ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

12 серпня 2024 року м.Харків Справа № 913/275/24
Провадження №6/913/275/24
Господарський суд Луганської області у складі судді Драгнєвіч О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ про забезпечення позову б/н від 05.08.2024 у справі №913/275/24
про стягнення 4 406 612 грн 30 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення п.8.1., п.8.5 договору та зазначає, що у зв`язку із нездійсненням відповідачем поставки вказаного товару у визначений строк, ТОВ САТЕЛЛИТ з метою забезпечення безперервного технологічного процесу виробництва на підприємстві (заміщення непоставленого насіння) придбало необхідну кількість насіння соняшнику у інших постачальників, однак за більш високою ціною, ніж це було передбачено договором, що призвело до реальних збитків позивача, які останній заявляє до відшкодування.
Також позивач просить стягнути суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 66 099 грн 18 коп. та орієнтовно 100 000 грн витрат на надання правничої допомоги, детальний розрахунок яких буде надано до суду до судових дебатів або протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024 справа передана на розгляд судді Драгнєвіч О.В.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.06.2024 о 14 год. 00 хв.; встановлено учасникам строки для подання заяв по суті.
04.06.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача, у встановлений судом строк, надійшов відзив на позовну заяву із долученим клопотанням про витребування доказів.
У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на наступне: здійснивши тлумачення умов договору, укладеного між сторонами, із урахуванням його п. п.13.1, 13.8, відповідач вказує на те, що за умовами саме він повинен був поставити безпосередньо ним виготовлений товар, що «поставляється вперше», і будь-яке інше постачання товарів позивачу вважалося б неналежним виконанням умов договору; стверджує, що позивач умисно був заінтересований виключно у штрафних санкціях та не бажав отримання виконання договору, а тому одразу відмовився від самого договору, використавши інститут штрафу як наживу.
З метою виробництва соняшника в агросезоні 2020 року відповідачем були укладені договори із філіями Державного підприємства «Конярство України», а саме: з філією «Стрілецький кінний завод №60» ДП «Конярство України» - договір про виконання сільськогосподарських робіт від 31.03.2020 №10, договір застави майбутнього врожаю від 31.03.2020 №11, договір купівлі-продажу незавершеного будівництва від 31.03.2020 №12; з філією «Лимарівський кінний завод №61» ДП Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.06.2024 7 «Конярство України» - договір про виконання сільськогосподарських робіт від 29.04.2020 №12, договір застави майбутнього врожаю від 29.04.2020 №13, договір купівлі-продажу незавершеного будівництва від 29.04.2020 №14.
Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.08.2020 у справі №428/6444/20 було накладено арешт на врожай сільськогосподарських культур 2020 року, у т.ч. і на врожай соняшника, розташованого на земельних ділянках філій «Стрілецький кінний завод №60», «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України».
Ухвалами слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.08.2020 у справі №428/6540/20 та від 18.08.2020 у справі №428/6600/20 було накладено арешт на сільськогосподарську техніку, яка належить голові ФГ «Криничне» Батирсултанову Махачу Далгатовичу.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2020 у справі №759/15457/20 було накладено арешт на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України», зокрема, його філій Стрілецький кінний завод №60», «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України».

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 21.09.2021 у справі №428/6599/20 було задоволено апеляційну скаргу ФГ «Криничне» та скасовано арешт, накладений на частину майна господарства.

Відповідач стверджує, що спроби зняти арешт із арештованого врожаю соняшника 2020 року та доступу до земельних ділянок, на яких він знаходився, виявилися безрезультатними. Так, ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.10.2020 у справі №428/4589/20 ФГ «Криничне» було відмовлено у задоволенні клопотання про зняття арешту з врожаю сільськогосподарських культур, накладеного 11.08.2020.

10.10.2020 Міловським відділом поліції ГУ НП у Луганській області було затримано сільськогосподарську техніку ФГ «Криничне», яка приїхала для здійснення збору врожаю соняшника, придбаного як незавершене виробництво у філії «Стрілецький кінний завод №60» ДП «Конярство України». Вилучена техніка господарства перебувала у полях під охороною до моменту винесення ухвали слідчого судді Міловського районного суду Луганської області від 16.11.2020 у справі №418/3554/20 про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2020 у справі №757/45201/20 було скасовано арешт врожаю сільськогосподарських культур 2020 року, накладений ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.08.2020 у справі №428/6444/20.

У подальшому ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2020 у справах №757/47116/20 та №757/47119/20 був знову накладений арешт на земельні ділянки, на яких знаходився незібраний врожай соняшника 2020 року.

30.10.2020 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/47216/20 було накладено арешт на сільськогосподарську техніку ФГ «Криничне», яка приїхала для збору врожаю соняшника, придбаного як незавершене виробництво у філії «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України».

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2020 у справі №759/19782/20 було задоволено клопотання ФГ «Криничне» та скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2020 у справі №757/47119/20 на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні, володінні ДП «Конярство України», зокрема, його філій Стрілецький кінний завод №60», «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України», на яких знаходиться урожай сільськогосподарських культур 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2021 у справі №759/4673/21 ФГ «Криничне» було відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, зокрема, врожаю соняшника 2020 року, що знаходиться на території філій Стрілецький кінний завод №60», «Лимарівський кінний завод №61» ДП «Конярство України».

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2020 у справі №759/20451/20 було скасовано арешт, накладений на сільськогосподарську техніку ФГ «Криничне» ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2020.

Посилаючись на вказані обставини, відповідач стверджує, що не мав об`єкивної можливості виконати умови договору саме через незалежні від його волі обставини, зокрема - конструкцію укладеного договору та обставини непереборної сили у вигляді накладених судами численних арештів та заборон збирати арештований врожай, що було обов`язковим для відповідача та унеможливлювало збирати його врожай (підтверджується Сертифікатом про форс-мажорні обставини № 3100-21-0935 (вих. № 673/05-4 від 30.11.2021) ТПП України). В свою чергу, відповідач добросовісно вживав усіх належних заходів щодо скасування накладених арештів, та останній був скасований 25.11.2020 тобто вже після настання розірвання позивачем договору в односторонньому порядку.

Крім того, відповідач зауважує, що самостійною підставою, яка вплинула на недобір врожаю соняшника у 2020 році стала посуха, яка мала місце на території Луганської області та суттєво вплинула на якісні та кількісні показники зібраного врожаю. Зазначає, що посуха як природне явище, є тривалою за часом, обсяги збитків від якої неможливо оцінити одразу (підтверджується - довідкою, наданою Луганським обласним центром з гідрометеорології ДСУНС № 9911-1-1332/9911032 від 08.11.2021, Актами обстеження земельних ділянок від 10.09.2020 та від 14.09.2020).

Оскільки, як зазначає відповідач, порушення за оговором поставки № Р90027 від 30.07.2020 сталося саме через незалежні від його волі обставини непереборної сили за відсутності його вини - це є підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності.

В той же час, позивач 22.10.2020 звернувся із заявою про односторонню відмову від виконання договору, внаслідок чого договір було розірвано, та у 2021 році звернувся із позовом про стягнення штрафу у 20% розмірі у зв`язку із розірванням договору (справа №913/767/21).

Відповідач також вважає безпідставними посилання позивача на п.8.5 розірваного з 22.10.2020 в односторонньому порядку договору поставки № Р90027 від 30.07.2020, яким передбачається, що у разі якщо постачальник не поставить товар у кількості передбаченій договором, покупець має право укласти договір з третьою особою щодо поставки не отриманого товару, а постачальник у такому випадку буде зобов`язаний компенсувати покупцю витрати на укладення такого договору з третьою особою та різницю в ціні за товар між договором та договором з третьою особою. Вказаний пункт припинив свою дію для сторін з моменту розірвання договору, тобто з 22.10.2020, а розірваний договір не створює правових наслідків після його розірвання окрім виконання вже існуючих між сторонами прав та обов`язків, а не тих обов`язків, які ще не виникли на момент дії договору з такого договору.

Умови укладеного між сторонами договору поставки № Р90027 від 30.07.2020 відрізняються повністю від укладених позивачем на заміщення поставки договорів з третіми особами, а тому навіть якщо б п. 8.5 договору поставки № Р90027 від 30.07.2020 не припинив свою дію, то і тоді, за твердженням відповідача він не міг бути застосований, адже позивач відступив від його умов та придбав інший товар за іншими умовами, що відповідно істотно вплинуло на ціну товару і не може відбуватися за рахунок відповідача та від його дій в жодному разі не залежить.

Також відповідач посилається на не доведення позивачем складу цивільного правопорушення - ані розміру заподіяної шкоди, ані причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та вказаною шкодою.

В свою чергу позивач не намагався узгодити із відповідачем питання допоставки відповідного товару коли б відпали непереборні для відповідача обставини, або ж можливість поставити позивачу товар іншим чином, аніж його виробництво (вирощування), у тому числі шляхом надання відповідачу можливості підшукування контрагентів для позивача, які б поставили товар за більш сприятливими цінами.

Щодо посилання позивачем на аналітичні дані ДП «Держзовнішінформ» відповідач зазначає, що вони носять довідковий характер, не зрозуміло за якою методикою отримані та жодні обставини справи не підтверджують.

У відзиві відповідач вказав, що у зв`язку з розглядом справи сума витрат його на правову допомогу (попередньо) складає 160000 грн.

Разом із відзивом відповідач також подав заяви від 04.06.2024 про залишення позовної заяви без руху та про зупинення провадження у цій справі до закінчення розгляду справи № 913/767/21 та набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.

Від позивача 10.06.2024 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на заяву про залишення позовної заяви без руху; заперечення на заяву про зупинення провадження у справі, а також відповідь на відзив відповідача.

У поданій відповіді на відзив позивач заперечує проти доводів відповідача про заінтересованість позивача в отриманні штрафних санкцій та фактичне не бажання отримувати виконання за договором поставки; вважає ці доводи не підтвердженими належними доказами чи реальними фактичними обставинами, ґрунтуються на припущеннях; відповідач у процесі здійснення своєї господарської діяльності самостійно обрав позивача як контрагента та погодився на умови договору; відповідач ототожнює штрафні санкції та збитки, які є різними інститутами за свою правовою природою та змістом, відшкодування збитків не є відповідальністю; позивач зауважує, що укладений між сторонами договір поставки є за своєю правовою природою є форвардним; сертифікат ТПП не може вважатися беззаперечним доказом існування обставин непереборної сили і повинен оцінюватися з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами; надана відповідачем довідка Луганського обласного центру з гідрометеорології свідчить про те, що засуха могла призвести до погіршення стану посівів, засихання листків, рослин та зменшення урожаю соняшнику, особливо посіяного у пізні строки. Проте, зважаючи на ту обставину, що у травні та червні засухи ще не було, ранні посіви могли сформувати нормальний урожай. За твердженням позивача, низька врожайність насіння соняшника у ФГ «Криничне» в 2020 році є виною підприємства, а зв`язок між врожайністю та погодними умовами в Луганській області відсутній. Ураховуючи, що посуха та її наслідки не настають раптово, а несприятливі погодні умови, як зазначає відповідач почали діяти з липня 2020 року, враховуючи, що договір укладався 30.07.2020, а поставки (і збір врожаю відповідно) мали починатись уже через місяць, тобто з 01.09.2020 - відповідач міг усвідомлювати про такі обставини та міг передбачити до того, як договір було укладено, обсяги врожаю та ризики, пов`язані з невиконанням договору.

Також позивач посилається на помилковість доводів відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку. Зокрема, п.8.2. договору передбачає право односторонньої відмови покупця від договору. Отже, відмова від договору вказує на те, що після суттєвого порушення та прострочення зі сторони відповідача позивач мав право не приймати товар від постачальника та, відповідно, не оплачувати його. У цьому контексті відмова покупця від договору не є тотожним поняттям до розірвання договору повністю. Положення ч. 5 ст. 653 ЦК України встановлюють, що якщо договір був змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Пункт 8.5. договору саме врегульовує питання відшкодування збитків, завданих покупцю внаслідок понесених ним додаткових витрат у процесі заміщення недопоставленої відповідачем продукції.

Також позивачем наведені доводи щодо нерелевантності наведених відповідачем правових висновків Верховного Суду до наявних у справі правовідносин, та щодо вартості та якісних показників заміщеного товару.

17.06.2024 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив позивача, а також заява від 17.06.2024 про повернення без розгляду відповіді на відзив та інших неналежним чином оформлених заяв/клопотань позивача.

В поданих запереченнях відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими, посилається на те, що з матеріалів справи вбачаються поважні причини чому відповідач не зміг своєчасно виконати зобов`язання та можна встановити які заходи вживав відповідач для забезпечення виконання; позивач не спростував обставин наявності форс-мажору, які зокрема є предметом дослідження у справі №913/767/21; посилання позивача на ч. 5 ст. 653 ЦК України яка передбачає, що якщо договір був змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору є недоречними на думку відповідача, адже те, що намагається стягнути позивач по цій справі, не є збитками і не лежить в причинно-наслідковому зв`язку із поведінкою відповідача.

Пункт 8.5. договору врегульовував питання відшкодування покупцю за умови дії цього пункту та усього договору поставки; при цьому, навіть якщо б п. 8.5 діяв, то він не був виконаний, бо позивач набув інший товар; нові (інші) договори, які були укладені позивачем одразу після його відмови від договору з відповідачем, планувалися заздалегідь за твердженням відповідача і носять характер фактичної наживи.

Окремо відповідач наводить доводи щодо заперечень позивача про релевантність наведеної судової практики та щодо вартості і якісних показників заміщеного товару.

Ухвалою суду від 18.06.2024 в задоволенні заяви Фермерського господарства КРИНИЧНЕ від 04.06.2024 про залишення позовної заяви без руху відмовлено; в задоволенні заяви Фермерського господарства КРИНИЧНЕ від 17.06.2024 про повернення без розгляду відповіді на відзив та інших неналежним чином оформлених заяв/клопотань позивача, відмовлено.

Ухвалою суду від 18.06.2024 в задоволенні клопотання Фермерського господарства КРИНИЧНЕ від 04.06.2024 про зупинення провадження у справі відмовлено. Запропоновано позивачу у строк до 27.06.2024 включно надати письмові пояснення з приводу заявленого відповідачем клопотання про витребування доказів. Відкладено вирішення заявленого відповідачем клопотання про витребування доказів до наступного судового засідання. Відкладено підготовче судове засідання на 18.07.2024 о 14 год. 00 хв. Явка представників сторін в судове засідання не визнана обов`язковою.

Позивачем подані заперечення на клопотання (заяву) відповідача про витребування доказів від 21.06.2024, які розглянуті судом та долучені до справи.

В судовому засіданні від 18.07.2024 суд проголосив протокольну ухвалу від 18.07.2024, якою: 1) у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів від 04.06.2024 відмовив.

В протокольній ухвалі суд навів підстави відмови в задоволенні клопотання: відповідач клопотання сформулював не у відповідності до вимог ст.81 ГПК України (не зазначив конкретні договори поставки, які відповідач просить витребувати у позивача, відсутні реквізити для ідентифікації таких документів та дані, що такі договори укладалися; заявлена вимога фактично носить характер припущення; визначений відповідачем в клопотанні період та обсяг договорів виходить за межі предмету спору, не стосується обставин, які потребують доведення та може призвести до порушення прав іншої сторони щодо збереження комерційної таємниці пов`язаної з господарською діяльністю);

2) встановив позивачу строк до 26.07 2024 включно, в який зобов`язав надати додаткові письмові пояснення - повідомити чи укладалися договори купівлі - продажу/поставки насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року із подібними кваліфікаційними вимогами з договорами, які були надані позивачем на заміщення, та які містить основний договір поставки, укладений з відповідачем, за період з 22.10.2020 по 29.10.2020 з умовами по строку поставки товару не пізніше 12.11.2020 (вказати реквізити у разі укладення);

3) продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, до 20.08.2024 (включно);

4) відклав підготовче судове засідання на 01.08.2024 об 11 год. 00 хв.; явку представників сторін визнав необов`язковою;

5) вирішив повідомити учасників справи ухвалою - повідомленням.

Ухвала-повідомлення суду від 19.07.2024 направлена всім учасникам до електронних кабінетів.

На виконання вимог ухвали суду від 18.07.2024 у встановлений строк від позивача надійшли додаткові пояснення від 26.07.2024, в яких позивач повідомив які саме договори були укладені Товариством з обмеженою відповідальністю «САТЕЛЛИТ» у період з 22.10.2020 року по 29.10.2020 року, окрім вказаних у позовній заяві, щодо поставки насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року з умовами по строку поставки товару не пізніше 12.11.2020 року (навів їх перелік, вказав реквізити, контрагента по договору, кількість придбаного насіння соняшника та ціну за тонну).

01.08.2024 від відповідача надішли два клопотання про витребування доказів від 31.07.2024, які, як було з`ясовано судом, містять однаковий зміст за виключенням прохальної частини.

Ухвалою суду від 01.08.2024 клопотання ФГ КРИНИЧНЕ від 31.07.2024 про витребування доказів, яке подано помилково, залишено без розгляду; клопотання ФГ КРИНИЧНЕ від 31.07.2024 про витребування доказів залишено без задоволення. відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення (продовження) строку для подання клопотання про витребування доказів.

05.08.2024 через систему Електронний суд від представників ФГКРИНИЧНЕ, адвокатів Бардіна І.С., Колісниченко А.С., надійшли до суду заяви про відвід судді Драгнєвіч О. В. 04.08.2024 у справі №913/275/24.

Ухвалами суду від 06.08.2024 відвід судді Драгнєвіч О.В. визнано необґрунтованим. Заяви представників ФГ КРИНИЧНЕ, адвоката Бардіна І.С., Колісниченко А.С., про відвід судді Драгнєвіч О.В. від розгляду справи №913/275/24 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч.1 ст.32 ГПК України, та розгляду відповідно до ч.3 ст.39 ГПК України.

06.08.2024 через систему Електронний суд від позивача надійшла заява про забезпечення позову б/н від 05.08.2024, в якій останній просить накласти арешт на транспортні засоби відповідача: MERCEDES-BENZ GLS 400 2020 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , VINкод: НОМЕР_2 ; MERCEDES-BENZ GLS 350, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 ; LEXUS НОМЕР_5 , 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 .

Ухвалами суду (у складі судді Корнієнко В.В.) від 08.08.2024 відмовлено в задоволенні заяв представників ФГКРИНИЧНЕ, адвокатів Бардіна І.С., Колісниченко А.С., про відвід судді Драгнєвіч О. В. від 04.08.2024 у справі №913/275/24.

Матераіли справи №913/275/24 08.08.2024 повернуті в провадження судді Драгнєвіч О.В.

Як вбачається, в первісно поданій заяві про забезпечення позову від 05.08.2024 ТОВ САТЕЛЛИТ просить накласти арешт на вказані вище 3 транспортні засоби відповідача.

На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини:

- до моменту подання позовної заяви позивач звертався до відповідача з вимогою про добровільне здійснення поставки визначеного умовами договору товару та сплати штрафу за порушення строків поставки, але відповідні вимоги були залишені останнім без відповіді. Відповідач ухиляється від виконання договірних зобов`язань по поставці, з оплати штрафів та відшкодування понесених позивачем збитків, що стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту своїх порушених прав із відповідними позовами (справи №913/767/21 та № 913/769/21, №913/333/24, №913/275/24); крім того, відносно відповідача було відкрито ряд виконавчих проваджень.

Станом на час подання позову по цій справі, на примусовому виконанні по вказаним вище справам (№913/767/21, №913/769/21) перебувало 5 виконавчих проваджень, ініційованих позивачем щодо відповідача, на загальну суму стягнення 6 110 954,17 грн. (без

врахування витрат на проведення примусового виконання) за наступними номерами ВП: №71251201, №71739811, №71739970, №71740832, №71740891, які були об`єднанні постановою державного виконавця від 05.05.2023 року у зведене виконавче провадження №71751105.

Однак, на час подання позову в цій справі жодне з перелічених вище рішень у справах №913/767/21, № 913/769/21 не було виконано навіть частково;

- оскільки примусове виконання рішення суду у справі №913/769/21 було розпочато

раніше за інші, то більшість процесуальних дій було здійснено саме в межах виконавчого провадження №71251201. Однак, вже під час примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 07.12.2022 року у справі №913/769/21, яке здійснювалось на підставі наказу від 10.01.2023 року в межах ВП № 71251201, відповідачу було поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги щодо оскарження вказаного рішення та відкрито апеляційне провадження.

Постановою від 14.03.2023 року, виконавцем серед іншого були арештовані вказані вище легкові автомобілі відповідача сукупна середньоринкова вартістю ТЗ для цілей оподаткування транспортним податком складає - 5 217 056,93 грн

Постановою Східного апеляційного господарського суду у справі № 913/769/21 від 08.07.2024, рішення Господарського суду Луганської області від 07.12.2022 було скасовано в частині стягнення з ФГ«Криничне» на користь ТОВ «Сателлит» 1 737 304,64 грн. штрафу та 39 709,22 грн. витрат на правничу допомогу, що складає 50% від заявленої в позові суми штрафу до стягнення. Після цього відповідач звернувся до виконавця, і не дивлячись на скасування рішення суду лише в частині, постановою від 24.07.2024 ВП №71251201 було протиправно закінчено державним виконавцем, чинність арештів майна, рахунків відповідача та дія інших примусових заходів були скасовані (хоча рішення суду в іншій частині підлягає обов`язковому виконанню.

Через незаконні дії державного виконавця, як вказує позивач, з метою захисту своїх прав змушений був звернутися невідкладно до суду 01.08.2024 із відповідною скаргою на вказану постанову державного виконавця (розгляд господарським судом скарги триває наразі у справі №913/769/21).

Однак, позивач зауважує, що через незаконні дії державного виконавця виникла ситуація, коли наявне у відповідача майно може зникнути, зменшитися в кількості або може погіршитися його стан, і тому виконання рішення буде суттєво утруднене, або взагалі не можливо;

- рішення у цій справі № 913/275/24 вимагатиме примусового виконання також, у разі його задоволення, а його виконання в майбутньому безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів чи майна за рахунок якого можна буде виконати це рішення, з огляду на що (через чисельні виконавчі провадження, в яких рішення залишаються не виконаними та дії відповідача, що вчиняються з метою ухилення від виконання рішень), у позивача наявні обґрунтовані припущення, що існує імовірність через невжиття заходів забезпечення позову буде ускладнено або неможливо буде виконати рішення суду у цій справі; відповідачем можуть вживатись активні дії, спрямовані на приховування або відчуження майна, а також дії, спрямовані на уникнення відповідальності або перешкоджання проведенню законного стягнення.

- відповідачем вже вчинялись дії щодо арештованих у ході виконання належних йому транспортних засобів, які були спрямовані на перешкоджання виконанню вищезазначених рішень судів на користь позивача загальною сумою 6 110 954,17 грн.

Зокрема, для перешкоджання примусовому виконанню зазначених рішень (адже відповідач усвідомлював наявність безспірної заборгованості у розмірі 2 297 996,11 грн., та напевно прогнозував негативний розвиток щодо вирішення інших вимог по іншим справам на 3 812 958,06 грн), між ФГ «Криничне» було укладено з ТОВ «Агро-Х» договір позики та застави № 1039, нотаріально посвідчений 25.11.2022 року. Як зазначає позивач, обидві компанії фраудаторного правочину фактично управляються афілійованими особами батьком та сином ОСОБА_1 (ФГ «Криничне») та ОСОБА_2 (ТОВ «Агро-Х»), про що свідчать дані долучених витягів з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Укладення такого договору, зокрема, призвело, як зауважує позивач, до обтяження заставою вказаних 3-х транспортних засобів, що належать відповідачу (MERCEDES-BENZ GLS 400 2020 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; MERCEDES-BENZ GLS 350, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 ; LEXUS LX 450D, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 ).

Обтяження у вигляді застави, накладеної на вказані транспортні засоби, фактично унеможливило звернення стягнення на виявлене тоді майно відповідача, при чому зазначені дії вчинялися свідомо, розуміючи, що іншого майна, на яке позивач міг би звернути стягнення у відповідача не було знайдено.

Розгляд позову позивача про визнання вказаного договору позики та застави №1039 недійсним за ознаками фраудаторності здійснюється Господарським судом Луганської області в межах розгляду справи № 913/275/23;

- додатковими обставинами, що можуть свідчити про наміри відповідача приховати або відчужити вказані транспортні засоби є наявна у позивача інформація щодо діяльності та зв`язків ФГ «КРИНИЧНЕ» з державою-агресором Російською Федерацією. Позивач зазначає, що наразі Головним слідчим управління СБ України здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження №0000235 щодо ОСОБА_1 (який є керівником відповідача) щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України (пособництво державі-агресору), в межах якого встановлюються обставини здійснення відповідачем господарської діяльності на непідконтрольній Україні території, передачі матеріальних активів представникам РФ, адже наявні відомості про перереєстрацію фермерського господарства та облік в податкових органах держави-агресора.

Вказані обставини, на думку позивача, можуть свідчити про можливі наміри відповідача передати наявне майно (зокрема транспортні засоби) на тимчасово не підконтрольну Україні територію з метою не допущення проведення стягнення на нього;

- також позивач зауважує, що про вчинення відповідачем умисних дій, спрямованих на приховування належного йому майна, на яке могло б бути звернуто стягнення в межах виконавчого провадження № 71251201, з метою уникнення виконання рішення суду, також свідчить те, що під час здійснення виконавчих дій за наявними даними в державних реєстрах виконавцем було виявлено також інше належне відповідачу майно (сільськогосподарську та вантажну техніку), що підтверджується даними долученої копії постанови про опис майна від 14.03.2023.

Однак розшукати і встановити де знаходиться вказане майно відповідача державному виконавцю не вдалося (окрім вказаних вище 3-х легкових автомобілів); керівник відповідача викликався виконавцем для надання пояснень та відомостей про місцезнаходження майна, що перебуває у розшуку, однак такі виклики були проігноровані, а розшук було припинено ;

- підсумовуючи, позивач зазначає про те, що звертаючись до суду, прагне відновити своє порушене право та законний інтерес щодо стягнення заборгованості з відповідача, проте його інтереси можуть бути істотно порушеними без вжиття вказаних заходів забезпечення позову.

Позивач вважає, що сума заявленого для забезпечення майна у розмірі 5 217 056,93 грн (за середньоринковою вартістю ТЗ для цілей оподаткуваннятранспортним податком є співмірною до заявлених у позові вимог щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 4 406 612 грн 30 коп., понесених у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем як постачальником зобов`язань за договором поставки №Р90027 від 30.07.2020 року, судового збору за подання позову у розмірі 66 099 грн 18 коп. та орієнтовно 100 000 грн витрат на надання правничої допомоги.

Позивач просить врахувати, що наразі стягнення заборгованості та в подальшому реальна можливість виконання рішення суду у цій справі є вкрай важливим для забезпечення стабілізації фінансово-майнового стану підприємства, відновлення господарської діяльності, адже на праві приватної власності з 24.02.2011 позивачу належить Комплекс з переробки насіння соняшнику «Олійноекстракційний завод» у м. Маріуполі (знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул.Таганрозька, 76), який є основним активом, та з березня 2022 року, який перебуває на тимчасово окупованій РФ території України, контроль над яким втрачено; внаслідок бойових дій, влучання ракет в приміщення заводу та окупації, зокрема за даними бухгалтерського обліку позивача станом на 31.07.2022 вартість втраченої сировини та готової продукції становила: на території заводу в м.Маріуполі 654 803 491 грн; в сторонніх місцях зберігання-елеваторах -458 903 832 грн; загальна сума збитків яка була заподіяна ТОВ «Сателлит» наразі в цілому складає 1600 849 221 грн; об`єктивно можливості для продовження господарської діяльності позивача на даний час вкрай обмежені (підтверджується даними Інформаційної довідки з державного реєстру за №56397331, Витягом з державного реєстру за №36686215, бухгалтерської довідки ТОВ «Сателлит» від 04.08.2022, наказ по підприємству від 24.02.2022 про тимчасове зупинення роботи).

Від відповідача 06.08.2024 через систему Електронний суд надійшли заперечення проти заяви про забезпечення позову б/н від 06.08.2024, в яких останній просить відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема, представник ФГ «КРИНИЧНЕ» зазначає, що позивач у поданій заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на транспортні засоби, наступні 3 автомобіля (1) MERCEDES-BENZ GLS 400 2020 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; 2) MERCEDES-BENZ GLS 350, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 ; 3) LEXUS LX 450D, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 ), однак в порушення ст.ст.73-74 ГПК України належні докази на підтвердження того, що вказані транспортні засоби станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову належать відповідачу заявником не надано.

Натомість представник відповідача повідомив, що вказані транспортні засоби були відчужені 24.07.2024 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу, на підтвердження чого надані копії укладених відповідачем договорів (персональні дані покупців, які є фізичними особами, приховані з метою захисту персональних даних), оригінали договорів наявні у відповідача.

Отже, оскільки на час розгляду цієї заяви вказані транспортні засоби не належать відповідачу, а тому, за твердженням відповідача, немає підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

07.08.2024 від ТОВ САТЕЛЛИТ через систему Електронний суд надійшла заява б/н від 07.08.2024 про уточнення заяви про вжиття заходів забезпечення позову від 05.05.2024, в якій останній, змінив прохальну частину вимог за поданою раніше заявою про забезпечення позову від 05.08.2024, та просить суд накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Фермерському господарству «КРИНИЧНЕ», та знаходяться у нього чи в інших осіб, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.

Зокрема, позивач зазначає, що первісно в заяві про вжиття заходів забезпечення позову просив накласти арешт на вказані вище 3 транспортні засоби відповідача. Однак, з поданих відповідачем заперечень на заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову було з`ясовано, що 24.07.2024 року належні відповідачу транспортні засоби були відчужені ним третій особі (відповідні докази відчуження належних відповідачу транспортних засобів були надані самим відповідачем із поданими запереченнями).

Тому позивач звертається з цією заявою в доповнення до раніше поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову та уточнює прохальну частину заяви про вжиття заходів забезпечення позову (ця заява не є новою заявою про вжиття заходів забезпечення позову; цією заявою позивач лише уточнює прохальну частину заяви про вжиття заходів забезпечення позову від 05.08.2024 року до моменту її розгляду та викладає її у редакції, зазначеній в прохальній частині).

Позивач вкотре зауважив, що відповідач, маючи заборгованість перед позивачем, уклав з пов`язаними особами договір застави, згідно якого передав в заставу транспортні засоби, який має ознаки фраудаторності, а також що позивачем подано позов про визнання цього договору застави недійсним. Крім того, як вказував раніше позивач в заяві, постановою від 23.07.2024 виконавче провадження №71251201, де стягувачем є позивач, а боржником відповідач, було протиправно закінчено державним виконавцем, чинність арештів майна, рахунків відповідача та дія інших примусових заходів були скасовані. Ця постанова державного виконавця наразі також оскаржується позивачем.

Отже, вбачається, що відповідач під час судових проваджень, у яких до нього пред`явлено грошові вимоги, передав в заставу належні йому транспортні засоби пов`язаним з ним особам. Однак вже на наступний день після протиправного припинення арешту на ці транспортні засоби, усвідомлюючи, що, крім раніше існуючих судових проваджень у справах № 913/767/21 та №913/769/21, наразі здійснюється також провадження у судових справах №913/333/24 та №913/275/24, загальна сума вимог до відповідача у яких перевищує 15 000 000 грн, відповідач здійснив відчуження транспортних засобів, які раніше передав в заставу, що на переконання позивача, свідчить про його намагання ухилитися від виконання рішень.

Зважаючи, що під час цього судового провадження відповідач відчужив належне йому рухоме майно, про що він сам надав докази, є обґрунтована ймовірність того, що він й надалі здійснюватиме відчуження свого майна.

Також позивач зауважує, що під час здійснення виконавчого провадження №71251201 державний виконавець виявила зареєстроване майно відповідача, однак виявити фактичне місцезнаходження цього майна не виявилося можливим.

Оскільки поведінка відповідача свідчить про його намагання ухилитися від виконання зобов`язань, враховуючи зазначене та суму вимог, за твердженням позивача, доцільним та обґрунтованим в якості забезпечення позову є накласти арешт на все майно, яке належить відповідачу.

Від ФГ «КРИНИЧНЕ» 09.08.2024 через систему Електронний суд надійшли заперечення б/н від 08.08.2024 проти заяви позивача про забезпечення позову та заяви про уточнення його попередньої заяви про забезпечення позову, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні заяви (заяв) про забезпечення позову, а також застосувати захід зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі, наближеному до 50% гривневого еквіваленту ціни позову (у випадку прийняття рішення про вжиття судом заходів забезпечення позову).

В поданих запереченнях представник відповідача зазначає, що необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення; що у відповідача достатньо майна, за рахунок якого позивач міг би задовольнити свої вимоги; при примусовому виконанні судового рішення виконавцем не вчинені всі можливі виконавчі дії та не в повній мірі вжито заходів щодо виконання рішення суду; позивачем не надано доказів та не доведено, що виконавцем вчинялися усі відповідні дії, спрямовані на розшук майна боржника, на яке в першу чергу звертається стягнення в межах відповідних ініційованих ним виконавчих проваджень зокрема грошові кошті на рахунках у всіх банках та касі підприємства.

Окремо представник відповідача цитує норми Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку та черговості звернення стягнення на майно боржника, а також наводить висновки судів у справах щодо оцінки дій виконавця при зверненні стягнення на майно боржника, дотримання правил черговості та вжиття всіх заходів для виявлення та перевірки виявлення та перевірки у боржника коштів, інших цінностей, майна боржника.

Крім того, представник відповідача зауважує про те, що згідно з даними балансу відповідача, копія якого додається, сума балансової вартості активів останнього дорівнює 242812900 грн, що перевищує сукупну суму усіх вимог позивача; сума основних засобів відповідача станом на цей час складає 42031540,30 грн.; вказану інформацію приховав позивач під час звернення до суду.

Також представник посилається на те, що у власності відповідача наявні 35 одиниць транспортних засобів, які ним перераховуються із зазначенням, на його думку ринкової вартості з посиланням на матеріали різних інтернетресурсів (підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів); згідно з витягом з реєстру нерухомого майна відповідачеві належить 298 об`єктів речових прав на нерухоме майно а саме права оренди землі та нерухомості (наводиться перелік кадастрових номерів земельних ділянок) та на праві власності - будівля зерноскладу, Загальна площа (кв.м): 546, адреса: Луганська обл., Міловський р., с.Морозівка, вулиця 50 років Жовтня, будинок 28в; автогараж, нежитлова будівля, Загальна площа (кв.м): 922.2, Опис: Нежитлова будівля автогаражу з шлакоблоку, адреса: Луганська обл., Міловський р-н, с. Морозівка, вулиця 50 років Жовтня, будинок 28а; Тракторна бригада, Адреса нерухомого майна: Луганська обл., Міловський р., с. Морозівка, вулиця 50 років Жовтня, 28 г; Будівля АВМ, Адреса нерухомого майна: Луганська обл., Міловський р., с. Морозівка, вулиця 50 років Жовтня, 28ж.

Представник зазначає, що з урахуванням кількості майна в відповідача останньому немає жодного сенсу відчужувати таке майно, бо вартість переоформлення та відповідні податки будуть більшими за явно необґрунтовані, на думку представника відповідача, заявлені позовні вимоги.

Також в запереченнях відповідач посилається на обов`язковість врахування позицій, викладених у постановах Верховного Суду щодо необхідності дотримання принципів співмірності та адекватності заходів забезпечення позову.

Зазначає, що є недопустимим задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке не належить відповідачу, а також на майно відповідача, вартість якого, за твердженням представника відповідача, в десятки разів перевищує розмір позовних вимог.

У відповідності до положень ч.1 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З метою повного, об`єктивного розгляду поданої заяви про забезпечення позову, враховуючи подання сторонами неодноразово додаткових уточнень, заперечень, додаткових заперечень із значним об`ємом долучених документів та викладених доводів у заявах, які досліджувалися судом, враховуючи те, що матеріали справи були повернуті до провадження судді після вирішення судом 08.08.2024 заявлених відводів, розгляд поданої позивачем заяви про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі здійснюється судом протягом розумного строку в розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто такого, що об`єктивно необхідний для належного встановлення обставин за поданою заявою та правильного вирішення клопотань сторін.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, заяви про уточнення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, заперечень відповідача проти заяви про забезпечення позову, а також заперечень проти заяви позивача про забезпечення позову та заяви про уточнення його попередньої заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Визначення такого поняття як арешт майна містяться у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №643/12369/19, так, арешт майна це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Арешт майна є самостійним видом (способом) забезпечення позову, який за правовою сутністю обмежує право відповідача розпоряджатися спірним майном.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кюблер проти Німеччини (заява №32715/06) метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.04.2024 у справі №917/1610/23, крім того, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить, окрім іншого оцінити розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

У постанові від 20.04.2023 у справі №914/3316/22 Верховний Суд зазначив, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові від 06.10.2022 у справі №905/446/22 Верховний Суд звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

За таких обставин (звернення із позовом про стягнення грошових коштів) саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема, й ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності.

Відповідний висновок також викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

Суд зауважує, що наразі позивач за вимогами заяви (враховуючи подані уточнення), з урахуванням наведених вище мотивів, просить накласти арешт згідно п.1 ч.1 ст.137 ГПК України на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Фермерському господарству «КРИНИЧНЕ» та знаходяться у нього чи в інших осіб, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.

Судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20, від 01.07.2024 у справі №916/795/24).

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Надаючи оцінку заявленій позивачем вимозі про накладення арешту як на грошові кошти так і на майно відповідача, суд також досліджує критерій співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, розумність, обґрунтованість та адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, та враховує наступне.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про відшкодування збитків, а саме стягнення з відповідача 4 406 612 грн 30 коп.

Судом враховані висновки, наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, в якій під час перегляду рішень судів у справі щодо вжиття подібних заходів забезпечення наголосив, що не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, звернув увагу на наступне (п.п.24 25 постанови).

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21, зокрема дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, ст.137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Як зазначалося вище, предметом позову, з яким позивач звернувся до суду у цій справі є стягнення грошових коштів в сумі 4 406 612 грн 30 коп.

Отже, виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

Суд бере до уваги, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 зазначено, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд враховує, що у позивача на час звернення з цією заявою об`єктивно відсутні достовірні дані про наявність у відповідача відкритих рахунків у конкретних банківських установах, про наявність грошових коштів на рахунках (у разі наявності таких рахунків), про наявність готівкових коштів, що належать або підлягають передачі, сплаті ФГ «КРИНИЧНЕ» та можуть знаходитися у відповідача чи в інших осіб, та їх достатність для виконання .

Також наразі відсутні й достовірні дані про наявне у відповідача майно, на яке можна буде звернути стягнення з метою виконання рішення суду у цій справі за умови задоволення позову, у разі недостатності у відповідача грошових коштів для проведення розрахунків (що є фактично додатковою гарантією виконання рішення).

На обґрунтування необхідності вжиття вказаних заходів забезпечення позову у цій справі позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення поставок визначеного об`єму товару сторонами в договорах та не сплату штрафних санкцій за порушення строків поставки, не здійснення відшкодування збитків, що стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту своїх порушених прав із відповідними позовами (справи №913/767/21, №913/769/21, №913/333/24, №913/275/24); крім того, відносно відповідача було відкрито 5 виконавчих проваджень (№71251201, № 71739811, №71739970, № 71740832, № 71740891).

Однак, на час подання позову в цій справі жодне з перелічених вище рішень у справах №913/767/21, № 913/769/21 не було виконано навіть частково.

За даними державного реєстру судових рішень судом з`ясовано, що дійсно у справі №913/767/21 розглядався спір між ТОВ «САТЕЛЛИТ» та ФГ «Криничне» про стягнення штрафу в сумі 2214936 грн 00 коп. за договором поставки №Р90027 від 30.07.2020. За результатами розгляду суд рішенням від 09.02.2022 відмовив у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції постановою від 06.09.2022 скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення про задоволення позову. Проте, Верховний Суд ухвалою від 20.12.2023 відкрив касаційне провадження та постановою від 01.02.2024 скасував постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2022, а справу направив на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду. Наразі постановою суду апеляційної інстанції від 25.07.2024 рішення Господарського суду Луганської області від 09.02.2022 у справі №913/767/21 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ФГ "Криничне" на користь ТОВ "Сателлит" штраф у сумі 1107468,00 грн, судовий збір у сумі 33 224,05 грн, витрати на надання правничої допомоги адвоката в сумі 41687,86 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У справі №913/769/21 розглядався спір між ТОВ «САТЕЛЛИТ» та ФГ «Криничне» про стягнення штрафу у сумі 3474609 грн 27 коп. за договором поставки №Р90028 від 30.07.2020. За результатами розгляду суд рішенням від 07.12.2022 задовольнив позовні вимоги. Ухвалою від 25.12.2023 суд апеляційної інстанції поновив строк на подання апеляційної скарги та відкрив провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 07.12.2022. Проте, Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 07.02.2024 зупинив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Криничне" на рішення Господарського суду Луганської області від 07.12.2022 у справі №913/769/21 до закінчення перегляду Верховним Судом постанови Верховного Суду у справі №913/768/21. Надалі постановою від 08.07.2024 суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Луганської області від 07.12.2022 скасував в частині стягнення з ФГ«Криничне» на користь ТОВ «Сателлит» 1 737 304,64 грн. штрафу та 39 709,22 грн. витрат на правничу допомогу, в іншій частині рішення суду від 07.12.2022 у справі залишив без змін - в частині стягнення з ФГ "Криничне" на користь ТОВ "Сателлит" штраф у сумі 1737304,64 грн, судовий збір у сумі 52119,16 грн, витрати на надання правничої допомоги адвоката в сумі 57798,80 грн.

З автоматизованої системи виконавчих проваджень, а також долучених позивачем окремих постанов державного виконавця та загальної інформації про виконавче провадження вбачається, що судовий наказ від 10.01.2023 №913/769/21 був пред`явлений стягувачем до виконання ще 09.03.2023, за яким було відкрито ВП №71251201, в якому вчинялося державним виконавцем більшість виконавчих дій з метою виконання рішення суду у справі №913/769/21.

Зокрема, здійснювалося звернення стягнення на кошти на рахунках боржника в сумі 3986808.09 грн (винесено постанову про арешт коштів боржника від 10.03.2023); звернення стягнення на майно боржникав межах цієї ж суми (винесено постанову про арешт майна боржника від 10.03.2023); розшук майна боржника оголошено в розшук транспортні засоби, належні відповідачу в кількості 15 од. (постанова про розшук майна боржника від 14.03.2023); розшук майна боржника Трактор колісний "МТЗ-82.1", Реєстраційний номер: 06938ВВ; VIN / Номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 (постанова про розшук майна боржника від 21.03.2023); проведення опису майна боржника від 21.03.2023.

З постанови державного виконавця від 21.03.2023 про опис майна та постанови про розшук майна боржника від 21.03.2023 боржника вбачається, що дійсно було виявлена достатня кількість належної відповідачу сільгосптехніки (тракторів, сівалок, культиваторів, агрегатів для обробки грунту, причеаів, комбайнів, навантажувачів, обприскувачів 44 од.).

Постановою від 05.05.2023 вирішено об`єднати виконавчі провадження №71251201, №71739811, №71739970, №71740832, №71740891 у зведене виконавче провадження №71751105.

Надалі виконавцем вчинялися дії щодо звернення стягнення на кошти на рахунках боржника (винесено постанову про арешт коштів боржника від 16.10.2023).

При чому, як вбачається зі змісту постанов, зазначені дії вчинялися через невиконання боржником рішень, в т.ч. по справі №913/769/21.

Як зауважує позивач, розшук майна вказаного в постанові про опис, а також в постановах про розшук, не дав належних результатів, оскільки з`ясувати де перебуває вказане майно відповідача на той час не вдалося; як вказує позивач, відповідач також не повідомляв виконавцю про його місцезнаходження, на виклики не прибував.

Доводи представника відповідача про те, що в примусовому виконанні судового рішення (суд зауважує, що представник наразі не зазначає якого саме виконавчого провадження) виконавцем не вчинені всі можливі виконавчі дії та не в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна і виконання рішення суду, суд оцінює критично з огляду на те, що оцінка судом належності чи повноти здійснення державним виконавцем виконавчих дій у відповідному виконавчому провадженні наразі не входить до предмету дослідження під час вирішення заяви про забезпечення позову, тоді як оцінка вчиненню боржником дій щодо виконання рішення суду (в тому числі добровільно) або не вчинення таких дій (ухилення) від виконання, може надаватися судом в сукупності з іншими обставинами.

З приводу доводів представника відповідача про особливості та порядок (черговість) здійснення звернення стягнення на майно боржника, суд зауважує про те, що наразі предметом розгляду у цій справі є вимога позивача про вжиття заходів забезпечення позову, передбачених п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, шляхом накладення арештів на кошти та майно відповідача з метою забезпечення в подальшому можливості виконання рішення суду у цій справі (і відповідно з`ясування судом наявності або відсутності обґрунтованих підстав щодо вжиття таких заходів), а не звернення стягнення на майно боржника (дослідження та оцінка будь-яких питань, пов`язаних із зверненням, тощо), адже спір у цій справі судом взагалі ще не вирішувався, відповідне рішення суду відсутнє.

Посилання відповідача на те, що позивач приховав під час звернення до суду зазначену інформацію (про належне відповідачу майно, його балансову вартість належних йому активів; суму основних засобів відповідача, які в запереченнях зараз навів представник з посиланням на данні балансу 2020, 2023 років, тощо) суд відхиляє з огляду на те, що останнім не доведено, що відповідні дані, зараз наведені представником відповідача про майновий стан останнього, балансову вартість та перелік активів, були відомі та наявні в розпорядженні позивача (вочевидь такі дані не можуть бути у вільному доступі інших осіб окрім власника, і в даному випадку очевидно, що позивач як і будь-який стягувач є зацікавленою в першу чергу особою в тому щоб ухвалене на його користь рішення суду було виконане в добровільному або примусовому порядку).

Окремо суд звертає увагу на те, що наразі відповідачем не повідомлено про наявність відкритих рахунків в банківських установах та наявність коштів на них, або наявність готівкових коштів. Така інформація в матеріалах за поданою заявою відсутня.

Натомість як вбачається з наявних у справі матеріалів, зареєстрованим місцезнаходженням відповідача є смт Мілове Старобільського району Луганської області - тимчасово окупована РФ територія України, на якій знаходиться майже все майно відповідача, що вочевидь може ускладнити виконання рішення суду в майбутньому.

В поданій заяві позивач зазначає про наявність обґрунтованих припущень, що існує імовірність через невжиття заходів забезпечення позову може бути ускладнено виконання або неможливо буде виконати рішення суду і у цій справі, адже відповідачем можуть вживатись активні дії, спрямовані на приховування або відчуження майна, а також дії, спрямовані на перешкоджання проведенню законного стягнення. Зокрема, як зазначає позивач, такі дії вже вчинялися відповідачем для перешкоджання примусового виконанню зазначених рішень.

З цією метою, за твердженням позивача, між ФГ «Криничне» було укладено з ТОВ «Агро-Х» договір позики та застави № 1039, нотаріально посвідчений 25.11.2022 року. Зазначені обставини є предметом розгляду у справі №913/275/23.

За даними державного реєстру судових рішень вбачається, що на розгляді Господарського суду Луганської області дійсно перебуває справа №913/275/23, спір в якій виник, як зазначено в ухвалі суду від 22.02.2024, між ТОВ «САТЕЛЛИТ» (позивач) та ФГ «Криничне» (перший відповідач) та ТОВ «АГРО-Х» (другий відповідач) про визнання недійсним як фраудаторного договору позики та застави №1039 від 25.11.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною, укладеного між відповідачами, а також про припинення обтяження рухомого майна ФГ «Криничне» в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. на підставі договору №1039, шляхом внесення відомостей про припинення обтяжень держателем або будь-яким реєстратором Державного реєстру обтяжень рухомого майна, - обтяжень за реєстраційними номерами: 1)№ 30171380 від 25.11.2022 16:23:17, Боржник: ФГ «Криничне» щодо об`єкта обтяження: автомобіль легковий, Mersedes-Benz, модель - GLS-400, рік випуску - 2020, тип ТЗ - загальний/general легковий - загальний/car універсал-В, колір - чорний, об`єм двигуна - 2925, номер об`єкта: WIN1679231А222473; 2)№ 30171423 від 25.11.2022 16:39:40, Боржник: ТОВ «Агро-X» щодо об`єкта обтяження: автомобіль легковий, Mersedes-Benz, модель - GLS-350, рік випуску - 2019, тип Т3 - загальний/general легковий - загальний/car універсал-В, колір - чорний, об`єм двигуна - 2925, номер об`єкта: WDC1679211А120479; 3)№ 30171410 від 25.11.2022 16:33:05, Боржник: ФГ «Криничне» щодо об`єкта обтяження: автомобіль легковий, Lexus, модель - LX 450D, рік випуску - 2019, тип ТЗ - загальний легковий - загальний універсал-В, колір - чорний, об`єм двигуна - 4461, номер об`єкта: JTJCV00W604011626.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що спірний договір позики та застави №1039 від 25.11.2022 був укладений відповідачами, керівники яких ймовірно є родичами, з метою перешкоджання своєчасному та повному примусовому виконанню судових рішень у справі №913/767/21 та у справі № 913/769/21 про стягнення штрафу, боржником за якими є ФГ «Криничне». Виконання цих рішень суду можливе лише шляхом звернення стягнення на рухоме майно (на вказані автомобілі), яке є єдиним знайденим державним виконавцем в межах виконавчого провадження №71251201 майном ФГ «Криничне». Обтяження у вигляді застави транспортних засобів фактично унеможливлює звернення стягнення на вищевказане майно. Спірний договір має за мету завдати шкоду інтересам та майновим правам позивача як кредитора ФГ «Криничне», тому є фраудаторним та повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Наразі ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.02.2024 зупинено провадження у справі №913/275/23 до набрання законної сили судових рішень у справах №913/767/21, №913/769/21 за результатами апеляційного перегляду та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту таких судових рішень.

В контексті оцінки доводів позивача про наявність обставин, які можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (ухилення від виконання рішень), суд звертає увагу також на наступне.

Як вбачається в наданих запереченнях на подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідач не доводить неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема, й ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності, унеможливить виплати заробітних плат, інші виплат працівникам, призведе до значного негативного впливу на його фінансово-економічну діяльність, тощо.

Навпаки, представник відповідач заперечуючи проти заяви, послався на те, що позивач у поданій первісно заяві про забезпечення позову просить накласти арешт саме на транспортні засоби - 3 автомобіля (1) MERCEDES-BENZ GLS 400 2020 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; 2) MERCEDES-BENZ GLS 350, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 ; 3) LEXUS LX 450D, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 ), при чому зазначає, що належні докази на підтвердження того, що вказані транспортні засоби станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову належать відповідачу заявником не надано.

Разом з цим, представник відповідача повідомив, що вказані транспортні засоби були відчужені 24.07.2024 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу (копії яких додані до заперечень, персональні дані покупців, які є фізичними особами, приховані, як вказує представник відповідача, з метою захисту персональних даних, а оригінали цих договорів наявні у відповідача). Тому, оскільки на час розгляду цієї заяви вказані транспортні засоби не належать відповідачу, за твердженням відповідача, немає підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Надаючи оцінку у сукупності вказаним обставинам, суд не може погодитися із доводами відповідача.

Адже як було з`ясовано судом, та вже згадувалося вище, постановою Східного апеляційного господарського суду у справі №913/769/21 від 08.07.2024, рішення Господарського суду Луганської області від 07.12.2022 було скасовано в частині стягнення з ФГ«Криничне» на користь ТОВ «Сателлит» 1 737 304,64 грн. штрафу та 39 709,22 грн. витрат на правничу допомогу, в іншій частині рішення суду від 07.12.2022 у справі №913/769/21 залишено без змін (в частині стягнення з ФГ "Криничне" на користь ТОВ "Сателлит" штраф у сумі 1 737 304,64 грн, судовий збір у сумі 52119,16 грн, витрати на надання правничої допомоги адвоката в сумі 57 798,80 грн).

Після цього відповідач звернувся до виконавця заявою від 22.07.2024, повідомивши про ухвалену постанову суду апеляційної інстанції.

Державний виконавець, не враховуючи, що рішення суду було скасовано лише в частині, 23.07.2024 прийняв постанову, якою ВП №71251201 з примусового виконання наказу №913/769/21 закінчив, припинив чинність арештів майна боржника, та дію інших примусових заходів (хоча рішення суду в іншій частині підлягає обов`язковому виконанню).

Позивач зазначає, що через незаконні дії державного виконавця, він з метою захисту своїх прав змушений був звернутися невідкладно до суду 01.08.2024 із відповідною скаргою на вказану постанову державного виконавця.

Як вбачається за даними державного реєстру судових рішень, розгляд господарським судом скарги позивача ще триває. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.08.2024 у справі №913/769/21 відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги ТОВ «Сателлит» від 01.08.2024 про визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніної М.В. від 23.07.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП №71251201 до повернення справи №913/769/21 до Господарського суду Луганської області .

За вказаних обставин позивач посилався на наявність обґрунтованих припущень, що через незаконні дії державного виконавця виникла ситуація, коли наявне у відповідача майно може зникнути, зменшитися в кількості або може погіршитися його стан, і тому виконання рішення буде суттєво утруднене, або взагалі не можливо.

Оскільки згідно доказів, долучених відповідачем разом із поданими запереченнями на заяву було з`ясовано, що вказані автомобілі були вже продані відповідачем іншим особам, позивач уточнив прохальну частину заяви про забезпечення позову, та просить саме накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ФГ «КРИНИЧНЕ» та знаходяться у нього чи в інших осіб, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову, не наводячи ніякий перелік майна (в т.ч. транспортних засобів) чи рахунків відповідача, відкритих у банківських установах, з огляду на відсутність у нього на час подання цієї заяви достовірних відомостей про таке майно та кошти, що належать відповідачу.

Суд зауважує про те, що подані наразі учасниками докази (зокрема первісно самим представником відповідача) копії договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 24.07.2024, свідчать про те, що відповідачем ФГ «Криничне», на підставі цих договорів були продані належні йому 3 автомобілі (1) MERCEDES-BENZ GLS 400 2020 року випуску, номерний знак: НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; 2) MERCEDES-BENZ GLS 350, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 ; 3) LEXUS LX 450D, 2019 року випуску, державний номер: НОМЕР_6 , VIN-код: НОМЕР_7 ) іншим особам (ціну продажу та дані про покупців в копіях долучених договорів представник відповідача приховав, зазначаючи, що з метою збереження персональних даних покупців фізичних осіб).

Зазначені договори були оформлені адміністратором сервісного центру ТСЦ 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві Кравчук В.І.

Отже, з наявних матеріалів у справі вбачається, що за зверненням відповідача та повідомленням про прийняття судом апеляційної інстанції постанови від 08.07.2024, 23.07.2024 державний виконавець прийняв постанову про закінчення ВП №71251201 повністю, звільнив з-під арешту все майно боржника, прийняв постанову про припинення розшуку майна боржника від 23.07.2024 (хоча рішення Господарського суду Луганської області від 07.12.2022 у справі №913/769/21 в іншій частині підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині стягнення з ФГ "Криничне" на користь ТОВ "Сателлит" штрафу у сумі 1 737 304,64 грн, судового збору в сумі 52119,16 грн, витрат на надання правничої допомоги адвоката в сумі 57 798,80 грн).

На наступний день, 24.07.2024, відповідач - ФГ "Криничне", відчужує належні йому вказані вище 3 автомобілі іншим особам.

Суд звертає увагу на те, що наявні в матеріалах справи докази щодо вчинення ФГ "Криничне" 24.07.2024 (на наступний день після винесення державним виконавцем постанови про закінчення ВП №71251201 від 23.07.2024, звільнення з-під арешту всього майно боржника, прийняття постанови про припинення розшуку майна боржника від 23.07.2024) продажу вказаних вище належних йому 3-х автомобілів іншим особам, наразі спростовують доводи представника відповідача про те, що з урахуванням кількості належного відповідачу майна у останнього немає жодного сенсу відчужувати таке майно, бо вартість переоформлення та відповідні податки будуть більшими за явно необґрунтовані, на думку представника відповідача, заявлені позовні вимоги в цій справі.

Аналізуючи наведені вище обставини за поданою заявою, суд приходить до висновку про те, що дії, які вчиняються відповідачем, в своїй сукупності можуть свідчити про їх вчинення (приховування даних про належне відповідачу майно, його місцезнаходження, укладення договору позики та застави, продаж за вказаних обставин належних йому транспортних засобів іншим особам, тощо) з метою ухилення від виконання зобов`язань (не виконання рішень судів).

Підсумовуючи наведене, ураховуючи зазначене вище, а також вказані позивачем обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо поставки товару в обумовленій кількості та у визначений строк, не виконання зобов`язань щодо відшкодування понесених позивачем збитків, наявності тривалий час ряду відкритих виконавчих проваджень відносно відповідача, за якими виконання рішень не здійснювалося, а також врахування судом того, що місцезнаходження відповідача є наразі тимчасово окупована РФ територія України, на якій знаходить основна частина майна відповідача, суд дійшов висновку, що наразі існує реальний ризик ускладнення виконання рішення суду (у разі задоволення позову) у цій справі.

Розпорядження відповідачем грошовими коштами, які знаходяться на відкритих в банківських установах рахунках або знаходяться у відповідача чи в інших осіб, а також розпорядження належним йому майном (в межах предмету позову) до моменту відкриття виконавчого провадження може об`єктивно унеможливити виконання рішення у цій справі.

Як вже зазначалося вище, відповідач в наданих запереченнях не доводить неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, не посилається на будь-які обставини, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності, унеможливлять виплати заробітних плат, інші виплат працівникам, призведе до значного негативного впливу на його фінансово-економічну діяльність, тощо.

Разом з цим, суд зауважує, що захист прав боржника у разі накладення арешту на рахунок, який використовується ним для виплати заробітної плати, здійснюється або у спосіб повернення банком постанови виконавця без виконання, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України Про виконавче провадження, або у спосіб зняття такого арешту, зокрема, і внаслідок доведення боржником обставин того, що рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Однак, вчинення таких дій відбувається саме на стадії виконання заходів забезпечення позову. Виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби.

Згідно з положеннями ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд бере до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

З наведеної судової практики слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору та обгрунтовності наведених підстав для необхідності вжиття таких заходів.

Дослідивши обставини за поданою заявою, суд встановив наявність прямого зв`язку між запропонованими позивачем заходами забезпечення позову і предметом позову, встановив існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі, а тому дійшов висновку про наявність підстав в даному випадку для вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з цим, судом враховується, що ч.4 ст.137 ГПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

В усталеній практиці з цього питання Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зауважував про те, що у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається зі змісту заяви та її прохальної частини (враховуючи надані уточнення), зазначені вище вимоги позивачем не були враховані повною мірою.

Адже позивач просить накласти арешт і на грошові кошти, і на майно, що належать або підлягають передачі, сплаті Фермерському господарству «КРИНИЧНЕ» та знаходяться у нього чи в інших осіб, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову, тобто не враховуючи принцип співмірності цих заходів із заявленими позивачем вимогами по цій справі; не конкретизувавши, що такі заходи мають вживаються саме в межах предмета позову.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, який зазначає, що недопустимим є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке не належить відповідачу, а також на майно відповідача, вартість якого, за твердженням представника відповідача, в десятки разів перевищує розмір позовних вимог.

Адже принцип співмірності в певній мірі і полягає у врахуванні таких обставин (зокрема вжиття заходів забезпечення саме в межах предмета позову), що наразі було враховано судом під час вирішення заяви про забезпечення позову.

Суд зауважує, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, знаходяться у нього чи в інших осіб, для задоволення заявленої вимоги про стягнення 4 406 612 грн 30 коп. доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (тобто не на все майно відповідача).

Зазначені висновки суду повною мірою відповідають правовим висновкам наведеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у подібній справі №905/448/22, що враховано судом під час розгляду поданої заяви.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, однак дотримуючись принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

За вказаних вище обставин, суд вважає обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням їх розумності, обґрунтованості і адекватності щодо вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін в даному випадку (адже застосування таких заходів не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним); наявність зв`язку між заходами до забезпечення позову, які просить позивач вжити із предметом позовної вимоги та спроможність таких заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та можливість виникнення імовірних утруднень виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів у цій справі.

Доводи позивача про те, що у нього наявна інформація щодо діяльності та зв`язків ФГ «КРИНИЧНЕ» з державою-агресором Російською Федерацією, що на думку позивача, може свідчити про можливі наміри відповідача передати наявне майно (зокрема транспортні засоби) на тимчасово не підконтрольну Україні територію з метою не допущення проведення стягнення на нього, судом до уваги не приймаються, адже як вбачається з долучених до заяви документів наразі триває лише досудове розслідування в межах кримінального провадження №0000235 щодо ОСОБА_1 (керівника відповідача) та інших громадян щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України.

Інші доводи сторін наразі не спростовують встановлених судом обставин за поданою заявою та не впливають на висновки суду.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Як вбачається, пропозицій позивача щодо зустрічного забезпечення у заяві про забезпечення позову не зазначено.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.09.2022 у справі №911/172/22, розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про допущення судом апеляційної інстанції істотних процесуальних порушень, достатніх для скасування постанови, якою було вжито відповідні заходи забезпечення позову, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Отже, не зазначення позивачем у заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення не є порушенням указаних приписів процесуального законодавства.

Разом з цим, наразі представник відповідача в запереченнях б/н від 08.08.2024 проти заяви позивача про забезпечення позову та заяви про уточнення його попередньої заяви про забезпечення позову, заявив клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі, наближеному до 50% гривневого еквіваленту ціни позову (у випадку прийняття рішення про вжиття судом заходів забезпечення позову).

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання, суд враховує наступне.

У відповідності до положень ст.141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заявленого представником відповідача клопотання та наведеного обґрунтування, останній зазначає, що у випадку вжиття судом заходів забезпечення позову, з метою забезпечення збалансованості інтересів учасників спору, вважає за доцільне застосувати захід зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі наближеному до 25% гривневого еквіваленту ціни позову та розміру накладеного арешту на грошові кошти відповідача, що є пропорційним застосованим судом заходам забезпечення позову та ймовірним, у зв`язку з цим, негативним наслідкам для відповідача у даній справі чи інших осіб, чиїправа або охоронювані законом інтереси можуть бути порушені внаслідок вжиття

заходів забезпечення позову.

Натомість, як вбачається з прохальної частини клопотання, представник відповідача просить застосувати заходи зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі, наближеному до 50% гривневого еквіваленту ціни позову

Суду наразі не зрозуміло в чому полягає така різниця в підходах відповідача у визначенні заявлених 2-х різних розмірів зустрічного забезпечення в тексті одного клопотання відповідача.

Також не зрозуміло в чому за вказаних обставин, запропонованих умовах відповідачем, полягатиме пропорційність застосованих судом заходів забезпечення позову та ймовірних, у зв`язку з цим, негативних наслідкам для відповідача; в чому полягатиме збалансованість інтересів учасників спору, про яку згадує представник.

Нарізі представником відповідача взагалі не зазначено які негативні наслідки або збитки для відповідача у даній справі чи інших осіб, можуть виникнути внаслідок вжиття заходів забезпечення позову таких як накладення арешту у межах ціни позову 4 406 612 грн 30 коп. на грошові кошти та майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Оскільки заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними з розміром збитків, яких може зазнавати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, в даному випадку слід з`ясовувати яких збитків може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову та який розмір складають такі можливі збитки.

Однак, вказані питання залишені представником відповідача взагалі без висвітлення та доведення суду.

Разом з цим, суд зауважує про те, що вживаючи вказані заходи забезпечення, судом було враховано, що такий вид заходів (накладення арешту на кошти, майно, згідно п.1 ч.1 с.137 ГПК України, відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним в його постановах з цього питання, та на відміну від інших видів заходів наприклад таких як заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту) не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арешт накладається не на все майно, а лише в межах ціни позову, і крім того, таке майно продовжує перебувати у повному володінні відповідача як власника, а обмежується лише тимчасово його можливість розпоряджатися ним з метою забезпечення можливості виконання рішення суду в майбутньому.

Тому, за вказаних обставин, суд, ураховуючи положення ст.141 ГПК України, констатує відсутність на час постановлення цієї ухвали відомостей у суду, достатніх для припущення ймовірності завдання збитків відповідачу або іншим особам у зв`язку із вжиттям вказаних заходів забезпечення, та не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання про вжиття вказаних ним в запереченнях заходів зустрічного забезпечення.

Крім того, суд зважає, що відповідач в даному випадку не обмежений в своїх процесуальних правах звернутися повторно із клопотанням про вжиття зустрічного забезпечення у разі виникнення обґрунтованих припущень щодо понесення можливих збитків, які можуть бути спричинені йому чи інших особам забезпеченням позову.

З огляду на викладене, з метою запобігання можливим потенційним порушенням майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також ураховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову у цій справі, суд вважає обґрунтованим вжиття таких заходів забезпечення позову, передбачених п.1 ч.1 ст.137 ГПК України - як накладення арешту у межах саме ціни позову 4 406 612 грн 30 коп. на грошові кошти та майно, що належать або підлягають передачі або сплаті Фермерському господарству КРИНИЧНЕ і знаходяться у нього чи в інших осіб, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання цієї ухвали про забезпечення позову.

Отже, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ про забезпечення позову б/н від 05.08.2024 (з урахуванням уточнень) у справі №913/275/24 слід задовольнити частково, враховуючи висновки суду, наведені вище в цій ухвалі.

В задоволенні клопотання Фермерського господарства КРИНИЧНЕ про застосування заходів зустрічного забезпечення, викладеного в поданих запереченнях б/н від 08.08.2024, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.74, 77, 86, 136-137, 140, 232 - 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ про забезпечення позову б/н від 05.08.2024, з урахуванням заяви від 07.08.2024 про уточнення заяви про вжиття заходів забезпечення позову від 05.05.2024 у справі №913/275/24, задовольнити частково.

2. Накласти арешт у межах ціни позову 4 406 612 грн 30 коп. на грошові кошти та майно, що належать або підлягають передачі або сплаті Фермерському господарству КРИНИЧНЕ (вул.Міловська, буд.68А, смт Мілове Старобільського району Луганської області, 92500, ідентифікаційний код 32064945) і знаходяться у нього чи в інших осіб, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем під час виконання цієї ухвали про забезпечення позову.

3. В решті задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ відмовити.

4. В задоволенні клопотання Фермерського господарства КРИНИЧНЕ про застосування заходів зустрічного забезпечення, викладеного в поданих запереченнях б/н від 08.08.2024, відмовити.

5. Стягувачем за цією ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю САТЕЛЛИТ (вул.Євгена Коновальця, буд.32Б, офіс 1019, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 13501985).

6. Боржником за цією ухвалою є: Фермерське господарство КРИНИЧНЕ (вул.Міловська, буд.68А, смт Мілове Старобільського району Луганської області, 92500, ідентифікаційний код 32064945).

7. Ця ухвала відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження є виконавчим документом, набрала законної сили 12.08.2024 та може бути пред`явлення до виконання до 13.08.2027 (включно).

8. У відповідності до ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 12.08.2024 у відповідності до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя Олена ДРАГНЄВІЧ