ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/9/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 (суддя Р.В. Волков, м.Одеса, повний текст складено 03.06.2024)

у справі №916/9/24

за позовом: Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 41744,13 грн,

В С Т А Н О В И В :

Коротка історія справи та короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення 41744,13 грн, з яких: 36976,18 грн збитків, 4767,95 грн недоотриманих доходів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав про вчинення 01.11.2022 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) по вул. Заболотного у м. Одесі, в результаті чого було завдано механічні пошкодження транспортному засобу - трамваю №3332, що знаходиться на балансі позивача. ДТП було скоєно під час керування ОСОБА_1 автомобілем «Сканія» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ЛОГІСТІК» та застрахований відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна», при цьому останнім було виплачено на користь позивача 19806,78 грн страхового відшкодування, в той час як відповідно до калькуляції витрат на відновлення трамвайного вагону №3332, яка зроблена на підставі розрахунку трудовитрат на ремонт трамвайного вагона та розрахунку матеріалів на відновлення вагона, сума збитку складає 56782,96 грн, а відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача різниці між фактичними збитками та страховим відшкодуванням у розмірі 36976,18 грн Крім того, позивач зазначав, що в результаті ДТП позивачем недоотримано доходів внаслідок затримки руху трамвайного маршруту №1 в розмірі 4767,95грн, які також просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.01.2024 позовну заяву Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №916/9/24, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі ОСОБА_1 у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення збитків у сумі 36976,18 грн, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено належними доказами їх розмір, а відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 4767,95 грн недоотриманих доходів, вказав, що відповідач у розумінні норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідає лише за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю та майну потерпілої особи, в той час як відшкодування недоотриманих доходів (упущеної вигоди) цим Законом не передбачено.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 36976,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити відповідні позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відхилив надані Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс» докази спричинених збитків.

Так, як вказав апелянт, калькуляція витрат на відновлення трамвайного вагону складена, виходячи із договорів про закупівлю, які укладалися у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі» та містяться у системі «Prozorro», а отже, ці дані є достовірними та жодними іншими доказами не спростовані.

Трудовитрати на ремонт трамвайного вагону зроблені на підставі організаційних розрахунків економічного та технічного відділів. Посадові особи, які затвердили своїми підписами цю калькуляцію, несуть відповідальність за достовірність вказаних нормативів.

Крім того, скаржник зазначив, що ремонтні роботи проводилися на підставі дефектного акту, складеного відповідачем з урахуванням опису пошкоджень, які зазначені в адміністративних матеріалах дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, на переконання позивача, розмір збитків внаслідок ДТП повністю підтверджується наданими доказами та не спростований відповідачем.

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» просило залишити рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 у справі №916/9/24 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач зазначав про те, що він виконав свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована судом 20.06.2024 за вх.№2411/24.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2024.

Оскільки на час надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/9/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, ухвалою суду від 24.06.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 у справі №916/9/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/9/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

27.06.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/9/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 постановлено відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 у справі №916/9/24. Розгляд вказаної апеляційної скарги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено учасникам справи строк до 25.07.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

22.07.2024 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» надіслано відзив на апеляційну скаргу (вх.№2411/24/Д1 від 30.07.2024).

Стосовно здійснення судом апеляційної інстанції повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді апеляційної інстанції судова колегія зазначає, що ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 направлялась третій особі за її місцезнаходженням, проте вказане поштове відправлення повернуто оператором поштового зв`язку з довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 Господарського процесуального кодексу України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на приписи пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 позивачу є 16.07.2024, тобто дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність ОСОБА_2 за адресою його місцезнаходження.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

01.11.2022 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Сканія» (д.н.з. НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки «Кроне» (д.н.з. НОМЕР_2 ) біля будинку АДРЕСА_1, не надав перевагу в русі трамваю, який рухався прямо, у попутному напрямку, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 01.12.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 850,00грн.

Трамвай (вагон Т-3 3332) знаходиться на балансі Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів та технічним паспортом від 23.08.2000.

Транспортний засіб - автомобіль «Сканія», державний номер НОМЕР_1 , належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ЛОДЖИСТІК», що встановлено органами поліції при розгляді адміністративної справи №523/15014/22.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність належного Товариству з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ЛОДЖИСТІК» вантажного автомобіля марки «Сканія» (номерний знак НОМЕР_1 ) відповідно до полісу №ЕР-209484573 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована страховою компанією - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна», строк дії поліса - з 00:00 15.06.2022 до 14.06.2023 включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн, а розмір франшизи складає 2600,00 грн.

28.11.2022 позивач подав відповідачу заяву про відшкодування матеріального збитку в результаті ДТП, яка мала місце 01.11.2022.

Як зазначав відповідач, після розгляду вказаної заяви позивачу було виплачено грошові кошти у розмірі 19806,78 грн, про що позивача повідомлено листом №3437/24-101 від 30.11.2022.

У даному листі відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на результати незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку та розміру страхового відшкодування відповідно до Звіту №53-D/11/98 від 14.11.2022, зазначав про виплату на користь позивача 19806,78 грн страхового відшкодування.

Аналогічні обставини відповідачем викладені у листі № 7/24-101 від 02.01.2023.

При цьому, за доводами позивача, вартість відновлювального ремонту трамвая становить 56782,96 грн та має визначатись у відповідності з Методикою нормування витрат матеріалів і запасних частин на технічне обслуговування і ремонт рухомого складу міського електротранспорту (трамвай, тролейбус), затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 06.04.2010 № 84 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2010 року за № 456/17751).

На підтвердження вартості відновлення трамвайного вагона позивач надав калькуляцію витрат, затверджену в.о. директора КП «ОМЕТ».

Отже, на переконання позивача, невідшкодованими залишається різниця між фактичними збитками та страховим відшкодуванням у розмірі 36976,18 грн, про стягнення якої позивач і звернувся із відповідним позовом.

Крім того, у цьому позові позивач зазначав, що в результаті ДТП недотримав дохід внаслідок затримки трамвайного маршруту №1 в розмірі 4767,95 грн, які також вважав, що мають бути йому відшкодовані відповідачем.

Позиція суду апеляційної інстанції

Як зазначалось, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення збитків у розмірі 36976,18 грн, виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами розмір заявленої до стягнення шкоди, а відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 4767,95 грн недоотриманих доходів вказав про те, що відповідач у розумінні норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідає лише за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю та майну потерпілої особи, в той час як відшкодування недоотриманих доходів (упущеної вигоди) цим Законом не передбачено.

Скаржник, звертаючись із апеляційною скаргою, не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення збитків у розмірі 36976,18 грн.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення збитків у розмірі 36976,18 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у позові в частині стягнення збитків у розмірі 36976,18 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про відшкодування шкоди наведені у параграфі 1 глави 82 Цивільного кодексу України. Так, за частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України).

З огляду на зазначені положення Цивільного кодексу України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.

Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (стаття 980 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про страхування» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором страхування.

Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною другою статті 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Частиною третьою цієї статті унормовано, що проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим, зокрема, у випадку визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Статтею 5 цього ж Закону визначено вичерпний перелік суб`єктів оціночної діяльності.

Так, суб`єктами оціночної діяльності є:

суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Випадки обов`язкового проведення оцінки майна встановлюються цим Законом.

Отже, законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій, вправі визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та його наслідками.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за результатами незалежної оцінки та мають бути зазначені у звіті про оцінку збитків.

Як вже зазначалось, 28.11.2022 позивач, який у розумінні закону у даному випадку є потерпілою особою, подав відповідачу заяву про відшкодування матеріального збитку в результаті ДТП, яка мала місце 01.11.2022, при цьому відповідачем після розгляду вказаної заяви позивачу виплатив грошові кошти у розмірі 19806,78 грн, що не заперечується останнім.

При цьому спір у справі стосується стягнення з відповідача 36976,18 грн різниці між фактичним розміром шкоди (56782,96 грн) та страховою виплатою (страховим відшкодуванням - 19806,78 грн), сплаченою відповідачем потерпілій особі.

Натомість позивач доводить розмір збитків у даній справи калькуляцією витрат на відновлення трамвайного вагона №3332, яка зроблена ним самим на підставі розрахунку трудовитрат на ремонт трамвайного вагона та розрахунку матеріалів на його відновлення.

У відповідності з вказаною калькуляцією розмір збитку складає 56782,96 грн.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано суду належні та допустимі докази розміру заявленої до стягнення шкоди, зокрема звіту про оцінку збитків.

Посилання позивача в якості доказів на підтвердження розміру збитків у даній справі на калькуляцію витрат на відновлення трамвайного вагона №3332, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вона зроблена ним самим на підставі розрахунку трудовитрат на ремонт трамвайного вагону та розрахунку матеріалів на його відновлення.

При цьому твердження апелянта про те, що деталі для проведення ремонтів рухомого складу були закуплені через систему «Prozorro» а тому відомості, які містяться в калькуляції, є достовірними, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони не підтверджують суму матеріального збитку, враховуючи відсутність в матеріалах справ доказів того, що відповідні деталі були закуплені для одного транспортного засобу.

Поряд з цим, у системі «Prozorro» не враховується коефіцієнт фізичного зносу деталей транспортного засобу, що є необхідним критерієм для визначення суми страхового відшкодування.

Крім того, позивачем при здійсненні вартості збитків застосовано Методику нормування витрат матеріалів і запасних частин на технічне обслуговування і ремонт рухомого складу міського електротранспорту (трамвай, тролейбус), затверджену наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.04.2010 №84, застосування якої спрямоване на визначення потреби у запасних частинах і матеріалах при плануванні вартості технічного обслуговування і ремонту в умовах трамвайного та (або) тролейбусного депо, при плануванні вартості технічного обслуговування і ремонту по підприємству міського електротранспорту тощо, а не для визначення розмірів збитків і оцінки пошкоджень транспортних засобів.

Також позивач, обґрунтовуючи розрахунок трудовитрат, не надав доказів того, що його працівники, які здійснювали ремонтні роботи, не отримали б зарплату незалежно від факту наявності чи відсутності ДТП, а також того, що вони не могли бути задіяні до інших робіт у разі відсутності відповідної ДТП.

Доводи скаржника про те, що трудовитрати на ремонт трамвайного вагону зроблені на підставі організаційних розрахунків економічного та технічного відділів жодним чином не спростовують вище викладених обставин.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач не довів належними доказами розмір заявленої до стягнення шкоди, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення з останнього 36976,18 грн збитків.

Висновки суду апеляційної інстанції

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 у справі №916/9/24 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» залишити без задоволення

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2024 у справі №916/9/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран