РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2024Справа № 910/19638/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Семенові В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом 1.Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард", 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперово Фудз", 3.Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Захід", 4.Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Констракшн", 5.Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Технолоджі Компані - Інвестмент", 6.Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістік Агротрейд", 7.Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний Холдинг Авангард", 8.Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трансмагістраль", 9.Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвардтранс Плюс" до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації, третя особа Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" про стягнення 12 788 645 251,82 грн., за участю представників: позивачів - Кочури А.В., відповідача - не з`явився, третьої особи - Юрківа Р.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача, в якій просять стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації 12 788 645 251,82 грн., з яких: 10 324 395 516,21 грн. реальних збитків та 2 464 249 735, 61 грн. упущеної вигоди, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 року відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.02.2024 року, а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 року відкладено підготовче засідання на 18.03.2024 року.

13.03.2024 та 14.03.2024 року позивачами до суду подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

15.03.2024 року позивачами до суду подано клопотання про збільшення розміру позовних вимог та приєднання документів до матеріалів справи. В якому позивачі просили стягнути додаткові витрати на проведення комплексної інженерно-технічної, товарознавчої та економічної експертизи в розмірі 3 275 000,00 грн.

У судовому засіданні 18.03.2024 року судом оголошено перерву у справі на 15.04.2024 року.

12.06.2024 року Міністерством закордонних справ Російської Федерації подано до суду лист від 06.03.2024 року з посиланням на "ноту" від 15.02.2023 року за № 2142/2дснг про повернення без розгляду позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2024 року викликано представників сторін на 15.07.2024 року у зв`язку з тим, що судове засідання 15.04.2024 року не відбулось.

08.07.2024 року третьою особою подано до суду письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.07.2024 року.

Судом враховано, що відповідач був належним чином повідомлений про дати, час та місце кожного судового засідання, що відбувалися у межах цієї справи, проте процесуальним правом на подання заяв по суті справи не скористався.

Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард" (Позивач-1) здійснює господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України та на підставі Статуту Товариства. Основним видом діяльності Товариства є розведення свійської птиці (КВЕД 01.47) для виробництва яйця курячого харчового. З метою виконання статутної діяльності Товариством було створено декілька відокремлених структурних підрозділів (Філій), серед яких є Філія "Чорнобаївське" код ЄДРПОУ ВП: 39765712. Відповідно до Положення про Філію "Чорнобаївське", вказана філія також має КВЕД 01.47 Розведення свійської птиці (виробництво яйця курячого харчового столового).

Філія "Чорнобаївське" ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" зареєстрована за адресою: Україна, 75020, Херсонська область, Херсонський район, село Східне та використовувала ряд виробничих потужностей, що входили в єдиний комплекс птахофабрики. Виробництво було розташовано в таких населених пунктах, а саме: с. Східне, с. Чорнобаївське та в с. Інженерне Херсонської області.

Позивач-1 є власником частки та орендарем інших часток нерухомого майна, які входять до складу комплексу, так останній через свою Філію "Чорнобаївське ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" здійснював свою діяльність на 4 виробничих площадках:

- Двох площадках промислової та молоднякової зони, які розташовані на території Музиківської СТГ в с. Східне Херсонського району Херсонської області (комплекс будівель № 2, 2Б, 2В, 2Г, 2Д, 2Ж, 2Л, 2М, 2Н, 2Е);

- Площадці промислової зони, яка розташована в с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області;

- Площадці молоднякової зони, яка розташована в с. Інженерне, м. Херсон.

Площадки промислової та молоднякової зон в с. Східне знаходяться в користуванні ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" (Позивач 1) на підставі договорів оренди та перебувають у власності юридичних осіб в наступних частках, а саме:

- Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард", (Позивач 1) - 47/100 приватна спільна часткова власність (будівлі та споруди, площадки ремонтного молодняка - перший пусковий комплекс птахофабрики). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперово Фудз", (Позивач 2) - 53/100 приватна спільна часткова власність (будівлі та споруди, площадки ремонтного молодняка - перший пусковий комплекс птахофабрики) Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Захід", (Позивач 3) - 1/1 приватна власність (цех сортування яєць птахофабрики на 5 млн. кур-несучок промислового стада - другий пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 4297.9 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард", (Позивач 1) - 1/1 приватна власність (пташники №1, №4, галерея для транспортування яєць №10 птахофабрики на 5 млн. кур-несучок промислового стада-другий пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 7438.59 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал Констракшин", (Позивач 4) - 1/1 приватна власність (санпропускник з дезблоком птахофабрики на 5 млн. кур-несучок промислового стада - другий пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 639 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Систем Технолоджі Компані-Інвестментс", (Позивач 5) - 1/1 приватна власність (пташники №№2, 6, 11, 12) птахофабрики на 5 млн. кур-несучок промислового стада - другий пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 12682.8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Захід", (Позивач 3) - 1/1 приватна власність (літера: Ц, пташник №3 (пром.стадо), літера: Ч, пташник №5 (пром.стадо), літера: 1А, пожежне ДЕПО зі станцією ТО (№39, 40 генплана), кормове обладнання №20, 21) птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - третій пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 6855.8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард»" (Позивач 1) - 1/1 приватна власність (літера: 1К, пташник №7 (пром.стадо), літера: 1Р, мийка тари ((№45а генплана), літера: 1Б, ветлабораторія з крематорієм (№37 генплана), кормове обладнання №34, мостіння №11) птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - третій пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 4384.8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал Констракшип", (Позивач 4) - 1/1 приватна власність (літера: Я, пташник №16, літера: ЇМ, пташник №18, літера: 1Ф, трансформаторна підстанція №5 (№23 генплана), літера: 1Х, трансформаторна підстанція №7 (№22 генплана), літера: ТП №39,40, дизель генератор №5 (№29 генплана), літера: ТП №41,42, дизель генератор №7 (№28 генплана), літера: ТП №18, дизель генератор №3 (№42 генплана), літера: ТП №17, дизель генератор №4 (№27 генплана), літера: ТП №19, дизель генератор №6 (№30 генплана), літера: №43, дезбар`єр (№38 генплана), літера: 1И, насосна станція (рем. молодняк), кормове обладнання №25, 36 птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - третій пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 6804.7 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістік Агротреид", (Позивач 6) - 1/1 приватна власність (літера: Ю, пташник №15, літера: 1Н, пташник №19, літера: 1Т, склад тари та некондиції (№456 генплана), кормове обладнання №24, 37 птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - третій пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 7819.1 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Систем Технолоджі Компані-Інвестментс", (Позивач 5) - 1/1 приватна власність (літера: Ш, пташник №13), птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - третій пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 3170.7 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний Холдинг Авангард", (Позивач 7) - 1/1 приватна власність (літера: 1В, пташник №7 (рем. молодняк), літера: 1Г, пташник №8 (рем. молодняк), літера: ІД, пташник №9 (рем. молодняк), літера: 1Е, пташник №10 (рем. молодняк), літера: ТП №30, дизель-генератор (№15 генплан) (рем. молодняк) - 1 шт., літера: ТП №31, дизель-генератор (№16 генплан) (рем. молодняк) - 1 шт., літера: ТП №32,33, резервуар чистої води (рем. молодняк) - 2 шт., кормове обладнання №26-29, мостіння №111), птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - третій пусковий комплекс, площадка промислового стада та ремонтного молодняка). Загальна площа - 10661.6 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Трансмагістраль", (Позивач 8) - 1/1 приватна власність (Літера: Щ, пташник №14, Літера: 1Л, пташник №17, Літера: 10, пташник №20, Літера: №54, №55, №56, №57, №58 галерея транспортування яєць, Кормове обладнання №23,35,38), птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада-третій пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа -10137.7 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард", (Позивач 1) - 1/1 приватна власність, птахофабрика на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - четвертий пусковий комплекс). Загальна площа - 2418.3 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвлрдтранс Плюс", (Позивач 9) - 1/1 приватна власність (літера: П8, тип складової частини: пташник № 8, літера: П9, тип складової частини: пташник №9, літера: П10, тип складової частини: пташник № 10), птахофабрики на 6.2 млн. кур-несучок промислового стада - четвертий пусковий комплекс, площадка промислового стада). Загальна площа - 9913.7 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203.

Право власності та користування по вищенаведеному переліку майна, підтверджується витягами з реєстру нерухомого майна, договорами оренди, інвентаризаційними відомостями, що додані позивачем до позовної заяви та знаходяться в матеріалах справи.

Позивачі зазначають, що 24.02.2022 року збройні сили Російської Федерації здійснили повномасштабне вторгнення на територію України та з 01.03.2022 року перебували на території населених пунктів с. Східне, с. Інженерне та с. Чорнобаївка, Херсонської області. Зазначений факт підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 «Про затвердження переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 30.04.2022 року». Крім того, в наказі Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року Музиківська сільська територіальна громада Херсонської області включена до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та визначено період, під час якого відбувались бойові дії - з 01.03.2022 року по 11.1 1.2022 року.

На підтвердження факту настання непереборної сили на території, де розташована Філія "Чорнобаївське" ПрАт "Агрохолдинг Авангард", позивачами долучено до матеріалів справи копію розпорядження голови Херсонської обласної ради № 61 від 12.06.2023 року про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили. Відповідно до розпорядження, ПрАт "Агрохолдинг Авангард", юридична адреса проспект Берестейський, будинок 121В, офіс 106, місто Київ, , адреса виробничих потужностей комплекс будівель №2 (комплекс Птахофабрики) с. Східне, Музиківська селищна територіальна громада, вул. Гвардійська, буд. 156 (будівлі інкубаторноптахівничого підприємства), м. Олешки, Херсонський район, Херсонська область включено до переліку суб`єктів господарювання, що мають виробничі потужності на території Херсонської області, які постраждали внаслідок обставин непереборної сили.

Крім того, позивачі додатково зазначають, що на офіційному сайті ТПП України розміщений лист від 28.02.2022 року від 2024/02.0-7.1, зі змісту якого вбачається, що ТПП України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Позивачі зазначають, що вищезазначений комплекс будівель було пошкоджено та знищено збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок введення бойових дій на території де розміщувалося майно позивачів.

За результатами завданих руйнувань, пошкоджень, викрадень майна позивачі звернулися до правоохоронних органів, що зумовило правоохоронні органи відкрити ряд кримінальних проваджень, на підтвердження чого позивачами додано до матеріалів справи витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі яких позивачів визнано потерпілими.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю підстав для стягнення з відповідача завданих збитків на користь позивачів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі визначили відповідачем державу - Російську Федерацію в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації.

Згідно з частиною 1 статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Частиною 4 статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Разом з тим, згідно з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19, загальновідомим (тобто таким, що не потребує доказування) є те, що Російська Федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду Російської Федерації.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12), передбачають, що договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

У даному випадку суд не вбачає підстав для застосування суверенного судового імунітету відповідача, виходячи з наступного.

Як Україна, так і Російська Федерація, є учасницями міжнародних договорів, а саме:

- Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року (далі - Конвенція про правову допомогу). Вказана Конвенція підписана і Україною, і РФ та ратифікована: Україною - відповідно до Закону України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР; РФ - відповідно до федерального закону від 04.08.1994 №16-ФЗ;

- Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року (далі - Угода). Наведена Угода підписана і Україною, і РФ та ратифікована: Україною - відповідно до постанови Верховної Ради України від 19.12.1992 року № 2889-XII; РФ - постановою Державної Думи РФ від 09.10.1992 року № 3620-1.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про правову допомогу громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, які проживають на її території, користуються на територіях усіх інших Договірних Сторін щодо своїх особистих та майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, які проживають на її території, мають право вільно та безперешкодно звертатися до судів, прокуратури та інших установ інших Договірних Сторін, до компетенції яких належать цивільні, сімейні та кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що й громадяни цієї Договірної Сторони. Положення цієї Конвенції застосовуються також до юридичних осіб, створених відповідно до законодавства Договірних Сторін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 42 Конвенції про правову допомогу у справах про відшкодування шкоди (крім тих, що випливають із договорів та інших правомірних дій), компетентним є суд Договірної Сторони, на території якої мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. При цьому, наведена Конвенція про правову допомогу не містить жодних застережень щодо юрисдикції відповідному суду спорів про відшкодування шкоди, відповідачем у яких виступає держава чи державні органи відповідної Договірної Сторони.

За умовами статті 1 Угоди ця угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Згідно з підпунктом «г» пункту 1 статті 4 Угоди компетентний суд держави - учасниці має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці мала місце дія або інша обставина, що стала основою для вимог щодо відшкодування шкоди.

Одночасно, Угода встановлює особливі правила щодо судового імунітету держав-учасниць. Так, відповідно до пункту 4 статті 4 Угоди справи про визнання недійсними повністю або такими, що не мають нормативного характеру, актів державних і інших органів, а також про відшкодування збитків, завданих господарюючим суб`єктам такими актами або які виникли внаслідок неналежного виконання зазначеними органами своїх обов`язків по відношенню до господарюючих суб`єктів, розглядаються виключно судом за місцем знаходження зазначеного органу.

Таким чином, визначаючи межі свого судового імунітету відповідно до зазначеної Угоди, її учасники (у тому числі Російська Федерація), встановили: 1) загальне правило, відповідно до якого, виходячи зі змісту статті 1, підпункту «г» пункту 1 статті 4 Угоди, спір про відшкодування шкоди (незалежно від суб`єктного складу сторін, зокрема і у випадку, коли відповідачем по такому спору буде держава чи її орган) підвідомчий суду держави, в якій було вчинено дії із заподіяння шкоди і 2) вичерпний перелік випадків, коли визначені вказаною Угодою правила підсудності спорів не поширюються на спори, відповідачем у якій є державний орган. При цьому, визначені Угодою правила судового імунітету держав-учасниць є вичерпними та поширюються на спори двох типів: 1) щодо недійсності актів органів державної влади та 2) відшкодування збитків, заподіяних суб`єктам господарювання такими актами або ж неналежним виконанням відповідними органами своїх обов`язків щодо суб`єкта господарювання.

Відтак, з урахуванням положень статті 1, підпункту «г» пункту 1 статті 4, пункту 4 статті 4 Угоди стосовно спорів про відшкодування шкоди будь-які спори такого роду підвідомчі суду тієї держави, де була заподіяна шкода, крім випадку розгляду спорів про відшкодування збитків, заподіяних суб`єктам господарювання актами органів державної влади, визнаними недійсними або ж неналежним виконанням відповідними органами своїх обов`язків щодо суб`єкта господарювання. Тобто, за змістом наведених положень Угоди, будь-які спори про відшкодування шкоди, якщо така шкода не заподіяна прямо передбаченими Угодою та наведеними вище діями органу державної влади, розглядаються компетентним органом (судом) за місцем заподіяння шкоди.

Таким чином, завдання позивачу збитків внаслідок збройної агресії не входить до меж, встановлених Угодою винятків, коли спір не може розглядатись судом за місцем заподіяння шкоди, оскільки така шкода не заподіяна недійсним актом органу державної влади РФ, а також не заподіяна неналежним виконанням обов`язків будь-якого із державних органів РФ по відношенню до позивача як суб`єкта господарювання, оскільки позивач, як суб`єкт господарювання, не перебував і не перебуває у будь-яких зобов`язальних відносинах як приватно-правового, так і публічно-правового характеру, із жодним з органів відповідача, а отже ні належне, ні неналежне виконання будь-яких обов`язків органів державної влади Російської Федерації перед позивачем неможливе. При цьому, таке заподіяння шкоди не може бути проявом реалізації будь-яких обов`язків будь-якого із органів РФ в силу своєї явної протиправності, визнаної міжнародними інституціями, зокрема ООН.

Із урахуванням положень статті 42 Конвенції про правову допомогу, статті 1, підпункту «г» пункту 1 статті 4, пункту 4 статті 4 Угоди, щодо відповідної категорії спорів існує явно виражена відмова РФ від імунітету на підставі укладеного міжнародного договору.

Виходячи з наведеного, Російська Федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні позивачам збитки.

Також судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, яка полягає у тому, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Аналогічна правова позиція щодо судового імунітету держави визначена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 року в справі № 428/11673/19, від 22.06.2022 року в справі № 311/498/20, від 12.10.2022 року в справі № 463/14365/21; постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року в справі № 990/80/22.

Відтак, відповідно до Угоди, судовий імунітет РФ у даному випадку на спірні правовідносини не поширюються.

Вирішуючи питання щодо застосування норм матеріального права у даному спорі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948) кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно зі статтею 1 Протоколу №1 від 20.03.1952 № ETS N 009 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За таких умов, знищення належного позивачу на праві власності майна порушує відповідне право власності позивача, який у зв`язку з цим набуває право на відшкодування заподіяної йому шкоди.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

За змістом частини 1 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з частиною 1 статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. При цьому, відповідно до статті 134 Господарського кодексу України право власності є основним речовим правом у сфері господарювання. Суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати або продати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. Згідно із частинами 4, 5 статті 55 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах. Суб`єкти господарювання - господарські організації, які діють на основі права власності, права господарського відання чи оперативного управління, мають статус юридичної особи, що визначається цивільним законодавством та цим Кодексом.

За змістом статті 84 Цивільного кодексу України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють з метою одержання прибутку.

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, позивачі створені та здійснюють свою діяльність у формі приватного акціонерного товариства та товариства з обмеженою відповідальністю, є підприємницькими товариствами та здійснюють підприємницьку діяльність в розумінні наведених вище положень нормативно-правових актів. За таких умов, знищення/відібрання майна, що належить позивачам, унеможливлює реалізацію господарської діяльності позивачів на основі такого майна, а отже, є порушенням прав позивачів на здійснення підприємницької та господарської діяльності.

З огляду на викладене, спір з приводу заподіяння шкоди майну позивачів є спором, пов`язаним із здійсненням господарської діяльності позивачів, а отже, на нього поширюється предметна юрисдикція господарських судів.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 42 Конвенції про правову допомогу зобов`язання про відшкодування шкоди, крім тих, що випливають із договорів та інших правомірних дій, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Поряд з цим, відповідно до підпункту «ж» статті 11 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року, права і обов`язки сторін за зобов`язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, визначаються за законодавством держави, де відбулася подія або інша обставина, що стала підставою для вимог про відшкодування шкоди.

Таким чином, оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування шкоди, мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.

Одночасно, відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Аналогічна за змістом норма викладена у статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Таким чином, міжнародне право в Україні не потребує трансформації в національне право, а включається та автоматично діє у складі національного або внутрішнього законодавства. Акт ратифікації міжнародного договору Україною інкорпорує його до національного права; звичаєве міжнародне право так само розглядається як частина національного права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню матеріальний закон України, включно з відповідними положеннями міжнародних договорів, як частиною системи національного законодавства України.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Пунктом 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою - є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 910/ 6657/16, від 07.02.2018 у справі №917/1651/16.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відповідно до частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Також пред`явлення вимоги про стягнення збитків покладає обов`язок саме на позивача довести, що вони не є абстрактними, а дійсно є реальними у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання. При визначенні розміру збитків мають враховуватись заходи, вжиті самим позивачем для їх недопущення.

Так, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

З огляду на вказане обов`язковою умовою притягнення відповідача до відповідальності за завдану шкоду є встановлення протиправності його дій відповідно до положень застосованого матеріального закону.

Відповідно до Конституції України Україна є суверенна і незалежна. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно з заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія РФ проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення ДНР та ЛНР.

Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У пункті 4 частини 1 статті 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Відповідно до статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.

Меморандумом про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, відповідно до пункту 2 якого російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки держави учасниці, у тому числі відповідач, підтвердили зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і гарантували, що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 01.03.2022 № A/ES-11/L.1 визнано акт агресії РФ проти України в порушення пункту 4 статті 2 статуту ООН та звернено до РФ вимогу негайно припинити застосування сили по відношенню до України та вивести збройні формування РФ з України.

Наказом Міжнародного суду справедливості ООН від 16.03.2022 № 182 зобов`язано РФ негайно припинити військові дії, які вона розпочала 24 лютого 2022 року на території України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва РФ під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

За таких обставин, в силу положень національного законодавства України та міжнародних договорів, як частини українського національного законодавства, дії відповідача за своєю суттю є актом збройної агресії по відношенню до України. Відтак, будь-які дії відповідача з метою реалізації такої агресії є протиправними.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 24.02.2022 у позивачів в користуванні перебувало відповідне майно, які знаходилися на території Херсонської області.

В той же час, у зв`язку з повномасштабним вторгненням збройних сил Російської Федерації на територію України, на підставі чого вищезазначений майновий комплекс будівель позивачів зазнав знищення та руйнувань, внаслідок чого позивачам було заподіяно збитки.

При визначенні протиправності дій відповідача підлягають врахуванню загальновизнаний і засадничий загальний принцип права, який полягає в тому, що будь-яке порушення зобов`язання тягне за собою обов`язок надати відшкодування (відображений Постійною палатою міжнародного правосуддя у справі Про фабрику в Хожуві (Case concerning the factory at Chorzow), рішення № 13 від 13.09.1928, а також одна із засад сучасного правового порядку «ex injuria non oritur jus» (із беззаконня не виникає право), який відображений у Консультативному висновку Міжнародного суду справедливості "Правові наслідки для держав подальшої присутності Південної Африки в Намібії незважаючи на Резолюцію Ради Безпеки 276 (1970)".

У цій справі протиправність дій відповідача підтверджується наявними у справі доказами, на неї прямо вказують відповідні положення матеріального закону.

Таким чином, позивачами доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні Господарського процесуального кодексу України факт заподіяння шкоди позивачам діями відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою майновою шкодою позивачам.

Виходячи з викладеного, судом встановлена наявність повного складу цивільного правопорушення у вигляді заподіяння шкоди майну позивача (втрата такого майна), що має своїм наслідком відшкодування такої шкоди позивачу у розмірі і в порядку, передбаченими цивільним законодавством.

На підтвердження факту заподіяння збитків внаслідок неправомірних дій відповідача позивачами долучено до матеріалів справи:

- висновок експертів № 10/11/23/-1 за результатами проведення комплексної інженерно-технічної, товарознавчої та економічної експертизи за заявою від 14.08.2023 року № 50, яким експертами вказано, що загальна вартість заміщення (відтворення) та відновлення будівель, споруд та обладнання птахофабрики Філії "Чорнобаївське" ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" (код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 39765712), які розташовані за адресами: Херсонська область, Херсонський район, Музиківська сільська територіальна громада, с. Східне; Херсонська область, Херсонський район, с. Чорнобаївка; Херсонська область, м. Херсон, с. Інженерне, з урахуванням висновків по першому-четвертому питаннях інженерно-технічної та товарознавчої частин даної експертизи, становить 256 733 156,35 євро або 10 324 395 516,21 грн. з ПДВ з зазначенням по кожному з позивачів;

- висновок експерта № 23-4480 судово-економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000446 від 22.02.2023 року, яким експертом вказано, що проведеними дослідженнями наданих матеріалів кримінального провадження та додаткових документів встановлено, що розрахунок недоотриманих доходів ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" внаслідок зменшення обсягу реалізації курячого яйця та повної втрати біологічного активу (курей-несучок) за період з 01.01.2023 по 30.06.2023, з урахуванням висновків судової товарознавчої експертизи №23-3640, підтверджується в сумі 2 464 249 735,61 грн.

Згідно з частиною 1, 4 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (Оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (Нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звіту про оцінку майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону, а згідно частини 1 статті 6 вказаного Закону, оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Оцінивши вказані експертні висновки, суд вважає їх належними та достовірними доказами на підтвердження дійсного розміру збитків позивачів на загальну суму 10 324 395 516,21 грн. та упущена вигода у розмірі 2 464 249 735,61 грн., завданих позивачам внаслідок протиправних дій відповідача.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 167 Цивільного кодексу України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно зі статтею 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому держава є специфічним суб`єктом правовідносин. Під державою розуміється організація політичної влади домінуючої частини населення у соціально неоднорідному суспільстві, яка, забезпечуючи цілісність і безпеку суспільства, здійснює керівництво ним насамперед в інтересах цієї частини, а також управління загальносуспільними справами. До визначальних ознак держави відноситься наявність для виконання своїх завдань та функцій специфічного апарату, який володіє владними повноваженнями і має матеріальні засоби для реалізації цих повноважень. Реалізація функцій держави здійснюється через специфічний апарат, порядок формування, правовий статус та повноваження якого визначаються самою державою.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Як вже зазначалось вище, відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 (що набрала чинності для України 24.08.1991 року) договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Відтак, стягнення відповідної шкоди має здійснюватися із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції, незважаючи, який конкретно її підрозділ заподіяв шкоду.

За таких умов, пред`явлення позовних вимоги до Російської Федерації як до держави в цілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту права позивача.

Згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення від 01.07.2003 року у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява № 37801/97, п. 36).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 «Справа «Трофимчук проти України» (Заява № 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення від 27.10.1993 року у справі «Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів», п. 31, Series A, № 274).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, доводи позивачів, викладені у позовній заяві підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідачами не надано доказів на спростування доводів і тверджень позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивачів, за захистом яких вони звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивачів про стягнення з відповідача 3 275 000,00 грн. додаткових витрати, на проведення комплексної інженерно-технічної, товарознавчої та економічної експертизи, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, з метою встановлення дійсного розміру завданих позивачам збитків протиправними діями відповідача, ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" звернувся до Науково-дослідної експертної установи із заявою № 50 від 14.08.2023 року. За результатами розгляду вказаної заяви складено експертний висновок експертів № 10/11/23-1, на підставі якого ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" отримало рахунок на оплату № 26 від 10.11.2023 року на суму 3 275 000, 00 грн., що також додатково підтверджується Актом № 20 від 10.11.2023 року з виконання робіт за проведення вищезазначеної експертизи.

За таких обставин, враховуючи висновки суду щодо задоволення позову про стягнення з відповідача збитків, розмір яких був встановлений вищезазначеним експертним висновком, понесені позивачем-1 додаткові витрати на оплату проведення комплексної інженерно-технічної, товарознавчої та економічної експертизи у розмірі 3 275 000,00 грн. також підлягають стягненню з відповідача.

Також кожним з позивачів заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачами надано Договір № 1/22 від 04.01.2022 року про надання правової допомоги ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" та Додаткову угоду № 16 від 01.10.2023 року; Договір № 3/22 від 04.01.2022 року про надання правової допомоги ТОВ "Імперово Фудз" та Додаткову угоду № 12 від 01.10.2023 року; Договір № 16/23 від 01.10.2023 року про надання правової допомоги ТОВ "Агромаш-Захід" та Додаткову угоду № 1 від 01.10.2023 року; Договір № 17/23 від 01.10.2023 року про надання правової допомоги ТОВ "Дженерал Констракшн" та Додаткову угоду № 1 від 01.10.2023 року; Договір № 18/23 від 01.10.2023 року про надання правової допомоги ТОВ "Систем Технолоджи Компані - Інвестменс" та Додаткову угоду № 1 від 01.10.2023 року; Договір № 19/23 від 01.10.2023 року про надання правової допомоги ТОВ "Логістик Агротрейд" та Додаткову угоду № 1 від 01.10.2023 року; Договір № 20/22 від 01.10.2023 року про надання правової допомоги ТОВ "Аграрний Холдинг Авангард" та Додаткову угоду № 1 від 01.10.2023 року; Договір № 4/22 від 04.01.2022 року про надання правової допомоги ТОВ "ТД "Трансмагістраль" та Додаткову угоду № 2 від 01.10.2023 року; Договір № 21/23 від 01.10.2023 року про надання правової допомоги ТОВ "Форвардтрансплюс" та Додаткову угоду № 1 від 01.10.2023 року.

У відповідності до пункту 2 вищезазначених Додаткових угод до Договорів про надання правової допомоги в яких визначено, що вартість послуг Адвокатського об`єднання, що передбачені цими Додатковими угодами з урахуванням обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи, складає фіксовану суму 142 096,00 грн., що в грошову еквіваленті іноземної валюти (американському доларі) становить 3 886,65 доларів США.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суми витрат на правничу допомогу, суд вважає адекватними та співмірними зі ступенем складності справи, ціною позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги, тому приходить висновку, що витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096,00 грн. на користь кожного з позивачів підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати зі сплати судового збору покладається на відповідача, крім того сума витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору в порядку пункту 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (03115, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 121В; ) збитки в розмірі 3 811 193 096 (три мільярда вісімсот одинадцять мільйонів сто дев`яносто три тисячі дев`яносто шість) грн. 72 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 130 275 375,98 доларів США; упущену вигоду в розмірі 2 464 249 735 (два мільярда чотириста шістдесят чотири мільйона двісті сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 61 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 91 268 508,73 доларів США; витрати, на проведення комплексної інженерно-технічної, товарознавчої та економічної експертизи в розмірі 3 275 000 (три мільйона двісті сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 89 578,77 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперово Фудз" (76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Промислова, будинок 29; ) збитки в розмірі 528 198 265 (п`ятсот двадцять вісім мільйонів сто дев`яносто вісім тисяч двісті шістдесят п`ять) грн. 51 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 18 055 035,76 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Захід" (76018, місто Івано-Франківськ, вулиця В. Івасюка, будинок 62; ) збитки в розмірі 686 512 132 (шістсот вісімдесят шість мільйонів п`ятсот дванадцять тисяч сто тридцять дві) грн. 40 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 23 466 569,10 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Констракшн" (75020, Херсонська область, Білозерський район, сільрада Східненська, комплекс будівель №2; ) збитки в розмірі 671 898 850 (шістсот сімдесят один мільйон вісімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 76 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 22 967 053,41 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Технолоджі Компані - Інвестмент" (03150, місто Київ, вулиця Щорса, будинок 7/9; ) збитки в розмірі 1 278 620 073 (один мільярд двісті сімдесят вісім мільйонiв шістсот двадцять тисяч сімдесят три) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 43 706 185,05 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістік Агротрейд" (75020, Херсонська область, Білозерський район, сільрада Східненська, комплекс будівель №2; ) збитки в розмірі 685 555 328 (шістсот вісімдесят п`ять мільйонів п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять вісім) грн. 76 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 23 433 863,35 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний Холдинг Авангард" (03115, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 121В, офіс 101; ) збитки в розмірі 498 599 104 (чотириста дев`яносто вісім мільйонів п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч сто чотири) грн. 06 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 17 043 268,10 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трансмагістраль" (03680, місто Київ, вулиця Академіка Заболотного, будинок 150, приміщення 17; ) збитки в розмірі 1 018 961 874 (один мільярд вісімнадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) грн. 32 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 34 830 468,55 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвардтранс Плюс" (75020, Херсонська область, Білозерський район, сільрада Східненська, комплекс будівель №2; ) збитки в розмірі 1 144 856 790 (один мільярд сто сорок чотири мільйона вісімсот п`ятдесят шість тисяч сімсот дев`яносто) грн. 68 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 39 133 847, 35 доларів США; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 142 096 (сто сорок дві тисячі дев`яносто шість) грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті іноземної валюти становить 3 886,65 доларів США.

Стягнути з Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (Російська Федерація, місто Москва, вулиця Большая Дмитровка, будинок 15А, приміщення 1; Russian Federation код ISO ru/rus 643) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030101; Код отримувача (код за ); Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA3026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір в розмірі 939 400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.08.2024.

Суддя С.О. Чебикіна