ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2024 р. Справа№ 910/225/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Палія В.В.

суддів: Вовка І.В.

Сибіги О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної митної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024

у справі №910/225/24 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Запорізького обласного центру зайнятості

до Державної митної служби

про стягнення 56 820,46 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Запорізький обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної митної служби суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг в розмірі 56 820,46 грн безробітному ОСОБА_1, у зв`язку з його поновленням на роботі у відповідача за рішенням суду №540/3228/21.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплачена громадянину ОСОБА_1 допомога в розмірі 56 820,46 грн по безробіттю підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі частини четвертої статті 35 Закону №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Державної митної служби України на користь Запорізького обласного центру зайнятості суму коштів в розмірі 56 820,46 грн та суму судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не здійснив перерахування позивачу суми, виплаченої позивачем ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, у зв`язку з чим позивач має право на відшкодування відповідачем виплаченої суми у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у розмірі 56 820,46 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна митна служба України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/225/24 та ухвалити нове, яким у задоволення позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також рішення не відповідає фактичним обставинам справи та прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідач не мав можливості повідомити позивача про винесення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 в Одеській митниці ДФС, оскільки при розгляді справи №540/3228/21 Дермитслужбі не було відомо про звернення ОСОБА_1 , до Запорізького обласного центру зайнятості.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/225/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Палій В.В. - головуючий суддя; судді - Вовк І.В., Сибіга О.М.

В той же час, на час надходження апеляційної скарги, матеріали справи №910/225/24 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/225/24 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

На адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/225/24 залишено без руху.

При цьому, апелянту було встановлено строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 3220,80 грн.

Апелянтом протягом встановленого строку з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.

Ухвалою суду від 28.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/225/24 та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Частина 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

18.06.2024 на адресу суду через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.07.2021 ОСОБА_1 подав до Запорізького обласного центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного.

Відповідно до наказу Запорізького обласного центру зайнятості ОСОБА_1 надано статус безробітного (наказ від 09.07.2021 №210709) та призначено виплату допомоги по безробіттю з 05.07.2021 по 29.06.2022 та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Наказом №210825 від 25.08.2021 року Запорізьким обласним центром зайнятості ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 10.07.2021 року, у зв`язку з невідвідуванням служби зайнятості більше 30 робочих днів без поважних причин.

В подальшому, 29.11.2021 ОСОБА_1 подав до Запорізького обласного центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного.

Відповідно до наказу Запорізького обласного центру зайнятості ОСОБА_1 поновлено статус безробітного (наказ від 29.11.2021) та поновлено виплату допомоги по безробіттю.

Наказом №220726 від 26.07.2022 року Запорізьким обласним центром зайнятості ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 25.07.2022 року, у зв`язку з поданням заяви про припинення реєстрації відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 10 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року у справі №540/3228/21 та Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Державної фіскальної служби з 03.06.2021 року.

Наказом №934-о від 29.09.2022 року Державною митною службою України ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника митного поста «Чорноморськмий» Одеської митниці ДФС з 03.06.2021 року.

За період перебування на обліку в Запорізькому обласному центрі зайнятості, а саме за період з 05.07.2021 року по 09.07.2021 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 1 226,01 грн, а в період з 13.01.2022 року по 24.07.2022 року - 55 594,45 грн, що разом становить 56 820,46 грн.

11.05.2023 року відповідачу було направлено претензію про повернення коштів (вих.№1263/03/06-05).

Спір у даній справі виник внаслідок невідшкодування відповідачем, у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду, виплаченої позивачем допомоги по безробіттю в розмірі 56 820,46 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (пункт 2); подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг (пункт 3).

З наведеним кореспондуються приписи статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно з якими виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (пункт 2); подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості (пункт 10).

Матеріалами справи підтверджується перебування ОСОБА_1 на обліку як безробітного у Запорізькому обласному центрі зайнятості з 05.07.2021 та зняття його з такого обліку, припинення виплат по безробіттю з 25.07.2022.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Приписами ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що з роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як вже зазначалось вище, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року у справі №540/3228/21 та Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Державної фіскальної служби з 03.06.2021 року.

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем, встановлена судовим рішенням, яким, зокрема, і поновлено на посаді ОСОБА_1 .

За таких обставин, оскільки судовим рішенням у справі №540/3228/21 визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №840-о від 02.06.2021, який став підставою для втрати заробітної плати та подальшому - для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплачених сум у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Матеріалами справи підтверджено, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості позивач виплатив ОСОБА_1 56 820,46 грн допомоги по безробіттю.

Згідно положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є сам факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Так само, наявність обов`язку у відповідача з виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє відповідача від встановленого Законом обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка покладає такий обов`язок на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому саме на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що вказане не є покладенням на відповідача подвійної компенсації, а є встановленим законом обов`язком компенсації здійсненої безробітному виплати.

Частина 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду у справах №914/1875/17 від 09.07.2018 та №914/2087/17 від 12.06.2018.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування відповідачем виплаченої суми у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у розмірі 56 820,46 грн.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким позовні вимоги задоволено частково.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не встановив (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/225/24 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/225/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/225/24 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Державну митну службу України.

4. Матеріали справи №910/225/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено після виходу судді Вовка І.В. з відпустки - 12.08.2024.

Головуючий суддя В.В. Палій

Судді І.В. Вовк

О.М. Сибіга