ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2024м. ДніпроСправа № 904/2289/24

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,
без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/2289/24
за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ"

до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 27.05.2024 за вих. №б/н до Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління (далі - відповідач) про стягнення 380.748,61 грн заборгованості за договором від 10.01.2023 №4125.

Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2289/24 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2024.

Ухвалою від 31.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через систему «Електронний суд» 27.06.2024 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Через систему «Електронний суд» 15.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №4125-ПУ від 10.01.2023 в частині відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за період липень 2023 року, серпень-листопад 2023 року, грудень 2023 року.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем не надано доказів надсилання відповідачу рахунків на оплату, підписання сторонами актів прийому-передачі електроенергії за спірний період, погодження їх командиром військової частини. Таким чином, позивачем не доведено порушення Дніпровським квартирно-експлуатаційним управлінням вимог договору в частині відшкодування витрат за спожиту електричну енергію.

Стислий виклад позиції позивача на відзив відповідача

Позивач зазначає, що твердження відповідача, про те, що від не отримував жодного акту наданих послуг, не є правдивими, оскільки на супровідному листі №2/3590 від 19.12.23 року та №2/371 від 07.02.2024 року є вхідна печатка відповідача, підтверджує факт отримання актів наданих послуг.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини щодо наявності/відсутності настання строку виконання зобов`язань з оплати та виконання/невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з оплати.

06 грудня 2022 року між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі позивач), Військовою частиною НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро (зараз Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, далі відповідач) було укладено договір №4079-ПУ про безоплатне тимчасове користування нерухомим майном (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору сторона 1 надає стороні 2 можливість на спільне безоплатне тимчасове користування нерухомим майном комплекс будівель та споруд Свино-товарна ферма, площею 4.094,4 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський р-н, с. Богданівка, вул. Піщана, 87 А.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що спільне користування майном здійснюється на безоплатній основі.

Згідно з п. 2.2 сторона 3 зобов`язана укласти прямі договори / договори на відшкодування за комунальні послуги: з електроенергії, водопостачанню та водовідведенню, вивозу сміття, опаленню (у разі наявності), які були отримані стороною 2 за час дії цього договору

Розрахунки за отримані комунальні послуги сторони 2 за цим договором здійснюються стороною 3, але виключно за погодженням із командиром військової частини за підписом та печаткою (п. .2.3 договору).

Підставою для оплати стороною 3 за сторону 2 комунальних послуг є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги стороні 2 (п. 2.4. договору).

Цей договір набирає чинності з дати підписання акту прийому-передачі 01.09.2022 та діє до 31.12.2023 (включно).

У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України даний договір поширює свою дію на відносини, які фактично склалися до моменту його укладання, а саме з 01.09.2022.

Стосовно обов`язків, пов`язаних з розрахунками та відшкодування збитків до його повного виконання (п.9.1 договору).

Згідно акту приймання-передачі майна від 01.09.2022 позивач передав стороні 2 об`єкт оренди, а саме: частину нежитлових приміщень загальною площею 4094,4кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в належному для експлуатації стані (а.с. 17, том 1).

10.01.2023 між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі позивач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро (зараз Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, далі відповідач) було укладено договір №4125 ПУ про відшкодування витрат на спожиту електричну енергію (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору сторона 1 відшкодовує витрати стороні 2 за надання вказаних послуг про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію відповідно до даних лічильників та розрахунків, якщо інакше не випливає з характеру послуг.

Загальна суму договору, що підлягає відшкодуванню становить: 911.101,50грн, у т.ч. ПДВ 151.80,25 грн, за рахунок бюджетних коштів 138.248,00 грн, за рахунок відшкодування коштів 772.853,50 грн. Сума договору розрахована згідно додатку 1 до договору, згідно договору №4079-ПУ від 17.11.2022 на спільне безоплатне користування нерухомим майном. Ціна цього договору може бути змінена за взаємною згодою сторін, у встановленому законом порядку (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 2.3.2 договору сторона 1 зобов`язується відшкодувати витрати за спожиту електричну енергію відповідно до показників встановлених засобів обліку та наданих розрахунків.

Відповідно до п. 2.3.3 договору сторона 1 зобов`язується після отримання від сторони 2 акту (актів) прийому передачі електроенергії здійснити оплату згідно ст. 46, 48, 49 БКУ на розрахунковий рахунок сторони 2 на протязі п`ятнадцяти банківський днів після надання рахунку.

На підставі розрахунків та/або показників засобів обліку електричної енергії оформлюється трьохсторонній акт актів прийому-передачі обсягів спожитої за відповідний розрахунковий період електроенергії (п. 5.3 договору).

Щомісячно, до 18 числа, місяця, що настає за розрахунковим, сторона 1 та сторона 2 на підставі показників засобів обліку електричної енергії, за тарифами, що встановлені уповноваженим органом, складають і підписують акт прийому-передачі обсягів фактично спожитої електроенергії в розрахунковому періоді, в трьох примірниках (п. 5.4. договору).

Щомісячно, в термін до 22 числа місяця, що настає за розрахунковим, сторона 2 надає стороні 1 оформлені зі свого боку акт прийому-передачі електроенергії за розрахунковий період та відповідний рахунок який є підставою для проведення оплати по даному договору згідно з п. 2.3.3.

Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2023, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення, а також, що сторонами досягнуто згоди, що в силу положень частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, які склалися між сторонами до дати його укладення, а саме з 01.01.2023 (п. 8.1. договору).

Додатком №1 до договору №4125-ПУ між сторонами погоджено планове споживання електричної енергії з 01.01.2023 по 31.12.2023 відповідно до якого:

- витрати електричної енергії 180.000,00 кВт/год;

- вартість 911.101,50грн з ПДВ.

Позивач у позові зазначає, що за період з січня по червень 2023 року відповідач акти приймання-передачі енергопослуг до договору №4125-ПУ приймав, підписував та здійснював оплату.

Також позивач зазначає, що на виконання умов договору №4125-ПУ ним було надано документи на оплату, а саме:

- акт №7 з приймання передачі енергопослуг до договору №4125-ПУ від 10.01.2023 відшкодування послуг за спожиту електроенергію за період липня 2023 року та рахунок на оплату вартості послуг у сумі 14.962,11 грн;

- акт №11 з приймання передачі енергопослуг до договору №4125-ПУ від 10.01.2023 відшкодування послуг за спожиту електроенергію за період з серпня по листопад 2023 року та рахунок на оплату вартості послуг у сумі 244.572,28 грн;

- акт №12 з приймання передачі енергопослуг до договору №4125 -ПУ від 10.01.2023 відшкодування послуг за спожиту електроенергію за період грудень 2023 року, рахунок на оплату вартості послуг у сумі 121.214,22 грн.

Відповідач акти надання послуг не підписав оплату не здійснив.

Наявність заборгованості також підтверджується підписом командира військової частини НОМЕР_1 на актах приймання передачі енергопослуг по договору №4125-ПУ від 10.01.2023 відшкодування витрат за спожиту електроенергію.

Таким чином загальна сума заборгованості за договором №4125, що підлягає стягненню з відповідача становить 380.748,61 грн.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо наявності/відсутності настання строку виконання зобов`язань з оплати та виконання/невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з оплати.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 174, 193 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина сьома статті 179 Господарського кодексу України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Згідно з п. 2.2 договору №4079-ПУ сторона 3 зобов`язана укласти прямі договори / договори на відшкодування за комунальні послуги: з електроенергії, водопостачанню та водовідведенню, вивозу сміття, опаленню (у разі наявності), які були отримані стороною 2 за час дії цього договору.

Підставою для оплати стороною 3 за сторону 2 комунальних послуг є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надають комунальні послуги стороні 2 (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 2.3.3 договору 4125-ПУ сторона 1 зобов`язується після отримання від сторони 2 акта (актів) прийому передачі електроенергії здійснити оплату згідно ст. 46, 48, 49 БКУ на розрахунковий рахунок сторони 2 на протязі п`ятнадцяти банківський днів після надання рахунку.

Розрахунки за отримані комунальні послуги сторони 2 за цим договором здійснюються стороною 3, але виключно за погодженням із командиром військової частини за підписом та печаткою (п. .2.3 договору).

Враховуючи визначений порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, а саме - здійснення відшкодування витрат за спожиту електроенергію на протязі п`ятнадцяти банківський днів після отримання акта прийому-передачі електроенергії, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав.

За актом №12 приймання передачі енергопослуг до договору №4125-ПУ від 10.01.2023 відшкодування послуг за спожиту електроенергію за період грудень 2023 року, рахунок на оплату вартості послуг у сумі 121.214,22 грн (супровідний лист вих. №2/371 від 07.02.2024, який отримано відповідачем вх. 497 від 08.02.2024, також акт отримано разом із додатками до позовної заяви, що відповідачем фактично визнається у відзиві) строк оплати з урахуванням отримання відповідачем настав.

За актом №11 приймання передачі енергопослуг до договору №4125-ПУ від 10.01.2023 відшкодування послуг за спожиту електроенергію за період з серпня по листопад 2023 року та рахунок на оплату вартості послуг у сумі 244.572,28 грн (супровідний лист вих. №2/3590 від 19.12.2023, який отримано відповідачем вх. 2340 від 19.12.2023, також акт отримано разом із додатками до позовної заяви, що відповідачем фактично визнається у відзиві) строк оплати з урахуванням отримання відповідачем настав.

За актом №7 приймання передачі енергопослуг до договору №4125-ПУ від 10.01.2023 відшкодування послуг за спожиту електроенергію за період липень 2023 року у сумі 14.962,11 грн (акт отримано відповідачем разом із додатками до позовної заяви, що відповідачем фактично визнається у відзиві) строк оплати станом на час прийняття також настав.

При цьому суд враховує, що вирішальне значення для захисту права позивача має те, що таке право має бути порушеним на час прийняття рішення у справі. Адже, підставою для відмови у позові є відсутність порушеного права позивача лише станом на час прийняття рішення у справі.

Відповідно до п. 2.3 договору №4079-ПУ розрахунки за отримані номінальні послуги військовою частиною НОМЕР_2 (Сторона-2) за договором здійснюється Дніпровським КЕУ (Сторона-3), але виключено за погодженням їх командиром військової частини який скріплено підписом та печаткою.

Акти приймання передачі-енергопослуг за липень - листопад, грудень 2023 року підписані командиром військової частини НОМЕР_1 та скріплені печаткою, що підтверджує кількість спожитої електроенергії та відповідне погодження.

Щодо непідписання відповідачем зазначених актів, суд зазначає, що по-перше, договір від 10.01.2023 не припинив своєї дії та є чинним станом на час розгляду спору. Докази зворотного матеріали справи не містять.

По-друге, неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Таких висновків також дотрималася і об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21 та Верховний Суд у справі №911/1981/20 від 05.10.2023.

У постанові від 22.08.2023 у cправі №910/14570/21 Верховний Суд також зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).

Таким чином, передання і прийняття товарів (робіт, послуг) на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання товарів (робіт, послуг) за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття товарів (робіт, послуг) у строк, визначений договором.

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання покупцем (замовником) актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (поставці товару, наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Така ж правова позиція висвітлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №914/131/22.

Таким чином, враховуючи реальність отриманих відповідачем послуг, суд вважає підтвердженою заборгованість відповідача перед позивачем у період з липня 2023 року по грудень 2023 року у розмірі 380.748,61 грн, яка складається із заборгованості за послуги за спожиту електричну енергію.

Доказів виконання зобов`язання щодо повної оплати вартості витрат за спожиту електричну енергію в загальній сумі 380.748,61 грн відповідач на момент розгляду спору не надав.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 73 Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України )

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо примусового стягнення зазначеної вище суми слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд з прав людини у пункті 6 рішення від 05 жовтня 2023 року у справі «Леонтьєв та інші проти України» (Leontyev and оthers v. Ukraine) виснував, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09 грудня 1994 року у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, пункти 42-47; від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, пункт 25; від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, пункти 18, 19).

Також Європейський суд з прав людини вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається суд дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню.

Судові витрати

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3.028,00грн.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3.028,00 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п.8.23).

Ціна позову становить 380.748,61 грн, отже, сума судового збору за подання даного позову через систему "Електронний суд" складала 4.568,98 грн (380.748,61*1,5%*0,8).

Разом з тим, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5.711,23 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3478755 від 07.05.2024 (а.с. 5). Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, підлягає поверненню з державного бюджету сума 1.142,25 грн (5.711,23 грн 4.568,98 грн), як надмірно сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду.

Суд не вирішує питання повернення надмірно сплаченої суми судового збору під час прийняття рішення у справі, оскільки клопотання про повернення цієї суми з Державного бюджету не надходило.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління (49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Феодосіївська, будинок 13; ідентифікаційний код 08004581) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська область, місто Павлоград, ВУЛИЦЯ СОБОРНА, будинок 76; ідентифікаційний код 00178353) 380.748,61 грн (триста вісімдесят тисяч сімсот сорок вісім грн 61 к.) заборгованості, 4.568,98 грн (чотири тисячі п`ятсот шістдесят вісім грн 98 к.) судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк