ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/8683/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - Товариство, позивач) - Косінова Д.С. (адвокатка), Баранецька М.Р. (адвокатка),

відповідача - TECHMADEX SPOLKA AKCYJNA в особі «Представництва «ТЕХМАДЕКС СПОЛКА АКЦИЙНА» (далі - Компанія, відповідач, скаржник) - Носик Б.М. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 (головуючий - суддя Демидов В.О.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 (головуюча - суддя Алданова С.О., судді Корсак В.А., Шапран В.В.)

у справі

за позовом Товариства

до Компанії

про стягнення 29 126 089,11 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення пені та штрафу за договором підряду.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернулося до суду з позовною заявою до Компанії про стягнення штрафних санкцій у розмірі 29 126 089,11 грн, з яких: 18 834 184,83 грн пені та 10 291 904,28 грн штрафу.

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач, як підрядник, всупереч умовам договору та взятих на себе зобов`язань, станом на 18.10.2022 (а також станом на дату складання позовної заяви), роботи, передбачені договором не виконав в повному обсязі, що є порушенням умов договору у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Компанії на свою користь штрафні санкції.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у справі №910/8683/23, позовні вимоги задоволені повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Компанія, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі Компанія з посиланням на пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та пункти 1, 3 частини четвертої статті 310 ГПК України зазначає, що судами прийнято оскаржувані рішення без врахування правових позицій:

- Верховного Суду, викладених у постановах від 08.08.2023 у справі №910/6207/22, від 05.02.2020 у справі №904/330/19, від 14.01.2019 у справі №911/728/18 щодо того, що ненадання замовником належної проектної документації, необхідної для виконання робіт, виключає застосування до виконавця штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань у строк, визначений в договорі підряду;

- Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03.09.2014 у справі №6-100цс14 та у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 29.05.2023 у справі №904/907/22, від 24.05.2022 у справі №910/10675/21, від 02.11.2022 у справі №910/14591/21, від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 щодо застосування частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц (стовного доктрина venire contra factum proprium [заборони суперечливої поведінки]), а також не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.01.2020 у справі №910/6981/19, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 01.07.2021 у справі №46/603, від 13.04.2021 у справі №909/722/14 щодо застосування статей 80, 236 ГПК України [суд не дослідив зібрані у справі докази та суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи].

4.2. Скаржник у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: частини першої статті 631 ЦК України щодо можливості застосування умов договору до відносин, які виникають після припинення строку дії договору, якщо договором передбачено, що вказані умови діють лише протягом строку дії договору.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційне провадження з підстав касаційної скарги, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, закрити, у задоволенні касаційної скарги з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що 31.08.2021 Товариством (замовник) і Компанією (підрядник) укладено договір підряду (капітальне будівництво) № (далі - Договір), відповідно до умов якого:

- підрядник зобов`язується на свій ризик виконати в повному обсязі на умовах Договору відповідно до проектно-кошторисної документації роботи (далі - роботи) за об`єктом «Реконструкція загальностанційної системи керування головного щита управління-1 та систем автоматичного керування газоперекачувальними агрегатами №2, 7 компресорного цеху №1 дотискувальної компресорної станції «Більче-Волиця» Стрийського виробничого управління підземного зберігання газу» (45000000-7) [Будівельні роботи та поточний ремонт] (далі - об`єкт), а замовник - зобов`язується прийняти роботи та оплатити їх (пункт 1.1);

- склад, обсяг робіт, етапність, характеристики та технічні вимоги до виконання таких робіт, визначаються відповідно до вимог затвердженої замовником проектно-кошторисної документації (пункт 1.2);

- графік виконання робіт (додаток №2) підписується обома сторонами одночасно з укладанням Договору та є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.3);

- загальна вартість виконуваних робіт за Договором згідно із договірною ціною (додаток №1 до Договору) становить 102 919 042,80 грн, у тому числі ПДВ 20% - 17 153 173,80 грн (пункт 3.1 у редакції додаткової угоди від 26.08.2022 №3);

- підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 392 днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною Договору (додаток №2) [пункт 4.1 у редакції додаткової угоди від 29.06.2022 №2];

- замовник забезпечує передачу підряднику протягом 5-ти (п`яти) робочих днів після підписання Договору одного примірника затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації, а також в узгоджені сторонами строки передає іншу дозвільну документацію, яка є у замовника (пункт 4.2);

- місце виконання робіт: с. П`ятничани, Стрийський район, Львівська область (пункт 4.4);

- передбачені Договором роботи підрядник виконує в умовах діючого виробництва, яке є об`єктом підвищеної небезпеки. При цьому підрядник виконує роботи не порушуючи режимів транспорту газу та роботи газотранспортної системи, вимог з промислової безпеки та охорони праці із залученням своїх висококваліфікованих фахівців з використанням сучасних технологій. Підрядник відповідає перед замовником за якість виконаних робіт та їх відповідність вимогам, установленим державними стандартами, будівельними нормами, локальними актами замовника, іншими нормативно-правовими документами, проектно-кошторисної документації та умовами Договору (пункт 4.6);

- сторони у тижневий термін після підписання Договору визначають осіб, які уповноважені представляти їх інтереси при виконанні Договору, про що письмово інформують одна одну з визначенням повноважень таких осіб. В подальшому при заміні цих осіб сторони письмово інформують одна одну, протягом 3 (трьох) робочих днів з дня такої заміни (пункт 4.20);

- після одержання повідомлення від підрядника про готовність до здачі виконаних робіт, замовник зобов`язаний розпочати їх приймання протягом 5-ти робочих днів. Приймання виконаних робіт здійснюється на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), до яких повинні додаватись сертифікати/паспорти на застосовані матеріали та обладнання, документи, що підтверджують вартість матеріалів та обладнання, розрахунки та інші витрати та іншу документацію, визначену чинним законодавством. Замовник протягом 5-ти робочих днів після підписання акта приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) надсилає оформлені належним чином примірники актів підряднику (підпункт 4.13.1 пункту 4.13);

- роботи вважаються прийнятими замовником у повному обсязі шляхом підписання замовником та підрядником без зауважень останнього акта приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за Договором (пункт 4.17);

- підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені Графіком виконання робіт строки роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, ДБН та іншої нормативної документації (пункт 5.3.1);

- у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених Графіком виконання робіт, до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від ціни Договору за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 10 % ціни Договору (пункт 8.3);

- Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 18.10.2022, в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (пункт 10.1 у редакції додаткової угоди від 29.06.2022 №2);

- усі спори, що пов`язані з Договором вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір не може бути вирішений шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору, визначеному відповідним чинним законодавством України (пункт 10.3).

6.2. Додатковою угодою від 22.02.2022 №1 сторони доповнили пункт 10.3 Договору другим абзацом такого змісту: «Правом, яке регулює цей договір, є матеріальне право України».

6.3. Також, додатковою угодою від 22.02.2022 №1сторони у розділі 11 Договору реквізити підрядника доповнили такими реквізитами: реквізити Представництва в Україні: «Представництво «ТЕХМАДЕКС СПОЛКА АКЦИЙНА»; директор - Ледак Ігор; місцезнаходження: вул. Смоленська, буд. 31-33, місто Київ, 03057; .

6.4. Суди попередніх інстанцій зазначили, що дозвіл на початок виконання робіт наданий замовником підряднику 21.09.2021 листом №1004ВИХ-21-238, який одержаний підрядником 21.09.2021, про що свідчить його підпис. Враховуючи те, що дозвіл на початок виконання робіт надано та отримано відповідачем 21.09.2021, відтак першим днем перебігу строку (392 дня) є 22.09.2021.

6.5. Суд першої та апеляційної інстанцій виснували, що підрядник відповідно до умов Договору мав виконати роботи протягом 392 днів, тобто останнім днем виконання робіт є 18.10.2022, що мало бути підтверджено актом приймання-передачі. Проте, підрядником порушенні строки виконання робіт, що підтверджується такими документами:

- актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2022 року від 18.01.2022 на загальну суму 100 401,79 грн;

- актом вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до акта №1 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2022 року) на загальну суму 15 888 000 грн від 18.01.2022;

- довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2022 року на загальну суму 15 988,40179 грн від 18.01.2022;

- актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2022 року від 31.08.2022 на загальну суму 163 801,19 грн;

- актом №3 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2022 року від 31.08.2022 на загальну суму 8 694,14 грн;

- актом вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2022 року від 31.08.2022 на загальну суму 1 603 194,00 грн;

- актом №4 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2022 року від 31.08.2022 на загальну суму 2 890,14 грн;

- актом вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт (додатково до акта №4 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2022 року) від 31.08.2022 на загальну суму 1 269 529,20 грн.

6.6. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що підрядник всупереч умовам Договору та взятих на себе зобов`язань станом на 18.10.2022 роботи, передбачені Договором, не виконав в повному обсязі, що є порушенням умов Договору, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення строків виконання робіт у розмірі 10 291 904,28 грн штрафу (10 % від ціни Договору) та 18 834 184,83 грн пені (0,1% від ціни Договору за кожен день прострочення).

6.7. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на наявність об`єктивно причинно-наслідкового зв`язку між настанням обставин непереборної сили - військовою агресією та невиконанням зобов`язань за Договором, з посиланням на порушення ланцюгів постачання обладнання, необхідного для виконання робіт за Договором, оскільки, підприємства знаходились в окупації. При цьому, відповідач вживав заходи для мінімізації наслідків настання обставин непереборної сили та відшукувало можливості для продовження виконання умов Договору.

6.8. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи викладене та здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені та штрафу, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 18 834 184,83 грн та штрафу - 10 291 904,28 грн за визначений ним період.

6.9. Щодо форс-мажорних обставин суди попередніх інстанцій зазначили, зокрема, таке.

6.9.1. Відповідно до пункту 6.2 Договору сторони у двадцяти денний термін повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили, що має бути підтверджено відповідними компетентними органами. В іншому випадку сторони не мають права посилатися на обставини непереборної сили як на причину невиконання обов`язків за Договором. Строк дії обставин непереборної сили підтверджується довідкою Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України).

6.9.2. Якщо обставини непереборної сили триватимуть понад 6 місяців, то кожна із сторін матиме право в односторонньому порядку розірвати Договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше, ніж за 20 днів до очікуваної дати розірвання (пункт 6.3 Договору).

6.9.3. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надіслав відповідачу лист від 06.03.2022 №1001ВИХ-ВС-22-96 «Повідомлення щодо форс-мажорних обставин», в якому посилався на лист ТПП України від 28.02.2022.

6.9.4. В свою чергу відповідач 16.03.2022 надав відповідь на лист позивача та просив розглянути можливість надати йому можливість продовжувати виконувати роботу за Договором.

6.9.5. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виснував таке:

- як вбачається зі змісту листа відповідача від 16.03.2023 №DN/114/2022, жодного повідомлення про настання форс-мажорних обставин зі сторони відповідача здійснено не було:

- отже, відповідач не повідомляв позивача у визначений пункту 6.2 Договору строк про настання форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання Договору з належним підтвердженням таких обставин, що позбавляє відповідача можливості також посилатися на форс-мажорні обставини відповідно до умов Договору;

- лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому, відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням.

6.9.6. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, враховав, що відповідачем надано до суду Сертифікат №2600-23-1511 Івано-Франківської Торгово-промислової палати від 29.03.2023 про форс-мажорні обставини, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) представництву «Техмадекс сполка акцийна» щодо обов`язку (зобов`язання, а саме: відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Договору виконати в повному обсязі на умовах Договору відповідно до проектно-кошторисної документації роботи за об`єктом «Реконструкція загальностанційної системи керування головного щита управління - 1 та системи автоматичного керування газоперекачувальними агрегатами №2, 7 компресорного цеху №1 дотискувальної компресорної станції «Більче- Волиця» Стрийського виробничого управління підземного зберігання газу (Будівельні роботи а поточний ремонт») у термін до 18.10.2022 за Договором, укладеним з Товариством, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 24.02.2022, дата закінчення - тривають на 29.03.2023.

6.9.7. Суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки, пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що строк дії обставин непереборної сили підтверджується довідкою ТПП України, тому сертифікат Івано-Франківської торгово-промислової палати №2600-23-1511 не може засвідчувати такі обставини.

6.9.8. Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відхилив доводи відповідача про належне повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин відповідно до умов Договору та підтвердження ним настання форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання Договору в зазначений термін.

6.10. Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суди попередніх інстанцій вказали, зокрема, таке.

6.10.1. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд першої інстанції зазначив, що неустойка підлягає стягненню за сам факт допущення порушень зобов`язань, визначених Договором, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки.

6.10.2. При цьому, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, врахував, що ціна Договору становить 102 919 042,80 грн (відповідно до додаткової угоди №3), а сума нарахованої позивачем відповідачу неустойки становить: пеня - 18 834 184,83 грн, що складає менше 19% від ціни Договору та штраф у сумі 10 291 904,28 грн, що складає лише 10% він ціни Договору.

6.10.3. Суд першої інстанції, також, звернув увагу, що позивач є таким самим господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

6.10.4. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відсутні.

6.10.5. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, таке:

- у силу умов Договору відповідач самостійно несе ризик виконання робіт в повному обсязі відповідно до проектно-кошторисної документації за об`єктом під час здійснення своєї господарської діяльності. Підрядник зобов`язаний, зокрема, відшкодувати відповідно до законодавства та Договору завдані замовнику збитки. Підрядник має право залучати, у разі потреби, до виконання спеціальних видів (обсягів) робіт субпідрядника (-ів) [пункти 1.1, 5.3.12, 5.4.1 Договору];

- за наведеного, враховуючи також лише часткове, на 18,51%, виконання підрядником умов Договору, беручи до уваги продовження замовником строків виконання робіт підрядником з 335 до 392 днів, про що сторонами укладено додаткову угоду від 29.06.2022 №2, з урахуванням того, що питання наявності або відсутності у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, вирішується судом на власний розсуд, колегією суддів апеляційної інстанції визнаються обґрунтованими висновки місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, позаяк відповідачем не доведено належними та допустимими доказами поважність причин неналежного виконання зобов`язань за Договором та причинних наслідків, винятковості даного випадку.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/8683/23 на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 03.06.2024 у зв`язку з відпусткою судді Ємця А.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8683/23, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.

7.3. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 15.07.2024 у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8683/23, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Ємець А.А.

7.4. Від позивача 15.07.2024 до Суду надійшли додаткові пояснення.

7.5. Від відповідача 15.07.2024 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

7.6. Суд протокольною ухвалою від 16.07.2024 долучив вказані пояснення, з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.7. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.8. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

8.6.1. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.6.2. Верховний Суд звертається до постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц , в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.6.2.1. Отже, висновок щодо застосування норми права здійснений Верховним Судом - це висновок сформульований Верховним Судом (Верховним Судом України) внаслідок казуального тлумачення норми права при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду (Верховного Суду України), прийнятої за наслідками такого розгляду, який обов`язковий для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.6.3. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №910/12405/21, від 21.03.2023 у справі №908/125/18, від 19.04.2023 у справі №921/64/22, від 06.06.2023 у справі №914/217/22, від 09.04.2024 у справі №910/6316/23).

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.8. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.9. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.10. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.11. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.12. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.13. Слід зазначити, що Товариство у касаційній скарзі посилається на низку судових рішень Верховного Суду, які вказані у пункті 4.1 цієї постанови.

8.13.1. На думку скаржника судами попередніх інстанцій прийнято оскаржувані судові рішення без врахування таких правових позицій:

- щодо того, що ненадання замовником належної проектної документації, необхідної для виконання робіт, виключає застосування до виконавця штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань у строк, визначений в договорі підряду (справи №910/6207/22, №904/330/19, №911/728/18);

- щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України (справи №6-100цс14, №925/577/21, №904/907/22, №910/10675/21, №910/14591/21, №911/2269/22);

- стосовно доктрини venire contra factum proprium [заборона суперечливої поведінки] (справа №461/9578/15-ц);

- щодо застосування статей 80, 236 ГПК України [суд не дослідив зібрані у справі докази та суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи] (справи №910/6981/19, №924/233/18, №46/603, №909/722/14).

8.14. Предметом розгляду у цій справі є стягнення пені та штрафу за договором підряду, які нараховані у зв`язку з простроченням підрядника, а саме не виконання робіт в обумовлений сторонами строк.

8.14.1. Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що суди виходили, зокрема з обставин, що встановили:

- підрядник відповідно до умов Договору мав виконати роботи протягом 392 днів, тобто останнім днем виконання робіт є 18.10.2022, що мало бути підтверджено актом приймання-передачі. Проте, підрядником порушенні строки виконання робіт, що підтверджується такими документами….;

- у силу умов Договору відповідач самостійно несе ризик виконання робіт в повному обсязі відповідно до проектно-кошторисної документації за об`єктом під час здійснення своєї господарської діяльності. Підрядник зобов`язаний, зокрема, відшкодувати відповідно до законодавства та Договору завдані замовнику збитки; - підрядник має право залучати, у разі потреби, до виконання спеціальних видів (обсягів) робіт субпідрядника (-ів) [пункти 1.1, 5.3.12, 5.4.1 Договору];

- відповідач 16.03.2022 надав відповідь на лист позивача та просив розглянути можливість надати йому можливість продовжувати виконувати роботу за Договором, тощо (дивись розділ 6 цієї постанови).

8.14.2. Також, предметом судового розгляду було клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій і суди виходили, зокрема, і з такого:

- позивач є таким самим господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності;

- відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відсутні;

- враховуючи також лише часткове, на 18,51%, виконання підрядником умов Договору, беручи до уваги продовження замовником строків виконання робіт підрядником з 335 до 392 днів, про що сторонами укладено додаткову угоду від 29.06.2022 №2, з урахуванням того, що питання наявності або відсутності у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, вирішується судом на власний розсуд, колегією суддів апеляційної інстанції визнаються обґрунтованими висновки місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, позаяк відповідачем не доведено належними та допустимими доказами поважність причин неналежного виконання зобов`язань за Договором та причинних наслідків, винятковості даного випадку, тощо.

8.15. Що ж до справ №910/6207/22, №904/330/19, №911/728/18, то слід зазначити таке.

8.16. Предметом розгляду справи №910/6207/22 було:

- стягнення заборгованості за договором підряду на виконання будівельних робіт, інфляційних втрат і пені (первісний позов);

- стягнення пені та штрафу, які нараховані у звязку з порушенням строків встановлених договором підряду (зустрічний позов).

8.16.1. У постанові від 08.08.2023 у справі №910/6207/22 Верховний Суд, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав, зокрема, таке:

«Верховний Суд, у постанові від 12.07.2023 у справі №904/8883/21, підтвердив висновок щодо застосування статей 612, 613 Цивільного кодексу у підрядних правовідносинах, який було раніше викладено Верховним Судом у справах №916/693/21, №910/2711/20, №910/6217/19. Згідно із яким Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів підряду як зі сторони замовника, так і підрядника, суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами підрядного зобов`язання діям на його виконання у їх сукупності»;

«Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Сервіс Євробуд" неодноразово наголошувалось, що ним не було виконано роботи у встановлений договором строк у зв`язку із несвоєчасним виконанням замовником свого обов`язку щодо постачання матеріалів. На підтвердження даних обставин позивач за первісним позовом долучив до матеріалів справи копії: видаткової накладної №5079301 від 26.11.2021 (т. 2 а. с. 77); акта №3/1 прийому-передачі змонтованого матеріалу від 31.12.2021, згідно із яким підрядник отримав від замовника для подальшого монтажу матеріали (т. 1 а. с. 42); акта № 4/1 прийому-передачі змонтованого матеріалу від 05.01.2022, згідно із яким підрядник отримав від замовника для подальшого монтажу матеріали (т. 2 а. с. 13); акта №5/1 прийому-передачі змонтованого матеріалу від 10.01.2022, згідно із яким підрядник отримав від замовника для подальшого монтажу матеріали (т. 1 а. с. 55); акта №1/1 прийому-передачі змонтованого матеріалу від 11.01.2022, згідно із яким підрядник отримав від замовника для подальшого монтажу матеріали (т. 1 а. с. 60)»;

«Однак, суди попередніх інстанцій, в порушення положень статей 238, 282 Господарського процесуального кодексу України, взагалі не надали оцінки зазначеним доводам та доказам позивача первісним позовом (не відхилили та не спростували їх)»;

«Отже, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні первісного позову, виходили виключно із встановлених обставин порушення виконання договору підрядником в погоджений договором строк, тим самим залишивши поза увагою дослідження своєчасності виконання як підрядником, так і замовником своїх зобов`язань в сукупності, можливість виконання робіт підрядником пов`язаного з виконанням своїх зобов`язань замовником».

8.17. Слід зазначити, що у суді першої інстанції у цій справі у відзиві на позовну заяву доводи відповідача зводилися до такого:

- настання обставин непереборної сили, що обумовили прострочення виконання зобов`язань за Договором за відсутності вини виконавця;

- відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій у зв`язку з припиненням строку дії Договору;

- наявність підстав для зменшення розміру нарахованих пені та штрафу.

8.17.1. У подальшому в апеляційній скарзі відповідач зазначив доводи означені вище та вказав на те, що рішення суду першої інстанції в порушення вимог статей 236, 238 ГПК України не містить оцінки доводам і доказам відповідача щодо:

- наявності обставин, які зумовили збільшення строків виконання робіт не з вини відповідача;

- дій позивача, які призвели до затягування строків виконання робіт;

- відсутності належної правової підстави для нарахування штрафних санкцій;

- наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

8.18. Водночас, зі змісту оскаржуваних судових рішень у цій справі вбачається, що суди попередніх інстанцій надали оцінку доводам Компанії, які були заявлені під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

8.19. Отже, фактично питання стосовно ненадання (погодження) проєктно-кошторисної документації замовником виникло на стадії касаційного розгляду, що не узгоджується з частиною третьою статті 300 ГПК України.

8.20. Предметом розгляду справи №904/330/19 було:

- стягнення пені та зобов`язання виконати роботи у повному обсязі та на умовах згідно з договором підряду (первісний позов);

- стягнення безпідставно набутих коштів і пені (зустрічний позов).

8.20.1. Скаржник з постанови Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №904/330/19 наводить таку цитату:

« 4.5. В касаційній скарзі позивач посилається на те, що підрядник отримав проектно-кошторисну документацію, що має позитивний експертний звіт, без зауважень. Роботи повинен був виконати за допомогою своєї техніки, і тому посилатись на необхідність використання іншої техніки, ніж передбачена проектно-кошторисною документацією, підрядник в якості затримки виконання робіт не міг. Дозволи відповідно до державних будівельних норм щодо виконання робіт в охоронних зонах магістральних та міжпромислових трубопроводів повинен був отримувати підрядник як організація, що виконує роботи.

Проте вказані посилання не спростовують висновків судів щодо прострочення замовника, оскільки в проектно-кошторисній документації повинно бути передбачено всі умови виконання робіт, всі технічні відомості щодо місця виконання робіт, всі інженерно-технічні рішення для виконання робіт, проекті розрахунки. Однак, як з`ясувалось при виконанні робіт, проектно-кошторисна документація не в повній мірі відповідала фактичних обставинам, тому потребувала змін, про що замовник повідомлявся, і вказані зміни до проектної документації вносились. Отримання певних дозволів, що затримує виконання робіт через те, що вони не були передбачені проектною документацією, також повинно було бути передбачено в у вказаній документації.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів про те, що саме через недосконалість вказаної документації, відповідно до якої підрядник виконує роботи, сталась неочікувана затримка виконання робіт.

Отже, оскільки замовник повинен був надати проектно-кошторисну документацію підряднику 23.06.2018, а зміни до документації були внесені 25.10.2018, то прострочення замовника, як вказав апеляційний суд, більше, ніж на 2 місяці відстрочило обов`язок підрядника виконати роботи у передбачений у договорі строк також на вказаний термін.

Тому вказані роботи не могли бути виконані у грудні 2018.

Таким чином на період, за який замовник нарахував пеню (з 29.12.2018 по 17.01.2019), підрядник не був таким, що прострочив і відповідно у замовника не було підстав її нараховувати у зв`язку з пропущенням строків виконання робіт за

Договором».

8.20.2. Втім, вказане у пункті 8.20.1 цієї постанови не є висновком щодо застосування норми права, а є висновками стосовно відсутності прострочення підрядника та відсутності у замовника підстав для нарахування пені, які зроблені з урахуванням встановлених судами конкретних обставин справи.

8.21. Предметом розгляду справи №911/728/18 було стягнення неустойки за договором про закупівлю робіт, яка нарахована у зв`язку з тим, що відповідач лише частково виконав роботи, а також порушив строки виконання робіт.

8.21.1. У постанові від 14.01.2019 у справі №911/728/18 Верховний Суд, передаючи справу на новий розгляд, зазначив таке:

«Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 844 ЦК України, кошторис набирає чинності та стає частиною договору з моменту підтвердження його замовником. Відповідно до частини 1 статті 875 ЦК України. за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації. Отже, проектно-кошторисна документація стає частиною договору з моменту її підтвердження замовником і тільки після цього підрядник може приступати до виконання підрядних робіт. Відтак, прострочення замовника з погодженням проектно-кошторисної документації може бути підставою для звільнення підрядника від відповідальності за неналежне виконання прийнятих зобов`язань згідно з частиною 4 статті 612 ЦК України. Разом з тим, зазначених доводів відповідача про допущене прострочення позивачем погодження проектно-кошторисної документації та звільнення у зв`язку з цим від відповідальності відповідача за порушення строків виконання підрядних робіт суди належним чином не дослідили, оскільки не встановили моменту остаточного погодження замовником проектно-кошторисної документації та отримання її відповідачем як складової частини договору підряду».

8.21.2. Втім, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що загальна сума виконаних робіт за Договором складає 19 052 498,90 грн, тобто підрядник приступив до виконання робіт і частково виконав їх, а також виходив з умов Договору (дивись розділ 6 цієї постанови), що є свідченням відсутності у нього питань стосовно проєктно-кошторисної документації.

8.21.3. Таким чином, зважаючи на обставини, встановлені судами у справі №911/728/18 і даній справі, правовідносини у вказаних справах є неподібними за змістовним критерієм, ураховуючи особливості вказаних справ, підстав і предмету позову, доказової бази, аргументів та доводів сторін.

8.22. Відтак, проаналізувавши зміст наведених скаржником постанов Верховного Суду, а саме №910/6207/22, №904/330/19 і №911/728/18 за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, з огляду на відмінність фактичних обставин справ, доказової бази і доводів сторін, хоч і за однакового правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

8.23. Також, скаржник посилався на неврахування висновків, викладених у справах №6-100цс14, №925/577/21, №904/907/22, №910/10675/21, №910/14591/21, №911/2269/22 щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України.

8.24. Предметом розгляду справи №6-100цс14 було стягнення заборгованості за договором позики.

8.25. Предметом розгляду справи №925/577/21 було стягнення пені та штрафу, які нараховано за договором на влаштування зовнішнього огородження та покрівлі даху з сандвіч-панелей.

8.26. Предметом розгляду справи №904/907/22 було стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу.

8.27. Предметом розгляду справи №910/10675/21 було стягнення пені та штрафу, які нараховані у зв`язку простроченням відповідачем поставки товару відповідно до договору про закупівлю форменого одягу.

8.28. Предметом розгляду справи №910/14591/21 було стягнення пені за порушення строків надання послуг, штрафу за прострочення надання послуг понад 30 днів, штрафних санкцій за порушення терміну погашення попередньої оплати, які нараховані за державним контрактом на виконання робіт (надання послуг).

8.29. Предметом розгляду справи №911/2269/22 було стягнення пені та штрафу, які нараховані за договором закупівлі робіт з виготовлення (ремонту) обладнання.

8.30. Предметом розгляду справи №461/9578/15-ц було скасування наказу, зобов`язання привести у попередній стан горище будинку, не чинити перешкод у користуванні горищем, визнання права на частку горища.

8.31. Предметом розгляду справи №910/6981/19 було стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав.

8.32. Предметом розгляду справи №924/233/18 було стягнення заборгованості за договором поставки молока, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

8.33. Предметом розгляду справи №46/603 було визнання укладеним договору зберігання природного газу у редакції, запропонованій позивачем.

8.34. Предметом розгляду справи №909/722/14 було визнання права власності на будівельні матеріали та збудованої з них конструкції на фундаменті, що включені до ліквідаційної маси боржника; виключення з ліквідаційної маси банкрута вказаного майна; зобов`язання упорядкувати/відновити усю документацію щодо маси ліквідаційного майна та його складових частин, у справі про банкрутство.

8.35. Як убачається зі змісту касаційної скарги, доводи скаржника в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, стосовно справ вказаних у пункті 8.23 цієї постанови, узагальнено зводяться, зокрема, до неправильного застосовування судами попередніх інстанцій приписів частини третьої статті 551 ЦК України, а висновки судів попередніх судових інстанцій в частині відмови у зменшені розміру штрафних санкцій, на думку Компанії, не відповідають приписам наведеної норми.

8.36. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника Верховний Суд виходить, окрім міркувань, означених у пунктах 8.5 -8.12 цієї постанови, та встановлених судами попередніх інстанцій обставин вказаних у розділі 6 та пункті 8.14.4 цієї постанови, також із такого.

8.37. Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями ГК України та ЦК України.

8.38. Так, главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

8.39. За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

8.40. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

8.41. Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.42. Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

8.43. За приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

8.44. Згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

8.45. Статтею 233 ГК України також передбачено, що якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

8.46. Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, частини першої статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

8.47. Висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово та послідовно викладався Верховним Судом.

8.48. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

8.49. При цьому, Суд зазначає, що ні у зазначеній нормі, ані в чинному законодавстві України не міститься перелік виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

8.50. Зокрема, Верховний Суд зазначав, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

8.51. У аспекті порушених у касаційній скарзі питань Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22.

8.51.1. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

8.51.2. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

8.51.3. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

8.51.4. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

8.52. Колегія суддів також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

8.53. Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення у справі, яка переглядається, дослідивши та оцінивши відповідні аргументи щодо суті спору і докази сторін у відповідності до положень статей 86, 210 ГПК України, встановивши обставини справи щодо наявності підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій у зв`язку з порушенням ним договірних зобов`язань та відсутності підстав для зменшення суми пені, виходили з мотивів і аргументів, які містяться в оскаржуваних судових рішеннях.

8.54. Суд, ураховуючи підстави касаційного оскарження, виходить з того, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки, кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

8.55. Отже, проаналізувавши зміст наведених скаржником постанов Верховного Суду (дивись пункт 8.23 цієї постанови) за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, з огляду на відмінність фактичних обставин справ, доказової бази і доводів сторін, хоч і за однакового правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

8.56. З огляду на зазначене в пунктах 8.30 - 8.34 цієї постанови Суд, у результаті аналізу змісту судових рішень у даній справі та у справах №461/9578/15-ц, №910/6981/19, №924/233/18, №46/603, №909/722/14, дійшов висновку, що спірні правовідносини у вказаних справах, з урахуванням предмету та підстав позову, за правовим регулюванням і кваліфікацією, у контексті змістовного критерію не є подібними та зауважує те, що доктрина venire contra factum proprium [заборона суперечливої поведінки] і приписи норм статей 80, 236 ГПК України мають загальний характер, втім з огляду на особливості та індивідуальності кожної конкретної справи, результат їх застосування не є подібним.

8.57. Верховний Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.58. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.59. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.60. Колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.

8.61. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

8.62. Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення [постанови Верховного Суду від 03.03.2019 у справі №925/74/19; від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та інші], та визначення розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, що вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі №916/878/20 та інші).

8.63. Враховуючи вже усталену та сформовану судову практику щодо критеріїв застосування норм статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, роль Верховного Суду полягає у з`ясуванні того, чи (1) відповідно до конкретних обставин справи спосіб застосування цих норм та наслідки їх тлумачення є такими, що реалізація (чи навпаки не реалізація) судами першої та апеляційної інстанцій права на зменшення розміру штрафних санкцій очевидно не узгоджується із зазначеним загальним принципом справедливого розгляду, та чи (2) допущено судами порушення норм статей 551 ЦК України, 233 ГК України та 86, 210 ГПК України, а висновки судів не заснованими у відповідності до застосування цих норм права.

8.64. У цьому контексті необхідно, зокрема, враховувати виконання судами обов`язку щодо мотивування оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для зменшення пені, а також межі розгляду справи судом касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №921/481/22).

8.65. Колегія суддів вважає, що місцевий та апеляційний господарські суди оцінили подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності. Суди попередніх інстанцій дали оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, що відповідає приписам частини другої статті 86 ГПК України.

8.66. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.67. З урахуванням наведеного, встановивши неподібність правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.68. Слід зазначити, що касаційне провадження у даній справі також відкрито за касаційною скаргою на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.69. Так, скаржник вказує, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: частини першої статті 631 ЦК України щодо можливості застосування умов договору до відносин, які виникають після припинення строку дії договору, якщо договором передбачено, що вказані умови діють лише протягом строку дії договору.

8.70. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.71. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.72. Позивач вказує, що посилання відповідача на нібито відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права, а саме частини першої статті 631 ЦК України, у подібних правовідносинах, є абсолютно безпідставними, оскільки, є сформована усталена правова позиція Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 631 ЦК України, яка викладена у таких постановах: від 21.12.2016 у справі №905/2187/13 (постанова Верховного Суду України); від 19.05.2020 у справі №910/9167/19; від 09.04.2020 у справі №910/4962/18; від 19.03.2019 у справі №916/626/18; від 13.02.2018 у справі №910/123/17; від 04.05.2018 у справі №927/333/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17.

8.73. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

8.74. Так, Верховний Суд України у постанові від 21.12.2016 у справі №905/2187/13 дійшов висновку, що закінчення строку дії договору не припиняє невиконаного зобов`язання між сторонами. Близька за змістом правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/9167/19.

8.75. У постанові від 09.04.2020 у справі №910/4962/18 Верховний Суд вказав, що поряд з належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Отже, на думку Верховного Суду зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

8.76. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи спір про повернення попередньої оплати за договором підряду у постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, виклала правову позицію, відповідно до якої за приписами статей 509, 598, 599, 631 ЦК України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

8.77. У постанові від 19.03.2019 у справі №916/626/18 Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати незважаючи на закінчення строку дії договору (аналогічну правову позицію викладено також у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/123/17 та від 04.05.2018 року у справі №927/333/17).

8.78. З огляду на викладене вище, Судом вже було надано правовий висновок стосовно застосування частини першої статті 631 ЦК України, у тому числі, у правовідносинах, які виникли з договору підряду (дивись постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

8.79. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

8.80. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №910/8683/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, в силу приписів пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України.

8.81. Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункти 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України, то слід зазначити таке.

8.82. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.83. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.84. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, від 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, тощо.

8.85. Проте, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстав касаційного оскарження, визначених у пунктах 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість таких підстав касаційного оскарження.

8.86. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

8.87. Так, скаржник, мотивуючи пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України вказує, зокрема, таке:

- під час розгляду в суді апеляційної інстанції Відповідач отримав від проектної організації ТОВ «ГЕОГАЗЦЕНТР» лист від 12.02.2024 №41, в якому повідомлялось, що ТОВ «ГЕОГАЗЦЕНТР» в березні 2023 році була здійснена розробка змін до проектної документації, відповідно до якої повинні були бути здійснені роботи за Договором;

- відповідач у зв`язку з цим заявляв клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи щодо технічної можливості виконання робіт по Договору без внесення змін до проектної документації, яке було здійснено вже після закінчення строку дії Договору;

- також, відповідач заявляв клопотання про витребування від позивача змін до проектної організації, виготовлених ТОВ «ГЕОГАЗЦЕНТР»;

- суд апеляційної інстанції залишив вказані клопотання без розгляду, пославшись на те, що клопотання повинні були бути надані протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження від 11.12.2023;

- отже, оскільки, подання відповідачем клопотань про проведення експертизи та про витребування змін до проектної документації було об`єктивно неможливим до отримання від проектної організації інформації про існування вказаних змін, залишення поданих відповідачем клопотань, на думку скаржника, було безпідставним та призвело до неповного з`ясування обставин, які безпосередньо впливали на вирішення спору.

8.88. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотань відповідача, виходив, зокрема, з такого:

- у резолютивній частині ухвали Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі від 11.12.2023 запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали, а також вказано, що заяви, клопотання та інші документи, подані після закінчення процесуальних строків, встановлених ухвалою, залишаються без розгляду;

- 14.12.2023 представником відповідача надіслано на адресу Північного апеляційного господарського суду заяву про обізнаність про розгляд апеляційної скарги відповідно до ухвали апеляційного суду від 11.12.2023;

- відповідно до частини третьої статті 169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом;

- згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом;

- за змістом статті 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду;

- пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки;

- таким чином, пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи у разі, якщо суд визнає наведені причини пропуску цього строку поважними;

- відповідачем у поданих до суду клопотаннях про витребування у АТ "УКРТРАНСГАЗ" копій документів та про призначення у справі будівельно-технічної експертизи не заявлено клопотання про поновлення строку на їх подання;

- за цих обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вирішила залишити без розгляду клопотання апелянта про витребування у АТ "УКРТРАНСГАЗ" копій документів, що зазначені в клопотанні від 01.04.2024 та про призначення у справі будівельно-технічної експертизи;

- аналогічна правова позиція щодо залишення клопотання без розгляду за відсутності заяви, яка б стосувалася недотримання встановленого для його подання строку, викладена у постанові Верховного Суду від 01.11.2022 у справі №916/770/19;

- щодо клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи листа від 14.02.2024 №41 ТОВ «Геогазцентр» та листа від 27.03.2024 №1001ВИХ-24-2031 АТ "УКРТРАНСГАЗ", апеляційним судом зазначено, що відповідно до частин першої та третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього;

- наведені положення ГПК України пов`язують вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи";

- прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність (постанова Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №910/18264/20);

- отже, у розумінні наведених процесуальних норм саме суд апеляційної інстанції має оцінити винятковість випадку прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження (аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.06.2023 №910/16181/18);

- при цьому, сам по собі факт отримання стороною відповідних доказів після прийняття рішення судом першої інстанції не є винятковим випадком для їх прийняття на стадії апеляційного оскарження за відсутності доказів неможливості отримання таких доказів до моменту постановлення рішення місцевим господарським судом;

- у наведеному клопотанні про долучення доказів апелянт посилається на їх отримання вже після подання апеляційної скарги;

- втім, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції вказані відповідачем у клопотанні причини пропуску подання нових доказів не є поважними, позаяк, по-перше, адвокатські запити адвокатського об`єднання «ВіннерЛекс» від 05.02.2024 та від 18.03.2024 в інтересах TECHMADEX SPOLKA AKCYJNA сформовані в межах представництва у справі №910/8683/23, по-друге, до відповідного клопотання долучені: лист TECHMADEX SPOLKA AKCYJNA в особі «Представництва «ТЕХМАДЕКС СПОЛКА АКЦИЙНА» від 31.05.2022, лист АТ "УКРТРАНСГАЗ" від 21.03.2023 та лист ТОВ «Геогазцентр» від 28.03.2023, що, відповідно, не обмежувало відповідача у справі звертатися з відповідними адвокатськими запитами через адвокатське об`єднання «ВіннерЛекс» до моменту прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі;

- з урахуванням наведеного та того, що відповідачем не доведено наявність обставин, які б унеможливлювали своєчасне подання вищенаведених доказів до суду першої інстанції, враховуючи відсутність підстав для поновлення відповідачу пропущеного ним процесуального строку на подання нових доказів після відкриття апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на приписи статей 118, 119, 169, 269 ГПК України, дійшла висновку про залишення без розгляду клопотання про долучення до матеріалів справи листа від 14.02.2024 №41 ТОВ «Геогазцентр» та листа від 27.03.2024 №1001ВИХ-24-2031 АТ "УКРТРАНСГАЗ"

8.89. Отже, суд апеляційної інстанції навів мотиви та обґрунтування залишення без розгляду клопотань відповідача, а тому підстава касаційного оскарження, а саме пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України не знайшла свого підтвердження.

8.90. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.91. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.92. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки, встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.93. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції відсутні.

8.94. Верховний Суд вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.95. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.96. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.97. Слід зазначити, що в силу приписів частини другої статті 309 ГПК України формальні порушення не можуть бути підставою для скасування з формальних міркувань правильного по суті і законного рішення.

8.98. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах і приймає письмові, усні пояснення в тій мірі, в якій вони узгоджуються з мотивуванням цієї постанови.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

9.3. З огляду на викладене у пунктах 8.3 - 8.78, 9.1 - 9.2 цієї постанови, касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1 і 3 частини другої статті 287 ГПК України, слід закрити.

9.4. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.5. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.6. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії в частині підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладаються на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії в частині підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 310 ГПК України, касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою TECHMADEX SPOLKA AKCYJNA в особі «Представництва «ТЕХМАДЕКС СПОЛКА АКЦИЙНА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у справі №910/8683/23 з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу TECHMADEX SPOLKA AKCYJNA в особі «Представництва «ТЕХМАДЕКС СПОЛКА АКЦИЙНА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у справі №910/8683/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у справі №910/8683/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець