ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м.Дніпро Справа № 908/2341/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:
від позивача: Якушев Сергій Олександрович (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Пузін Денис Миколайович (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 (повний текст складено та підписано 18.09.2023 суддя Науменко А.О.) у справі №908/2341/23

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, м.Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича, м. Мелітополь

про стягнення 972 926 грн 74 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення з Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича заборгованості за кредитним договором № -КД-1 від 15.02.2022, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 451 665 грн 68 коп., заборгованість за процентами у розмірі 69 595 грн 37 коп., заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією у розмірі 451 665 грн 69 коп., а разом 972 926 грн 74 коп.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі №908/2341/23 позов Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК, заборгованість, яка виникла за кредитним договором № -КД-1 від 15.02.2022, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 451 665 грн 68 коп., заборгованість за процентами у розмірі 69 595 грн 37 коп., заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією у розмірі 451 665 грн 69 коп. та 14 593 грн 90 коп. судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що15.02.2022р. між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № -КД-1 (далі - Кредитний договір) відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 935 486, 98 грн. які були отримані Відповідачем 15.02.22р., що підтверджується копіями виписки по рахунку. Термін повернення - 01.02.2025 (п.п. А.3, 1.2., 2.2.3. Кредитного договору).

Суд першої існтанції дійшов висновку, що Кредитний договір з відповідними додатками та змінами до нього є укладеними, чинними, дійсними та підлягає виконанню сторонами відповідно до його умов.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, на підставі Кредитногодоговору позивачем перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 930 000 грн 00 коп., що підтверджується банківською випискою.

Відповідач факт отримання від позивача кредитних коштів не заперечив.

Господарський суд встановив, що 15.02.2022 між Позивачем та Відповідачем також була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору відповідно до підпункту "а" пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. Кредитного договору; за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.

Згідно з п. 2.1. Додаткової угоди за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку, яка становить 14,63% річних.

Розмір базової процентної ставки визначений за відповідною формулою. Подальший перегляд базової процентної ставки здійснюється відповідно до п. 2.1. цієї Додаткової угоди за визначеною вище формулою без обмежень.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки.

Відповідно до п. 2.2 Додаткової угоди № 1 у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в п. 2.3., 2.7. цієї Додаткової угоди, позичальник сплачу банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі:

- в період прострочення з 1-го до 15-го включно в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення;

- в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5 % річних;

- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

Крім того, 29.06.2022 між Позивачем та Відповідачем підписано Договір про внесення змін до кредитового договору № -КД-1 від 15.02.2022.

Згідно із п. 2.10 Додаткової угоди № 1 у випадку порушення Позичальником строку повернення кредиту, зазначеного в п.А.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплатити Банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1 цієї Додаткової угоди + 5 % річних.

31.12.2020 між Міністром фінансів України Марченко Сергієм Михайловичем (далі за текстом - Гарант) та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/269 (далі за текстом - Договір гарантії), відповідно до п. 2.1. якого Гарант на умовах цього Договору та в межах ліміту гарантії надає на користь Бенефіціара (АТ КБ "ПРИВАТБАНК") безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами (у т.ч. Відповідачем) своїх грошових зобов`язань перед Бенефіціаром за кредитними договорами, включеними до портфеля.

02.02.2023 Позивачем було направлено Відповідачу Повідомлення про розірвання договору №-КД- 1 З вимогою до 04.03.2023 здійснити погашення заборгованості в повному розмірі.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що оскільки заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 451 665 грн 68 коп. станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 451 665 грн 68 коп. заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню судом.

07.04.2023 Позивачем була направлена до Міністерства фінансів України (Гаранта) та АТ "УКРЕКСІМБАНК" (Агента) вимога на сплату за гарантією №142 на суму 451 665,69 грн.

08.05.2023 Міністерством фінансів України була перерахована сума сплати за гарантією у розмірі 451 665,69 грн.

07.04.2023 Позивачем було направлено повідомлення відповідачеві про надсилання вимоги гаранту №142 від 07.04.2023.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом встановлено, що за Договором про надання державної гарантії Гарант надав позивачу право здійснювати стягнення з Позичальника на свою користь. Стягнуті суми в подальшому перераховуються у погодженому порядку на рахунок Гаранта. Позичальник, у свою чергу, у п. 2.13 Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору визнав та підтвердив, що Банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості.

Господарський суд дійшов висновку, що позивач правомірно пред`явив до відповідача вимогу про стягнення з нього простроченої заборгованості за Кредитним договором на свою користь, у тому числі заборгованість у порядку регресу за сплаченою гарантією в розмірі 451 665 грн 68 коп.

За період з 18.02.2022 по день розірвання договору позивачем відповідачу нараховані відсотки, за якими на час вирішення спору судом рахується заборгованість в розмірі 69 595 грн 37 коп.

Відповідач не надав свого контррозрахунку суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом по Кредитному договору, заявленої до стягнення.

При вирішенні спору у даній справі суд першої існтанції врахував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вимогу про погашення заборгованості за Кредитним позивач пред`явив Позичальнику 02.02.2023, зазначивши у Вимозі, що з 04.03.2023 Кредитний договір є розірваним в односторонньому порядку.

На підставі наведеного вище, господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума прострочених процентів по день розірвання договору.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Фізичною особою-підприємцем Казановським Павлом Олександровичем було подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник зазначає, що 02.02.2023 позивачем направлено Відповідачу Повідомлення про розірвання договору №-КД- 1 з вимогою до 04.03.2023 здійснити погашення заборгованості, яка станом на 31.01.2023 складає 960 962 грн 75 коп. в повному розмірі. Однак, зазначене повідомлення направлялось Банком відповідачеві електронною поштою, яка зазначалася відповідачем в кредитному договорі, як офіційна адреса для обміну повідомленнями між Банком та Позичальником.

Однак, засобами електронного зв`язку вказане повідомлення відповідачем отримано не було.

У зв`язку з ненадісланням відповідачу пропозиції банком щодо розірвання договору, останній вважає, що на час звернення до суду кредитний договір № -КД-1 від 15.02.2022 є не розірваним.

Скаржник зауважує, що умови щодо повернення кредиту частинами, передбачені п. 2.3.2 кредитного договору позивачем не виконані. Інших доказів щодо наявності у відповідача обов`язку повернення кредиту частинами позивачем не надано.

Водночас, як зазначає скаржник, умовами кредитного договору строк кредитування визначений до 01.02.2025 включно.

Оскільки позивачем не доведена наявність обов`язку відповідача повертати кредит частинами, а строк кредитування закінчується 01.02.2025 року, то, на думку скаржника, у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення всієї суми кредиту достроково.

На переконання скаржника, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі на цей час є взагалі передчасною та задоволенню не підлягає.

Також, у своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на рішення Торгово-промислової палати, яким визнано військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), що зумовлює можливість припинення сторонами за договором виконання зобо`язань, через неможливість їх виконання, без застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

16.11.2023 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача, за змістом якого останній зазначає, що Позичальник, починаючи з лютого 2022 порушив грошові зобов`язання по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, що передбачені умовами кредитного договору (пункти А.6, А.8), а пізніше й обов`язок здійснювати погашення кредиту (тіла кредиту) частинами.

Позивач зауважує, що Апелянт помилково та безпідставно стверджує, що у Позичальника нібито відсутній обов`язок за договором здійснювати погашення кредиту частинами, тобто щомісячними платежами.

Натомість, Позивачем долучено до позовної заяви доказ Додаток № 1 до кредитного договору «Графік платежів», яким передбачений обов`язок Позичальника за договором здійснювати погашення кредиту частинами, тобто щомісячними платежами кожного першого числа поточного місяця Відповідач повинен був сплачувати, не рахуючи проценти, суму у розмірі 25833,33 грн., яку Банк зарахував до погашення тіла кредиту.

Також, позивач вказав, що згідно останнього речення у пункті А.8 кредитного договору зазначено, що «платежі по кредиту сплачуються відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною договору» і зазначення у пункті А.3 цього договору остаточного терміну погашення кредиту 01.02.2025 р. цьому не суперечить і не спростовує вищевказаний обов`язок Позичальника, зазначений у вказаному Графіку.

Банк скористався своїм правом як на дострокове розірвання кредитного договору (пункт 2.3.2 кредитного договору, ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України) в позасудовому порядку, так й на дострокове стягнення боргу за кредитним договором у судовому порядку у відповідності до умов кредитного договору, судової практики та норм чинного законодавства.

Щодо наявності форс-мажорних обставин позивач зазначив, що такі обставини (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту та сплати процентів.

Також позивач зауважив, що лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, виданий Торгово- промисловою палатою України для невизначеного кола осіб є недостатнім доказом, бо не є навіть універсальним форс-мажорним сертифікатом, а є інформаційним листом і подібні сертифікати повинні мати індивідуальний характер під кожен окремий договір, тобто видані для кожного окремого суб`єкта господарської діяльності згідно ст. 14 прим. 1 Закону України «Про торгово- промислові палати в Україні».

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 року у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2023 року відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2341/23. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/2341/23.

30.10.2023 року матеріали справи №908/2341/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі №908/2341/23. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 29.01.2024 о 11:30 годин.

Ухвалою суду від 29.01.2024 в судовому засіданні оголошено перерву до 29.04.2024 на 10:00 год.

Ухвалою суду від 29.04.2024 прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі №908/2341/23 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя дармін М.І. (доповідач), судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

29.04.2024 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Між Позивачем та Відповідачем 1502.2022 кладено кредитний договір № -КД-1 (далі - Кредитний договір) відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 935486, 98 грн (п. А.2. Кредитного договору) із терміном повернення - 01.02.2025 (п.п. А.3, 1.2., 2.2.3. Кредитного договору).

Укладення між сторонами Кредитного договору підтверджується копіями кредитного договору та протоколу перевірки кваліфікованих електронних підписів.

15.02.2022 Відповідачем було отримано кредитні кошти у розмірі 935486,98 грн. та на цілі відповідно до п.А2 Кредитного договору, що підтверджується копіями виписки по рахунку.

15.02.2022 між Позивачем та Відповідачем також була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору відповідно до підпункту "а" пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. Кредитного договору;за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.

Згідно з п. 2.1. Додаткової угоди за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку, яка становить 14,63% річних.

Розмір базової процентної ставки визначений за відповідною формулою. Подальший перегляд базової процентної ставки здійснюється відповідно до п. 2.1. цієї Додаткової угоди за визначеною вище формулою без обмежень.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки.

Відповідно до п. 2.2 Додаткової угоди № 1 у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в п. 2.3., 2.7. цієї Додаткової угоди, позичальник сплачу банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі:

- в період прострочення з 1-го до 15-го включно в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення;

- в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5 % річних;

- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

Пунктом 2.7. Додаткової угоди визначено, що погашення кредиту (тіла) позичальник здійснює рівними частинами в строки і розмірах, що зазначені в Додатку 1 (Графік погашення кредиту), що є невід`ємною частішою цієї Додаткової угоди.

Для здійснення погашення кредиту та сплати інших платежів за Кредитним договором Відповідачу було відкрито рахунок тіпу 2909 (п. А.4. Кредитного договору).

Згідно із п. 2.10 Додаткової угоди № 1 у випадку порушення Позичальником строку повернення кредиту, зазначеного в п.А.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплатити Банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1 цієї Додаткової угоди + 5 % річних.

Крім того, 29.06.2022 між Позивачем та Відповідачем підписано Договір про внесення змін до кредитового договору № -КД-1 від 15.02.2022.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 Додаткової угоди позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед банком зі сплати основної суми кредиту частково забезпечені гарантією відповідно до Порядку надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 №1151. При цьому позичальнику відомі та повністю зрозумілі умови надання гарантії, з якими (умовами) він повністю погоджується та вважає їх прийнятними для нього.

31.12.2020 між Міністром фінансів України Марченко Сергієм Михайловичем (далі за текстом - Гарант) та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/269 (далі за текстом - Договір гарантії), відповідно до п. 2.1. якого Гарант на умовах цього Договору та в межах ліміту гарантії надає на користь Бенефіціара (АТ КБ "ПРИВАТБАНК") безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами (у т.ч. Відповідачем) своїх грошових зобов`язань перед Бенефіціаром за кредитними договорами, включеними до портфеля.

Відповідно до п. 5.1. Договору гарантії у разі настання гарантійного випадку бенефіціар направляє гаранту вимогу, а агенту копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальни документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виник гарантійний випадок.

Відповідно до п. 6.2. Договору гарантії з метою реалізації зворотньої вимоги (регресу) гаранта до принципала та на виконання статті 6 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та вимог, передбачених пунктами 6.1. та 6.3. цього договору, бенефіціар, виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується: здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (за винятком права: підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяву про повне або часткове визнання позову, про повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог), в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючими, адвокатами (п. 6.2.2. Договору гарантії). Аналогічні положення містить п. 2.11. Додаткової угоди.

Згідно з п. 2.13. Додаткової угоди позичальник визнає та підтверджує, що банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 2.11. цієї Додаткової угоди).

За змістом п. 2.14. Додаткової угоди грошові кошти, отримані від звернення стягнення щодо забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, направляються, в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) сплачених гарантом та нарахованої пені (відповідно до 2.11. цієї Додаткової угоди), до моменту повного повернення (відшкодування) гаранту сплачених сум сплати за гарантією та нарахованої пені.

Відповідач порушив свої зобов`язання за Кредитним договором, припинив здійснювати щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів.

Відповідно до підпункту «г» п. 2.3.2. Кредитного договору при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, банк має право згідно зі от. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останні день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором.

02.02.2023 Позивачем було направлено Відповідачу Повідомлення про розірвання договору №-КД- 1 З вимогою до 04.03.2023 здійснити погашення заборгованості в повному розмірі.

07.04.2023 Позивачем була направлена до Міністерства фінансів України (Гаранта) та АТ "УКРЕКСІМБАНК" (Агента) вимога на сплату за гарантією №142 на суму 451 665,69 грн.

08.05.2023 Міністерством фінансів України була перерахована сума сплати за гарантією у розмірі 451 665,69 грн.

07.04.2023 Позивачем було направлено повідомлення відповідачеві про надсилання вимоги гаранту №142 від 07.04.2023.

З урахуванням гарантійних виплат гаранта заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором станом на 26.05.2023 становить 521261,05 грн, з яких: 451665,68 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 69595,37 грн. - заборгованості за процентами. Заборгованість Відповідача перед державним бюджетом становить 451 665,69 грн.

Стягнення з Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича на користь позивача заборгованості за кредитним договором № -КД-1 від 15.02.2022, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 451 665 грн 68 коп., заборгованість за процентами у розмірі 69 595 грн 37 коп., заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією у розмірі 451 665 грн 69 коп., а разом 972 926 грн 74 коп. було предметом позовних вимог у даній справі.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимоги апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині встановлення обставин укладання Кредитного договору № -КД-1 від 15.02.2022; того, що станом на дату прийняття рішення по суті спору у даній справі, у ФОП Казановського Павла Олександровича рахується заборгованість за Кредитним договором №-КД-1 від 15.02.2022, а саме: за тілом кредиту в розмірі 451 665,68 грн; за процентами в розмірі 69 595,37 грн та заборгованість в порядку регресу за сплаченою гарантією в розмірі 451 665,69 грн.

Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У п. 6.1 Договору про надання державної гарантії передбачено, що у разі здійснення Гарантом виплати ССГ (суми сплати за гарантією) за будь-яким проблемним кредитом Бенефіціар зобов`язується відобразити в обліку виникнення заборгованості принципала перед бюджетом на суму здійсненої Гарантом виплати ССГ та застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за таким проблемним кредитом. Таке звернення стягнення має бути здійснено Бенефіціаром у найкоротші строки.

Пунктом 6.2 Договору про надання державної гарантії встановлено, що з метою реалізації зворотної вимоги (регресу) Гаранта до принципала та на виконання статті 61 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік та вимог, передбачених пунктами 6.1 та 6.3 цього договору, Бенефіціар, виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується:

6.2.1 застосовувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 6.8 цього договору за таким проблемним кредитом;

6.2.2 здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (за винятком права: підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяви про повне або часткове визнання позову, повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог), в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючими, адвокатами.

Згідно з п. 6.3 Договору про надання державної гарантії кошти, отримані внаслідок застосування інструментів врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом, перераховуються на рахунок Гаранта в сумі, пропорційній ставці індивідуальної гарантії за таким проблемним кредитом (але не більше загальної суми всіх ССГ, яка була сплачена за таким проблемним кредитом, та пені, нарахованої відповідно до пункту 6.8 цього договору), та зараховуються Гарантом насамперед у рахунок погашення простроченої заборгованості перед бюджетом, у зв`язку з чим Бенефіціар робить відповідний бухгалтерський запис та зменшує заборгованість принципала перед державним бюджетом.

Відповідно до п. 2.13. Додаткової угоди № 1 Позичальник визнає та підтверджує, що Банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 2.11. цієї Додаткової угоди).

За змістом п. 2.14. Додаткової угоди № 1 грошові кошти, отримані від звернення стягнення щодо забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з Позичальника простроченої заборгованості, направляються, в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) сплачених Гарантом коштів та нарахованої пені (відповідно до п. 2.11. цієї Додаткової угоди), до моменту повного повернення (відшкодування) Гаранту сплачених сум сплати за гарантією та нарахованої пені.

З викладеного вбачається, за Договором про надання державної гарантії Гарант надав позивачу право здійснювати стягнення з Позичальника на свою користь. Стягнуті суми в подальшому перераховуються у погодженому порядку на рахунок Гаранта. Позичальник, у свою чергу, у п. 2.13 Додаткової угоди № 1 від 15.02.2022 до Кредитного договору визнав та підтвердив, що Банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості.

Отже, позивач правомірно пред`явив до відповідача вимоги про стягнення з них простроченої заборгованості за кредитним договором на свою користь, у тому числі заборгованості у порядку регресу за сплаченою гарантією в розмірі 451 665,69 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що «…02.02.2023 позивачем направлено Відповідачу Повідомлення про розірвання договору №-КД- 1 з вимогою до 04.03.2023 здійснити погашення заборгованості, яка станом на 31.01.2023 складає 960 962 грн 75 коп. в повному розмірі. Однак, зазначене повідомлення направлялось Банком відповідачеві електронною поштою, яка зазначалася відповідачем в кредитному договорі, як офіційна адреса для обміну повідомленнями між Банком та Позичальником.
Однак, засобами електронного зв`язку вказане повідомлення відповідачем отримано не було.
Судом першої інстанції взято до уваги те, що відповідно до підпункту «г» п. 2.3.2 Кредитного договору при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, в т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, Банк має право згідно зі ст. 651 ЦК України тает. 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останні день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором.
Проте, відповідно до ч. 2 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
Згідно з ч. З ст. 188 ГК України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 188 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
За таких обставин, системний аналіз вимог ч.ч. 2-4 ст. 188 ГК України в сукупності дає висновок щодо обов`язковості направлення повідомлення (пропозиції) засобами поштового обігу в договірних правовідносинах.
Крім цього, судом першої інстанції враховано, що згідно з п. 2.3.8 Кредитного договору Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань Позичальником за цим Договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п. 2.3.2 цього Договору або порушення Позичальником вимог п. 1.1 цього Договору в частині вимог щодо цільового використання кредитних коштів, або у випадку зменшення розміру активів Позичальника на ЗО і більше процентів у порівнянні з розміром його активів, зазначених у відповідній річній звітності за попередній рік.
З результатів аналізу змісту пункту 2.3.2 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом.
За таких обставин, на час звернення до суду кредитний договір № -КД-1 від 15.02.2022 є не розірваним.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.І ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порушенням зобов`язання, за ч. 1 ст. 610 ЦК україни, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України (параграфа 1 Глави 71 ЦК України), позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частинами 1 та 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (гл. 71 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає і з суті кредитного договору.
Із системного аналізу зазначених норм убачається, що позичальник має повернути повну суму отриманого кредиту у строки, визначені між Банком та позичальником. Право Банку вимагати від позичальника достроково повернути кредитні кошти виникає у випадку порушення позичальником строків повернення частини коштів виключно у разі наявності обов`язку позичальника повертати кредит частинами.
Проте, умови щодо повернення кредиту частинами, передбачені п. 2.3.2 кредитного договору позивачем не виконані. Інших доказів щодо наявності у відповідача обов`язку повернення кредиту частинами позивачем не надано.
Водночас, умовами кредитного договору строк кредитування визначений до 01.02.2025 включно.
Оскільки позивачем не доведена наявність обов`язку відповідача повертати кредит частинами, а строк кредитування закінчується 01.02.2025 року, то у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення всієї суми кредиту достроково.
Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі на цей час є взагалі передчасною та задоволенню не підлягає…» відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, на підставі Кредитногодоговору позивачем перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 930 000 грн 00 коп., що підтверджується банківською випискою.

Відповідач факт отримання від позивача кредитних коштів не заперечив.

Погашення кредиту та процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені додатком № 1 «Графік платежів» до Додаткової угоди до Кредитного договору та Договору про внесення змін до Кредитного договору Позичальником не здійснювалось.

Згідно підпункту «г» п. 2.3.2 Кредитного договору при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених умовами цього договору, Банк має право згідно зі ст. 651 ЦК України та ст.188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням Позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останні день дії договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє Позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором.

У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості за Кредитним договором Банком 02.02.2023 направлено Відповідачу Повідомлення про розірвання договору №-КД- 1 з вимогою до 04.03.2023 здійснити погашення заборгованості, яка станом на 31.01.2023 складає 960 962 грн 75 коп. в повному розмірі.

07.04.2023 Позивачем була направлена до Міністерства фінансів України (Гаранта) та АТ "УКРЕКСІМБАНК" (Агента) вимога на сплату за гарантією №142 на суму 451 665,69 грн.

07.04.2023 Позивачем було направлено повідомлення відповідачеві про надсилання вимоги гаранту №142 від 07.04.2023.

08.05.2023 Міністерством фінансів України була перерахована сума сплати за гарантією у розмірі 451 665,69 грн.

При цьому, повідомлення направлялось Банком відповідачеві електронною поштою, яка зазначалася відповідачем в п. А.11 Кредитного договору як офіційна адреса для обміну повідомленнями між Банком та Позичальником.

Згідно підпункту «г» п. 2.3.2 Кредитного договору при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань,передбачених умовами цього Договору, в т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, Банк має право згідно зі ст. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останні день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування,повністю виконати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за цим договором

Відповідно до п. 2.3.8 Кредитного договору Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань Позичальником за цим Договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п. 2.3.2 цього Договору або порушення Позичальником вимог п. 1.1 цього Договору в частині вимог щодо цільового використання кредитних коштів, або у випадку зменшення розміру активів Позичальника на 30 і більше процентів у порівнянні з розміром його активів, зазначених у відповідній річній звітності за попередній рік.

Відповідачем доказів внесення платежів за користування кредитом в повному розмірі заборгованості суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи наведене вище дійшла висновку, що наведені доводи скаржника свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи скаржника в частині того, що «…До того ж, у зв`язку з введенням з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, Торгово-промислова палата України 28 лютого 2022 року прийняла рішення, яким для всіх суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили).
Вищезазначене рішення Торгово-промислової палати У країни,розміщено у відкритому доступі на офіційному сайті Торгово- промислової палати України, як доказ настання форс-мажорних обставин.
Статтею 617 ЦКУ передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також, згідно положень ст. 218 ГКУ, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Таким чином,у зв`язку із визнанням Торгово-промисловою палатою України військової агресії Російської Федерації проти України форс мажорною обставиною (обставини непереборної сили), сторони за договором можуть припинити виконання зобов`язань,через неможливість їх виконання, без застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань…» відхиляються колегією суддів враховуючи наступне:

Згідно з ч. ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України, встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Ознаками форс-мажору є: не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх недзвичайність та невідворотність.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 по справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація), на які посилається Позичальник/Відповідач є підставою лише для не застосування до нього заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що форс-мажорні обставини не звільняють відповідача від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту, сплати процентів та заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією, а тому позов Банка є обґрунтованим.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі №908/2341/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційа скарга ФОП Казановського Павла Олександровича на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 21 891,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Казановського Павла Олександровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі №908/2341/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.09.2023 у справі №908/2341/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 21891,00 грн покласти на Фізичну особу-підприємця Казановського Павла Олександровича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.08.2024.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв