ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1175/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26, офіс 411)

до Фізичної особи-підприємця Герасимчук Катерини Миколаївни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 137153,70 грн. заборгованості за кредитним договором № 075147-КВ1-002 від 03.02.2020 р., у тому числі - 60000,00 грн. заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77153,70 грн. заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом,

секретар судового засідання: Невечера С.А.

Представники сторін:

від позивача: Шкромида Ю.В. (наказ, № 2-к від 04.01.2022 р., Положення про самопредставництво від 20.02.2024 р., посвідчення адвоката № 1589 від 22.02.2019 р.);

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця - Герасимчук Катерини Миколаївни про стягнення 137153,70 грн. заборгованості за кредитним договором № 075147-КВ1-002 від 03.02.2020 р., у тому числі - 60000,00 грн. заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77153,70 грн. заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за кредитним договором № 075147-КВ1-002 від 03.02.2020 р., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 60000,00 грн. заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77153,70 грн. заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, а також витрати зі сплати судового збору.

Також позивач просив суд здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та здійснювати розгляд даної справи за відсутності представника позивача відповідно до ч. 3 ст. 196 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.05.2024 р. було відкрито провадження у справі № 911/1175/24 за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання з розгляду даної справи на 03.06.2024 р., встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Поряд з цим, у позовній заяві ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України заявляло клопотання про витребування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформації, що містить банківську таємницю, а саме про: 1) підтвердження чи спростування того, що держателем картки № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», є Герасимчук Катерина Миколаївна ; 2) прізвище, ім`я, по-батькові отримувача грошових коштів, перерахованих на картку № НОМЕР_1 , видану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яку 03.02.2020 р. ТОВ «БІЗПОЗИКА» були перераховані грошові кошти в сумі 60000,00 грн.; 3) виписку про рух коштів по картці № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 03.02.2020 р. по 13.02.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.05.2024 р. клопотання позивача про витребування доказів було задоволено частково; витребувано в Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" інформацію, що містить банківську таємницю, про: - підтвердження чи спростування того, що держателем картки № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», є Герасимчук Катерина Миколаївна ; - прізвище, ім`я, по-батькові отримувача грошових коштів, перерахованих на картку № НОМЕР_1 , видану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на яку 03.02.2020 р. ТОВ «БІЗПОЗИКА» були перераховані грошові кошти в сумі 60000,00 грн.; - виписку про рух коштів по картці № НОМЕР_1 , виданій АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за 03.02.2020 р.

27.05.2024 р. до Господарського суду Київської області від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 09.05.2024 р. надійшов лист, відповідно до якого банк повідомив, що відповідь буде надана поза межами встановленого судом строку, оскільки відбувається збір інформації згідно з ухвалою про витребування доказів від 09.05.2024 р.

28.05.2024 р. до Господарського суду Київської області від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 09.05.2024 р. надійшов лист, за яким останнє надало інформацію, витребувану ухвалою суду від 09.05.2024 р.

У судове засідання представники позивача та відповідача не з`явились. Водночас, усі учасники процесу про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належно в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України. Однак, станом на час судового засідання, в матеріалах справи були відсутніми докази отримання відповідачем ухвали суду від 08.05.2024 р. про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2024 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 11.07.2024 р.

У судовому засіданні 11.07.2024 р. був присутній представник відповідача, який зазначав про неотримання відповідачем позовної заяви, у зв`язку з чим усно клопотав про надання можливості ознайомитись із матеріалами справи та зазначив про подання через канцелярію суду відповідного письмового клопотання; представник позивача у судове засідання не з`явився. Водночас, усі учасники процесу про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належно в порядку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.07.2024 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 01.08.2024 р., про дату і час судового засідання представник відповідача був повідомлений під розписку.

11.07.2024 р. до Господарського суду Київської області від представника ФОП Герасимчук К.М. надійшло клопотання б/н від 11.07.2024 р. (вх. № 7666/24 від 11.07.2024 р.) про ознайомлення з матеріалами даної справи № 911/1175/24.

У судовому засіданні 01.08.2024 р. представник позивача зазначав про отримання від відповідача відзиву на позовну заяву. Станом на час судового засідання з розгляду справи по суті 01.08.2024 р. відзив на позовну заяву до матеріалів даної справи № 911/1175/24 не надходив.

Поряд з цим, у судовому засіданні 01.08.2024 р. представник позивача позовні вимоги підтримував та просив суд задовольнити їх; представник відповідача у судове засідання не з`явився. Водночас, усі учасники процесу про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належно.

Як слідує з матеріалів справи, відзив у строк, встановлений судом відповідачу в ухвалі від 08.05.2024 р. з урахуванням приписів ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, до суду не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, суд зазначає, що оскільки у Фізичної особи-підприємця Герасимчук Катерини Миколаївни відсутній зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС, суд надсилав їй усі судові рішення (ухвали) у паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак, вручення останній поштових відправлень №№ 1707 та 172 не відбулося, і конверти повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Слід зазначити, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судове рішення повернуто підприємством зв`язку з посиланням, зокрема, на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 р. у справі № 908/1724/19, від 22.03.2023 р. у справі № 905/1397/21, від 07.02.2024 р. у справі № 904/853/23.

При цьому, суд звертає увагу, що на ФОП Герасимчук К.М. (до підприємницької діяльності якої застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб) відповідно до ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до ст. 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 р. № 270. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі № 905/1397/21.

Таким чином, ФОП Герасимчук К.М., попри визначений для неї Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань» обов`язок, не забезпечила та не створила умови доставки та вручення їй поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил № 270 за адресою, визначеною у відомостях в ЄДР, під час направлення відповідачу процесуальних документів суду, у зв`язку з чим неотримання ФОП Герасимчук К.М. від суду кореспонденції з копією судових рішень (ухвал) перебувало поза межами контролю Господарського суду Київської області.

Відтак, встановлений ухвалою суду від 08.05.2024 р. строк для подання відзиву на позовну заяву сплив 17.06.2024 р., оскільки конверт з поштовим відправленням № 1707 з відміткою «за закінченням терміну зберігання» було повернуто підприємством зв`язку на адресу суду 30.05.2024 р.

Як зазначалося вище, у судовому засіданні 11.07.2024 р. був присутній представник відповідача. Поряд з цим, 23.07.2024 р. представник ФОП Герасимчук К.М. ознайомилась з матеріалами справи № 911/1175/24 в приміщенні Господарського суду Київської області, про що є відповідна відмітка в матеріалах справи.

У судове засідання 01.08.2024 р. представник відповідача не з`явився, клопотань про продовження чи поновлення строку для подання відзиву до суду не надходило.

У судовому засіданні 01.08.2024 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

03.02.2020 р. між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" (кредитодавець) та ФОП Герасимчук Катериною Миколаївною (позичальник) було укладено договір № 075147-КВ1-002 про надання кредиту (електронна форма), відповідно до п. 1 якого кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 60000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2 договору кредит надається позичальнику протягом 3 банківських днів з дня підписання цього договору. Кредит надається строком на 16 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з рахунку кредитодавця.

У відповідності з п. 3 договору строк дії договору - з дати його підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 4 договору встановлено, що проценти за користування кредитом за цим договором є фіксованими та становлять 1,15873100 процентів за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту.

Умовами п. 5 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом із урахуванням наступних умов: позичальник здійснює погашення заборгованості по кредиту шляхом сплати обов`язкових щотижневих платежів щотижня кожного понеділка, які він зобов`язаний здійснювати регулярно не пізніше дат, встановлених графіком платежів, що наведений у п. 6 цього договору (п. 5.1 договору); мінімальна сума обов`язкового щотижневого платежу для позичальника визначається графіком платежів, що наведений у п.6 цього договору, але у будь-якому разі не може бути менше 6900,00 грн. (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 7 договору, у разі прострочення позичальником строків сплати обов`язкових платежів, визначених цим договором, кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 5 процентів за кожний календарний день прострочення, включаючи день погашення, виходячи із наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня.

Цей договір про надання кредиту та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний документ (договір) та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього договору (з урахуванням Правил надання коштів у кредит, текст яких розміщено на сайті кредитодавця у розділі "Публічна інформація") (п. 9 договору).

Правилами про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» від 29.07.2019 р. (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) визначено загальні положення та терміни, що використовуються при укладанні договору про надання коштів у кредит (розділ 1), умови та загальний порядок укладення договорів з позичальниками (розділ 2), порядок нарахування та виплати процентів (розділ 3), порядок обліку договорів та інших документів, пов`язаних з наданням фінансових послуг (розділ 4), порядок зберігання договорів та інших документів, пов`язаних з наданням фінансових послуг (розділ 5), порядок доступу позичальників до документів та інформації, пов`язаної з наданням фінансових послуг товариством (розділ 6) та інші умови.

Відповідно до п. 2.25 Правил у випадку прийняття рiшення про надання кредиту, товариство укладає з позичальником договір, який розмiщується в особистому кабiнетi позичальника. Позичальник пiдтверджує свою повну обiзнанiсть та згоду з yciмa iстотними умовами договору шляхом клiку на вiдповiднiй iнтерактивній кнопцi та введенням одноразового iдентифiкатору.

Згідно з п. 2.26 Правил товариство після погодження позичальником істотних умов договору надає кредит шляхом безготiвкового перерахування грошових коштiв на рахунок, вказаний позичальником, або шляхом отримання позичальником грошових коштiв готiвкою через касу банку чи небанківської фінансової установи, що є партнерами товариства.

Розділом 3 Правил визначається порядок нарахування та виплати процентів, зокрема: п. 3.1 - за користування кредитом позичальник сплачує товариству проценти вiд суми наданого кредиту, розмiр яких визначається договором. Розмiр процентних ставок за користування кредитом встановлюється самостійно товариством в залежностi вiд ризиковостi операцiї, наданого забезпечення, кон`юнктури на фінансовому ринку, строку користування та iнших факторiв; п. 3.2 - строк користування кредитом, а також проценти за користування ним, обчислюється і розраховується з моменту списання відповідної суми грошових коштів з поточного рахунку товариства на користь позичальника. Проценти нараховуються та обчислюються щоденно, починаючи з дня отримання кредиту та закінчуючи днем його повернення. Черговiсть погашення кредиту та плати за користування кредитом встановлюються товариством у договорi з урахуванням вимог чинного законодавства України; п. 3.3 - обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів, визначених договором; п. 3.4 - проценти за користування кредитом нараховуються з дня отримання фінансового кредиту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до дня фактичного повернення кредитних коштів; п. 3.5 - за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним позичальник повинен сплатити товариству штрафні санкції, передбачені договором; п. 3.8 - у випадку прострочення сплати заборгованості за договором, повернення фінансового кредиту та сплата процентів здійснюється в черговості, визначеній у договорі та відповідно до вимог чинного законодавства.

Заперечень щодо факту укладення вказаного вище договору від відповідача до суду не надходило.

Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору 03.02.2020 р. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 60000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17152 від 03.02.2020 р. з призначенням платежу «#НОМЕР_1 ІПН НОМЕР_2 Перерахування коштів згідно кредитного договору №075147-КВ1-002 від 03.02.2020 Без ПДВ», що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань.

Також, в матеріалах справи наявна анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи (https://my.bizpozyka.com/)) від 03.05.2024 р., згідно якої номер банківського рахунку (банківської картки для перерахування коштів) ФОП Герасимчук К.М. зазначено як № НОМЕР_1 , на який позивачем було перераховано кредитні кошти.

Поряд з цим, на виконання ухвали суду від 09.05.2024 р. АТ КБ «Приватбанк» надало інформацію про те, що вказаний картковий рахунок належить Герасимчук Катерині Миколаївні та виписку по вказаному рахунку за 03.02.2020 р., з якої вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 60000,00 грн.

Суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 р. у справі № 910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору відповідач здійснила часткову оплату на загальну суму 14056,32 грн. наступним чином: 26.02.2020 р. через платіжний сервіс Platon Герасимчук К.М. було сплачено 4000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою № 649/04 від 22.04.2024 р. ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічного оператора платіжних послуг; приватним виконавцем Крегул І.І. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 075147-КВ1-002 під час виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 12.10.2020 р., який у подальшому рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2023 р. у справі № 757/38991/23-ц було визнано таким, що не підлягає виконанню, було перераховано 10056,32 грн.

Слід зазначити, що з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 р., часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, оскільки сплатила позивачу лише 14056,32 грн. заборгованості, що підтверджується наданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за кредитом у гривні станом на 22.04.2024 р.

Позивач зазначав, що станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 137153,70 грн., у тому числі - 60000,00 грн. заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77153,70 грн. заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 075147-КВ1-002 від 03.02.2020 р., позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Слід зазначити, що ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України, які кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Поряд з цим, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За статтею 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що за приписами ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як встановлено в ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи свідчать, що між сторонами в електронній формі було укладено договір про надання кредиту № 075147-КВ1-002 від 03.02.2020 р. в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» від 29.07.2019 р. (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (https://my.bizpozyka.com/).

З матеріалів справи слідує, що відповідач в порушення умов вказаного договору та норм чинного законодавства належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання. Водночас, вказаний кредитний договір у судовому порядку не визнано недійсним або розірваним (доказів протилежного матеріали справи не містять). Між тим, відповідач отримала кредитні кошти, користувалася ними та частково погасила заборгованість за кредитним договором.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, позивачем належним чином виконано умови кредитного договору № 075147-КВ1-002 від 03.02.2020 р. та перераховано відповідачу 60000,00 грн. кредитних коштів.

Враховуючи наведене та встановлені судом обставини, а саме: факт належності банківської платіжної картки відповідачу; факт наявності у позивача персональних даних відповідача, зокрема, даних платіжної картки; факт перерахування грошових коштів на банківську платіжну картку відповідача в сумі 60000,00 грн., що узгоджується з доказами, наданими позивачем, суд дійшов висновку, що докази, надані до матеріалів справи, свідчать про неналежне виконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору в частині повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Натомість, відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, доводів позивача не спростувала, доказів повернення кредитних коштів у сумі 60000,00 грн. та сплати процентів і, відповідно, відсутності заборгованості за договором про надання кредиту суду не надала.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті матеріалами справи не спростований.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманим та неповернутим кредитом на день розгляду справи складає 60000,00 грн., а позовна вимога про її стягнення з відповідача підлягає задоволенню.

Також, окрім суми неповернутого кредиту, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування кредитом в розмірі 77153,70 грн.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 4 укладеного між сторонами договору, проценти за користування кредитом за цим договором є фіксованими та становлять 1,15873100 процентів за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту.

Як слідує з матеріалів справи, за період з 03.02.2020 р. по 03.05.2024 р. заборгованість відповідача по процентах становить 77153,70 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, з урахуванням здійсненої позичальником часткової оплати, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, не спростовані належним чином у встановленому порядку відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Герасимчук Катерини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, код 41084239) 60000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77153 (сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят три) грн. 70 коп. заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12.08.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна