ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"15" липня 2024 р. м. Київ Справа № 911/749/24

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Марунич Л.А. розглянувши у попередньому засіданні справу

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Світанок» (08472, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Світанок, вул. Київська, буд. 4/1; ідентифікаційний код 35376084)

У судовому засіданні беруть участь учасники справи відповідно до протоколу судового засідання від 15.07.2024

УСТАНОВИВ:

1.Ухвалою Господарського суду Київської області (далі-суд) від 03.06.2024, зокрема: відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Світанок» (далі-ТОВ «Агрофірма-Світанок», боржник); визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-тайс» (далі ТОВ «Ніко-Тайс», заявник) у загальному розмірі 692 279,63грн (24 224,00грн судові витрати, 502 690,85грн основна заборгованість, 165 364,78грн штрафні санкції); введено процедуру розпорядження майном ТОВ «Агрофірма-Світанок»; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Винниченка Юрія Валентиновича (свідоцтво №1658 від 24.07.2013); попереднє засідання суду призначено на 15.07.2024; вирішено інші процесуальні питання у справі.

Відповідно до абз. 1 ч. 9 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

На виконання зазначеного положення, 03.06.2024 суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», здійснив офіційне оприлюднення відповідного повідомлення, номер публікаціїякого73320.

Згідно ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого ч.1 цієї статті (ч.2 ст. 45 КУзПБ).

Отже, граничним строком для подання відповідних заяв є 03.07.2024 (включно).

2.Так, 22.06.2024 у порядку та строки, визначені ст. 45 КУзПБ, до суду звернулось ТОВ «Ніко-Тайс» із заявою (вх.3000 від 24.06.2024), в якій просить визнати додаткові кредиторські вимоги до боржника на загальну суму 684 864,10грн, з яких: 4 844,80грн судові витрати; 8 977,50грн 3% річних; 565 843,54грн - відсотки за користування чужими грошовими коштами; 38 296,11грн інфляційні втрати; 66 902,15грн пеня. Заяву обґрунтовує тим, що боржником не виконано умови договору №ТК160409/1 від 16.04.2009 в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, у зв`язку з чим у нього на підставі ст.625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та п.п.8.2, 8.4 зазначеного договору наявне зобов`язання додатково сплатити 3% річних, інфляційні втрати, відсотки за користування грошовими коштами та пеню.

3. Ухвалою суду від 27.06.2024 зазначена заява прийнята судом та призначена до розгляду у попереднє засідання.

4. Розпорядник майна на виконання ч.5 ст. 45 Кодексу та ухвали суду від 03.06.2024 надав звіт про результат розгляду кредиторських вимог (вх.7425/24), із змісту якого вбачається, що ним повністю визнаються заявлені вимоги кредитора.

5. У попереднє засідання боржник не з`явився.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Із змісту відповіді із підсистеми «Електронний суд» вбачається, що у боржника відсутній електронний кабінет, у зв`язку з чим, ухвали суду від 03.06.2024 та від 27.06.2024 були направлена судом на адресу місцезнаходження відповідача, яка визначена відповідно до ч. 2 ст. 27 ГПК України, а саме: « 08472, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Світанок, вул. Київська, буд. 4/1». Із змісту рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф.119) вбачається про отримання боржником зазначених рішень суду, а саме 04.07.2024.

Відповідно до п.3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ураховуючи зазначене, ТОВ «Агрофірма-Світанок» вважається належним чином повідомленим про час та місце попереднього засідання та розгляд заяви кредитора.

У свою чергу, боржник правом, передбаченим ч.5 ст. 45 КУзПБ, не скористався та про результати розгляду кредиторських вимог у той чи іншій спосіб суд не поінформував.

6. Розглянувши заяву та дослідивши наявні докази суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Кодексу, зокрема, кредитор юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі КГС ВС) від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 03.08.2023 у справі № 904/4608/21).

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, квитанціями, вимогами, претензіями тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

У свою чергу, заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство вимоги (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові КГС ВС від 03.08.2022 у справі №910/7986/19).

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові КГС ВС від 09.06.2022 у справі № 908/1324/21).

Водночас, згідно із ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

6.1. Так, із матеріалів заяви вбачається та зазначені обставини підтвердженні рішенням суду від 10.12.2009 у справі №13/232-09, що 16.04.2009 між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (постачальник) та ТОВ «Агрофірма-Світанок» (покупець) був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту № ТК 160409/1 від 16.04.2009 року (далі - Договір).

Як зазначено у п. 1.1 Договору у строки, зумовлені Договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал товар та хімічні засоби рослин, а покупець зобов`язується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарними кредитом та ціну товару відповідно до умов Договору (додаткових угод та Специфікацій до нього).

Із змісту специфікації № 1 від 16.04.2009 убачається, що перелік товару, який поставляється покупцю, а саме: «Галера 334SLв.р.» та «Альтекск.е» на загальну суму 32897,88 грн.

Згідно з п. 3 зазначеної специфікації товар оплачується відповідачем у строк не пізніше 10.08.2009 року.

Як зазначено в рішенні суду від 10.12.2009 у справі №13/232-09, на виконання умов договору відповідачу було поставлено товар 16.04.2009, на загальну суму 29 969,64грн, що підтверджується видатковою накладною № А-00000667 від 16.04.2009 року та довіреністю, серії ЯПЛ № 782905 від 16.04.2009 року; 06.05.2009 на загальну суму 2928,24 грн., що підтверджується накладною № А-00000966 від 06.05.2009. У порушення умов договору відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 32 897,88 грн.

Згідно ч. 3 ст. 692, 694, 536 ЦК України, сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП = (СПП х 0,5 х Д): 100, де СП сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП сума простроченого платежу, Д кількість календарних днів прострочення платежу (п. 8.4 Договору).

Підпунктом 8.2.3 Договору передбачено, що зокрема, за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05 %, від простроченої суми грошового зобов`язання за кожний день прострочення.

Крім того, у п.8.5 Договору сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цим вимогах складає 3 роки.

6.2. Як зазначалось вище, рішенням суду від 10.12.2009 у справі №13/232-09 стягнуто з ТОВ «Агрофірма-Світанок» на користь ТОВ «Корпорація «Агросинтез», зокрема, заборгованість за Договором у розмірі 32 897,88грн.

На примусове виконання рішення судом виданий наказ 26.05.2010, який 21.10.2022 повернутий стягувачу без виконання на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова Переяславського ВДВС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.10.2022 ВП №61519196).

6.3. Ухвалою суду від 16.09.2013 у справі №13/232-09 замінено сторону (стягувача) при примусовому виконанні наказу суду від 26.05.2010 у справі №13/232-09 ТОВ «ТОВ «Корпорація «Агросинтез» правонаступником - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

6.4. У зв`язку з тим, що заборгованість у розмірі 32 897,88грн боржником не була погашена, заявник неодноразово звертався із відповідними позовами до суду із вимогами про нарахування інфляційних втрат, 3% річних, пені та проценти за користування чужими коштами, які були задоволені, що підтверджується рішеннями суду від 15.01.2014 у справі № 911/4557/13 та від 29.06.2016 у справі №911/1453/16, які набрали законної сили.

Так, зокрема, рішенням суду від 29.06.2016 у справі №911/1453/16 стягнуто з ТОВ «Агрофірма-Світанок» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»: 1 640,39грн пені за період з 26.11.2013 по 14.04.2014; 2 462, 40грн 3 % річних за період з 26.11.2013 по 21.04.2016; 15 034,33грн інфляційних втрат за період з грудня 2014 по квітень 2016 роки; 71 717,38грн відсотків за користування чужими грошовими коштами з 26.11.2013 по 01.01.2015.

Як установлено судом в ухвалі суду від 03.06.2024, зокрема, заборгованість боржника за отриманий товар у розмірі 32 897,88грн є непогашеною.

7. Розглянувши заяву та дослідивши наявні докази суд зазначає наступне.

7.1. Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися відпевної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №910/40954/21).

При цьому зазначена ст.625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 910/4176/22).

Із змісту заяви вбачається, що ТОВ «Ніко-Тайс» просить визнати кредиторські вимоги у розмірі 8 977,50грн розмірі - 3 % річних за період з 27.04.2016 по 02.06.2024 та 38 296,11грн інфляційні втрати за період з травня 2016 по квітень 2024 роки.

Перевіривши надані заявником розрахунки суд вважає, що нарахування, зокрема,:

3% річних за період з 27.04.2016 по 02.06.2024, є арифметично неправильними, оскільки під час розрахунку не правильно визначено загальну кількість днів простроченого платежу. Так, у заяві зазначено - 3325 днів, тоді як фактично кількість днів за зазначений період становить 2959 днів. Отже, розмір 3% річних за заявлений період становить 7 995,26грн;

інфляційних втрат за період з травня 2016 по квітень 2024 роки є арифметично правильним та обґрунтованим.

7.2. Щодо нарахування пені.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно господарські санкції.

Штрафними санкціями відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень ч.ч.4,6 ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч.3 ст.6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19.

Водночас, за приписами ч.1 ст.627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, із змісту пп. 8.2.3 та п.8.5. Договору вбачається, що за прострочення строків виконання грошових зобов`язань боржник сплачує пеню у розмірі 0,05 %, від простроченої суми грошового зобов`язання за кожний день прострочення, а нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором здійснюється до моменту їх виконання.

При цьому судом береться до уваги положення ст.204 ЦК України, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція діє доки не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином у заявника наявне право здійснювати нарахування пені відповідно до умов Договору.

Із змісту заяви вбачається, що ТОВ «Ніко-Тайс» просить визнати кредиторські вимоги у розмірі 66 902,15грн пеня за період прострочення грошового зобов`язання з 15.04.2014 по 02.06.2024.

Перевіривши наданий заявником розрахунок суд вважає його арифметично неправильними, оскільки під час розрахунку не правильно визначено загальну кількість днів простроченого платежу. Так, у заяві зазначеного - 4067 днів, тоді як фактично кількість днів за вказаний період становить 3702 днів. Отже, розмір пені за заявлений період становить 60 893,98грн;

7.3. Щодо нарахування процентів за користування чужими коштами.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст.536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Так, ст.536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як зазначено у п.6.1 цієї ухвали, у п. 8.4 Договору сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими коштами від простроченої суми за весь час прострочення.

Із змісту заяви вбачається, що ТОВ «Ніко-Тайс» просить визнати кредиторські вимоги у розмірі 565 843,54грн відсотки за користування чужими грошовими коштами за період з 02.01.2015 по 02.06.2024.

Перевіривши наданий заявником розрахунок суд вважає його є арифметично правильним та обґрунтованим.

7.4. Підсумовуючи викладене, суд вважає грошові вимоги ТОВ «Ніко-Тайс» обґрунтованими так такими, що підлягають частковому визнанню у загальному розмірі 677 873,69грн (38 296,11(інфляційні нарахування) + 7 995,26 (3% річних) + 60 893,98 (пеня) + 565 843,54 (проценти за користування коштами) + 4 844,80 (судовий збір)), а кредиторські вимоги у розмірі 6 990,41грн відхиленню.

8. Додатково суд звертає увагу учасників спарви на правову позицію Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15, яка з метою єдності та сталості судової практики щодо застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог кредитора в процедурі розпорядження майном боржника дійшла висновку, що для цілей застосування ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України під час розгляду таких вимог стороною, яка може зробити заяву про застосування позовної давності, слід розуміти інших кредиторів, боржника та розпорядника майна боржника.

9. Згідно до ч.2 ст. 47 Кодексу, зокрема, за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 48 Кодексу передбачено, що протягом 10 днів з дня постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 45, 47, 64 Кодексу, ст.ст. 74, 76-79, 86, 234-235 ГПК України, , суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» від 22.06.2024 (вх. №3000 від 24.06.2024) про визнання грошових вимог задовольнити частково.

Визнати додаткові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма- Світанок» у загальному розмірі 617 961,95грн, з яких: 4 844,80грн судовий збір; 613 117,15грн основне зобов`язання.

Кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у розмірі 66 902,15грн відхилити.

2. Визначити, що розмір усіх кредиторських вимог, пред`явлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Світанок» становить 1 310 241,58грн та складається із кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (загальний розмір визнаних вимог: судові витрати - 29 068,80грн; інфляційні втрати, 3% річних та проценти за користування коштами 1 114 825,76грн; пеня 226 258,76грн; зальний розмір не визнаних вимог 6 990,41грн).

3. Зобов`язати розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Винниченка Ю.В. скласти реєстр вимог кредиторів боржника та внести до нього відомості щодо кредиторів, визначених у п.2 даної ухвали.

Окремо внести до реєстру вимог кредиторів (у разі наявності):

відомості про майно, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав (вид забезпечення, вид майна, його характеристика, місцезнаходження, відомості про реєстрацію у реєстрах прав власності та застав тощо);

відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника.

Примірник реєстру вимог кредиторів надати суду для долучення до матеріалів справи.

4. Зобов`язати розпорядника майна відповідно до ст. 48 Кодексу, організувати та провести збори кредиторів та комітету кредиторів, визначивши час та місце проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; докази скликання та проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів разом з обґрунтованим клопотанням про відкриття наступної процедури у відношенні боржника (санації, ліквідації або укладення мирової угоди) з посиланням на фактичні обставини, що привели до прийняття такого рішення, надати суду у триденний строк після прийняття рішення.

Скликання перших загальних зборів кредиторів та засідання комітету кредиторів провести у порядку та строки, визначені ст. 48 Кодексу.

5. Призначити підсумкове засідання суду, на якому буде вирішено питання щодо переходу до наступної судової процедури, визначеної у ст. 6 Кодексу або закриття провадження у справі на 22.08.2024 о 10:00год. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Київської області за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 16/108, в залі судових засідань № 5.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набрала законної сили 15.07.2024 та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північного апеляційного господарського суду у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 08.08.2024