку природного газу; письмової вимоги споживача щодо можливості постачання природного газу на його окремі об`єкти (точки комерційного обліку) різними постачальниками.

Тобто, такий споживач має право укладати договори постачання природного газу з різними постачальниками на різні точки комерційного обліку.

Як наголошував відповідач, при реєстрації споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, отримав повідомлення, що ЕІС-код споживача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль зареєстровано в розрізі окремих вузлів обліку (об`єктів споживання).

В силу наведених вище положень Кодексу ГТС, інформаційна платформа Оператора ГТС надає можливість реєстрації таких споживачів виключно окремо по кожному об`єкту (вузлу обліку газу) із зазначенням ЕІС-коду точки виходу з ГТС (ЕІС-код Оператора ГРМ), ЕІС-коду споживача та відповідним ЕІС-кодом вузла обліку газу.

Чинне законодавство України не наділяє постачальника повноваженнями на самостійне визначення відносно таких споживачів по яких саме точках комерційного обліку необхідно здійснювати постачання природного газу.

В свою чергу, інформацію від споживача щодо переліку об`єктів та їх ЕІС-кодів вузлів обліку газу, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного договору, відповідачем отримано листом на електронну пошту 10.12.2021. Лише в додатку до цього листа споживач зазначив інформацію щодо ЕІС-кодів вузлів обліку газу власних об`єктів.

Судом прийнято до уваги, що договір позивач та відповідач уклали 29.11.2021, а лист (на який послався позивач на спростування тверджень відповідача) з пакетом документів із зазначенням об`єктів та їх ЕІС-коди вузлів обліку газу було надіслано на електронну пошту відповідача лише 10.12.2021, тобто після укладення договору.

Згідно з пунктом 19 розділу II Правил постачання природного газу постачальник зобов`язаний забезпечувати відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи своєчасну реєстрацію споживача у власному Реєстрі споживачів на Інформаційній платформі Оператора ГТС за умови дотримання споживачем укладеного із постачальником договору постачання природного газу.

Отже, чинним законодавством України та умовами договору не визнано чіткого строку протягом якого постачальник зобов`язаний здійснити реєстрацію споживача у власному Реєстрі споживачів на Інформаційній платформі Оператора ГТС.

Постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (пункт 3.2 договору).

Відтак, відповідач є відповідальним за обсяги спожитого природного газу споживачем не з моменту укладення договору, а з моменту реєстрації споживача в інформаційній платформі оператора ГТС.

Слід зазначити, що інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (пункт 2 глави 3 розділу 4 Кодексу ГТС).

За таких обставин, враховуючи, що інформаційна платформа Оператора ГТС надає можливість реєстрації такого споживача виключно окремо по кожному об`єкту (вузлу обліку газу) із зазначенням ЕІС-кодів точок обліку, у постачальника була відсутня можливість здійснити реєстрацію такого споживача реєстрі споживачів постачальника до отримання відповідної інформації від споживача.

Таким чином, після отримання від споживача інформації щодо переліку об`єктів та ЕІС-кодів вузлів обліку газу, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного договору, відповідачем було забезпечено реєстрацію споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС в реєстрі споживачів в строк, передбачений чинним законодавством.

Водночас, матеріали справи підтверджено, що розподіл/транспортування природного газу Оператором ГРМ/ГТС споживачу у спірний період припинено не було.

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийняття нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльністю).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що Товариство з додатковою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" порушило обов`язок здійснення своєчасної реєстрації споживача в реєстрі споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов договору та положень чинного законодавства в частині внесення позивача в реєстр споживачів постачальника.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідно до норм статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України наявність всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, а тому позовні вимоги у даній справі не підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" стягнення 1 219 227 грн 86 коп. збитків є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька