номер провадження справи 22/137/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2024 Справа № 908/1617/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

Розглянувши без виклику учасників справи матеріали справи № 908/1617/24

за позовом: Акціонерного товариства Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут Енергопроект (61005, м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 10/12)

до відповідача: Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 208 949,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

03.06.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява (вих. № 22110-927 від 03.06.2024) Акціонерного товариства Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут Енергопроект до відповідача: Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 112006,26 грн. основного боргу; 7581,89 грн. 3% річних, нарахованих за період із 01.03.2022 по 01.06.2024; 34814,74 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період із березня 2022 по квітень 2024; 54547,05 грн. пені, нарахованої за період із 01.03.2022 по 30.06.2023.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 11023/21/19-121-08-21-10622 від 02.09.2021, а саме: несплатою суми 112006,26 грн. за виконані роботи, виконання яких підтверджується підписаним сторонами актом № 1 від 29.12.2021.

05.08.2024 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (з окремих питань). Не погодився з доводами відповідача щодо того, що строк оплати суми ПДВ за договором не настав. На виконання договору позивач за актом № 1 від 29.12.2021 здійснив реєстрацію податкової накладної № 35 від 29.12.2021 в ЄРПН 14.01.2022 на суму ПДВ 20%. Документ був прийнятий. Положення договору не розподіляють вартість самих послуг та суму ПДВ, що підлягає сплаті. Доводи відповідача про наявність у спірних відносинах форс-мажорних обставин є безпідставними. Відповідачем проігноровано, що розрахунок пені позивачем здійснено саме до 30.06.2023, що відповідає приписам діючого законодавства. Відповідач не надав клопотання про зменшення пені та 3% річних, про це заявлено лише в мотивувальній частині відзиву.

06.08.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява про розподіл судових витрат, згідно якої просив стягнути з відповідача 2507,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

24.06.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Визнав укладення договору № 11023/21/19-121-08-21-10622 від 02.09.2021. Позивачем не надано належних доказів виконання п. 2.3 вказаного договору щодо надання відповідачу податкової накладної на електронну адресу відповідача. Строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості виконаних робіт у сумі 18667,71 грн. ПДВ у договорі не встановлений. Вимога щодо сплати частини вартості виконаних робіт у сумі 18667,71 грн. відповідачу не надходила, отже строк оплати цієї частини вартості виконаних робіт не настав. Оскільки станом на поточну дату форс-мажорні обставини (військова агресія проти України), що підтверджені листом ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, тривають, зобов`язання відповідача з оплати виконаних робіт відстрочується на час їх дії, тобто не є простроченими. Отже, вимога про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені є необґрунтованою. Підстави для нарахування та стягнення пені за період, більше ніж 6 місяців після закінчення дії карантину, вважає відсутніми. У діях відповідача відсутня вина, оскільки своєчасному та належному виконанню ним грошового зобов`язання перешкоджають форс-мажорні обставини. У разі задоволення позовних вимог, просив звільнити відповідача від відповідальності в зв`язку з відсутністю вини або зменшити розмір пені та 3% річних до мінімально можливого в умовах воєнного стану.

07.08.2024 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на додаткові пояснення (з окремих питань). Позивачем не надано належних доказів на підтвердження надання позивачем та отримання відповідачем оформленої та зареєстрованої податкової накладної на електронну адресу відповідача. Лише реєстрація позивачем податкової накладної в ЄРПН не є підставою для здійснення відповідачем оплати частини вартості виконаних робіт у сумі 18667,71 грн. Настання для відповідача форс-мажорних обставин є загальновідомим фактом та не потребує доказування.

07.08.2024 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про розподіл судових витрат.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 03.06.2024 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1617/24 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1617/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 10.06.2024, що підтверджується відповідними довідками.

Оскільки розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

У зв`язку з перебуванням судді Ярешко О.В. у відпустці по 15.08.2024, рішення по суті ухвалено судом 16.08.2024.

4. Обставини справи, встановлені судом та докази що їх підтверджують

02.09.2021 між Акціонерним товариством Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут Енергопроект (підрядник, позивач у справі) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, правонаступником якого є Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (замовник, відповідач у справі), укладено договір на виконання робіт № 11023/21/19-121-08-21-10622.

Відповідно до п. 1.1 договору, підрядник, за дорученням замовника та за його плату, зобов`язується виконати проєктні роботи: «Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок 4. Турбінне відділення. Заміна комплектних трансформаторних підстанцій типу КТПВП. СНЕ ТВ. Коригування проєктної документації». Код згідно з ДКПП ДК 016:2010-71.12.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість робіт за договором складає 143012,00 грн., крім того ПДВ 20%: 28602,40 грн., разом: 171614,40 грн.

Згідно з п. 2.3, оплата виконаних робіт здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі акта здачі-приймання виконаних робіт, підписаних обома сторонами, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника, протягом 60 календарних днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт. Оплата замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Підтвердженням належного виконання робіт за договором є підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 5.6).

За пунктом 5.8 договору, підрядник, що є платником ПДВ, зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог законів України.

У цьому пункті зазначена електронна адреса підрядника для листування (електронного адміністрування) в межах виконання ПКУ та цього договору.

Згідно п. 6.2, за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

У випадку відсутності реєстрації в ЄРПН підрядником електронної податкової накладної у встановлений ПК України строк, замовник має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену п. 2.1 цього договору, на суму ПДВ, від вартості послуг, по яким допущене таке невиконання (п. 6.5).

У разі настання форс-мажору зобов`язання сторін за цим договором відсуваються на час його дії (п. 9.2).

Сторона, що потрапила під дію форс-мажору, відповідно п. 9.3 договору, зобов`язана не пізніше 10 днів з моменту його настання або припинення повідомити іншу сторону про настання або припинення обставин, які заважають виконанню цього договору.

Дія форс-мажорних обставин підтверджується відповідно до діючого законодавства України (п. 9.5).

Згідно п. 11.1, договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що залишились невиконаними.

До договору сторонами підписані відповідні додатки, зокрема, договірна ціна, згідно якої вартість робіт становить 143012,00 грн., ПДВ: 28602,40 грн., разом: 171614,40 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору між сторонами підписано акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 29.12.2021, згідно якого позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи за договором; вартість виконаних робіт по акту: 93338,55 грн., ПДВ 20%: 18667,71 грн., всього з ПДВ: 112006,26 грн.; підлягає перерахуванню: 112006,26 грн.

14.01.2022 в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем зареєстровано податкову накладну № 35 від 29.12.2021 щодо виконаних робіт на суму 93338,55 грн., ПДВ 20%: 18667,71 грн.

Згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної, документ прийнято, загальна сума з ПДВ - 112006,26 грн.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 2.3 договору, останнім днем строку оплати виконаних робіт на суму 112006,26 грн. було 28.02.2022.

Укладення вказаного вище договору, підписання акту здачі-приймання виконаних робіт та виконання позивачем робіт за договором на суму 112006,26 грн. відповідач підтвердив у письмовому відзиві.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Між сторонами в справі підписаний акт № 102 звірки взаємних розрахунків станом на 28.02.2023, в якому відображена заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 112006,26 грн. за договором № 11023/21/19-121-08-21-10622 від 02.09.2021.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 887 ЦК України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, позивач виконав роботи за договором на загальну суму 112006,26 грн. з ПДВ, про що між сторонами було підписано акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 29.12.2021.

Відповідач не заперечив виконання позивачем вказаних робіт.

Відповідно до умов договору, за вказаним актом № 1 оплата мала бути здійснена в строк до 28.02.2022 включно.

Доказів оплати суми 112006,26 грн. матеріали справи не містять та сторонами не надані.

Заперечення відповідача щодо не настання строку оплати суми ПДВ у розмірі 18667,71 грн. суд відхиляє, виходячи з такого.

Відповідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Укладеним між сторонами договором (п. 6.7 договору) передбачено, що у випадку відсутності реєстрації в ЄРПН підрядником електронної податкової накладної у встановлений ПК України строк, замовник має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену п. 2.1 цього договору, на суму ПДВ, від вартості послуг, по яким допущене таке невиконання.

Позивачем надані докази реєстрації податкової накладної на суму ПДВ у розмірі 18667,71 грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач даної обставини не заперечив та не спростував.

Виходячи з наведених вище положень податкового законодавства, відповідач мав право надіслати в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримати в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну в електронному вигляді.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 112006,26 грн. основного боргу, позов у цій частині визнається судом обґрунтованим.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем основного грошового зобов`язання. Іншого розміру річних процентів, ніж визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторонами в договорі не визначено.

Суд перевірив складені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат і визнає їх правильними.

Таким чином, 3% річних становить суму 7581,89 грн., інфляційні втрати - 34814,74 грн., які належать до стягнення з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У постанові Верховного Суду від 06.06.2022 у cправі № 908/1133/21 Верховний Суд зазначив, що пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Як визначено в пункті 6.2 договору № 11023/21/19-121-08-21-10622 від 02.09.2021, за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Нараховуючи пеню по 30.06.2023 позивач посилався на п. 7 Прикінцевих положень ГК України, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) встановлений, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, на усій території України з 12.03.2020 та відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651.

Також, посилався на п. 19 Прикінцевих положень ЦК України, згідно якого в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскільки в п. 6.2 укладеного сторонами договору визначено, що нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання, що викладено окремим реченням у цьому пункті, сторонами передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

При цьому, відповідач у відзиві погоджується з тим, що пеня може бути нарахована за період не більше 6 місяців після закінчення карантину.

Пеня нарахована позивачем по 30.06.2023, тобто, по час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Розрахунок пені судом перевірений та визнається правильним, пеня за заявлений позивачем період становить суму 54547,05 грн. Суд враховує, що позивачем при розрахунку пені взято її розмір: 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, як визначено п. 6.2 договору, оскільки сума пені при розрахунку з її розміру: подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, є більшою: 65976,13 грн.

Щодо посилання відповідача на дію форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією проти України, суд зазначає таке.

У контексті приписів ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

Суд зазначає, що лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований Всім кого це стосується, на який посилається відповідач, не є сертифікатом про форс-мажорні обставини у контексті викладених вище положень законодавства.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором. Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Доказів дотримання відповідачем порядку, встановленого договором, щодо повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин із підтвердженням їх настання відповідним сертифікатом ТПП, суду не надано.

Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відтак, відсутні підстави для звільняється відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідач просив зменшити розмір пені та 3% річних до мінімально можливого в умовах воєнного стану. Посилався на захоплення Запорізької АЕС окупаційними військами, внаслідок чого АЕС працює в екстремальних умовах, з вересня 2022 припинено відпуск електроенергії в мережу. До моменту окупації найбільша частка електроенергії вироблялася саме цією АЕС. АТ «НАЕК «Енергоатом» має стратегічне значення для економіки й безпеки держави, належить до об`єктів критичної інфраструктури. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, майно та інфраструктура Запорізької АЕС та інших відокремлених підрозділів відповідача були пошкоджені або знищені. За попередньою оцінкою, вартість цього майна, будівель та споруд компанії становить 32 млрд.грн. Відповідачем втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. За період 2022 року збиток склав 12,4 млрд.грн. За 1 півріччя 2023 року отримані збитки в розмірі 9048641 тис.грн. За 2023 рік отримані збитки в розмірі 11256369 тис.грн. Відповідач продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ЗАЕС, не одержуючи від ЗАЕС жодного доходу. У діях відповідача відсутня вина, оскільки виконанню зобов`язання перешкоджають форс-мажорні обставини.

Позивач проти зменшення заперечив. Просив врахувати, що позивач знаходиться по відношенню до відповідача в більш невигідному становищі. Не отримуючи коштів за виконані та прийняті відповідачем роботи, позивач за рахунок власних ресурсів поніс тягар податкових зобов`язань. Позивач знаходиться в місті Харків, безпосередньо в районі, що потерпав від постійних ракетних обстрілів, внаслідок яких будівля, оргтехніка та робочі місця працівників були пошкоджені. Відповідач не вживав жодних заходів для досудового врегулювання спору, не звертався з пропозиціями реструктуризувати борг, а лише сприяв збільшенню розміру компенсаційних витрат. Позивач звернувся до суду тільки через 2,5 роки очікування оплати від відповідача.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Згідно ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи збитковість підприємства відповідача в 2022 році (коли в останнього настав строк оплати наданих послуг) (збиток склав 12401989 тис.грн.), приймаючи до уваги, що позивачем отримано компенсацію внаслідок знецінення його грошових коштів у вигляді нарахованих інфляційних втрат, втрату відповідачем його виробничих потужностей, що є загальновідомим фактом, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що для позивача мали місце будь-які негативні наслідки (збитки, тощо) через прострочення відповідачем оплати робіт, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, суд вважає за можливе зменшити розмір присуджених до стягнення з відповідача 3% річних та пені на 50 відсотків до суми 31064,48 грн., а саме: 3% річних до суми 3790,95 грн. та пені до суми 57273,53 грн. Суд враховує, що пеня, нарахована позивачем у розмірі 54547,05 грн., та 3% річних у розмірі 7581,89 грн., що разом становить суму 62128,94 грн., складає більше 50% від суми основного боргу (112006,26 грн.), що є несправедливим. Суд також вважає, що зменшення 3% річних та неустойки не матиме негативних наслідків для позивача, оскільки зворотного суду не доведено.

На підставі викладеного вище, позов у цілому задовольняється судом частково.

6. Розподіл судових витрат

Згідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2507,40 грн. стягується з відповідача на користь позивача. Суд зазначає, що часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення розміру процентів річних та пені.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З дотриманням приписів ст. 162 ГПК України, позивачем у позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи 6000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 зазначеного Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Позивачем надано до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги від 05.08.2024 № 04-22, укладеного між АТ Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут ЕНЕРГОПРОЕКТ (клієнт за договором) та Адвокатом Барчук А.В., предметом якого є зобов`язання адвоката здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги клієнту, а клієнт зобов`язався оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Розмір гонорару за надання правничої допомоги за цим договором за встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін. Суми гонорару зазначаються в актах про надання правничої допомоги. В акті про надання правничої допомоги вказується перелік наданої правничої допомоги з ідентифікацією та її вартість. Оплата підлягає перерахуванню клієнтом у безготівковій формі протягом 20 календарних днів з моменту підписання акту про надання правничої (п.п. 9, 9.1, 9.2 договору).

Додатковою угодою № 3 від 29.12.2023 встановлено строк дії цього договору до 31.12.2024.

Сторонами договору підписано протокол від 03.06.2024 погодження розміру гонорару адвоката за надання правничої допомоги за договором № 04-22 від 05.08.2022. Сторони погодили, що в рамках цього договору, адвокат надає правничу допомогу клієнту в спорі з АТ Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення заборгованості за договором на виконання робіт № 11023/21/19-121-08-21-10622 від 02.09.2021. Гонорар адвоката за правничу допомогу в спорі в суді першої інстанції є фіксованим у розмірі 6000,00 грн.

Між сторонами цього договору підписано акт про надання правничої допомоги № 17 (виконаних робіт) від 05.08.2024, згідно якого адвокатом надано клієнту правничу допомогу, а саме: представництво інтересів клієнта в господарському судочинстві в справі № 908/1617/24 (підготовка позовної заяви про стягнення коштів із розрахунком стягуваних сум; підготовка та подання відповіді на відзив із викладенням мотивів відхилення доводів відповідача; підготовка та подання додаткових пояснень з окремих питань). Гонорар (винагорода) адвоката за надання правничої допомоги складає 6000,00 грн.

Гонорар у сумі 6000,00 грн. перерахований позивачем на рахунок адвоката.

У матеріалах справи наявна копія ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1201596 від 04.08.2024, виданого позивачу адвокатом Барчук А.В.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно в кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited" проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Відповідач просив відмовити в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.; у разі задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, зменшити їх розмір до мінімально можливого розміру. Вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума не відповідає ч. 4 ст. 126 ГПК України: справа є простою з процесуальної точки зору, малозначною та розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; сума фіксованого гонорару неспівмірна зі складністю справи та обсягом матеріалів у справі, оскільки позовні вимоги грунтуються виключно на самому договорі та одному акті здачі-приймання виконаних робіт, матеріали справи не містять великої кількості документів; договір на виконання робіт не містить в собі складних юридичних конструкцій, його умови є доволі простими, чіткими та зрозумілими; спір для кваліфікованого юриста є незначної складності; судова практика в таких спорах є сталою; розрахунки стягуваних сум 3% річних та інфляційних втрат здійснені адвокатом за допомогою онлайн-калькулятора; відповідачем є акціонерне товариство, єдиним засновником та акціонером якого є Держава в особі Кабінету Міністрів України, яке опинилося в скрутному фінансовому становищі через окупацію Запорізької АЕС. Вважає, що покладення всієї суми витрат на правничу допомогу не відповідатиме балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами. Позивачем не зазначено та не надано розрахунковий документ, що підтверджує факт здійснення господарської операції між юридичною особою та адвокатом безпосередньо за вказаною справо, а саме: фактичної оплати наданих послуг (виконаних робіт).

Суд відхиляє заперечення відповідача, як необґрунтовані, виходячи з такого.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року № 910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Суд зазначає, що сторонами в договорі визначено розмір гонорару в фіксованій сумі 6000,00 грн.

Адвокатом надані позивачу послуги, про які зазначено в акті про надання правничої допомоги. Суд вважає суму гонорару співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом роботам (наданим послугам), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову.

Суд враховує, що спір виник саме внаслідок дій відповідача, яким не виконано зобов`язання за договором, що стало підставою для звернення до суду. Крім того, відповідач, не визнаючи позов та формально заперечуючи проти його задоволення, позбавив себе можливості на понесення судових витрат у меншому розмірі (50% сплаченого судового збору).

Надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача, оскільки їх розмір відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Суд зазначає, що часткове задоволення позову відбулося внаслідок зменшення пені та 3% річних, за клопотанням відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) в особі Філії Відокремлений підрозділ Запорізька атомна електрична станція Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Акціонерного товариства Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут Енергопроект (61005, м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 10/12, ) 112006 (сто дванадцять тисяч шість) грн. 26 коп. основного боргу, 34814 (тридцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 74 коп. інфляційних втрат, 27273 (двадцять сім тисяч двісті сімдесят три) грн. 53 коп. пені, 3790 (три тисячі сімсот дев`яносто) грн. 95 коп. 3% річних, 2507 (дві тисячі п`ятсот сім) грн. 40 коп. судового збору та 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 16 серпня 2024.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко