УХВАЛА

12 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 920/59/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючої), Ємця А. А. та Малашенкової Т. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерне товариства "Сумиобленерго" (далі - АТ "Сумиобленерго")

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" (далі -Товариство)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Домком Суми"

про стягнення 528 431, 65 грн,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - АТ "Сумиобленерго",

ВСТАНОВИВ:

АТ "Сумиобленерго" 22.07.2024 (згідно з відміткою на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024, а рішення господарського суду Сумської області від 12.06.2023 у справі № 920/59/23 залишити в силі.

Від товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Домком Суми" 09.08.2024 (через систему "Електронний суд") надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження за скаргою АТ "Сумиобленерго".

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України.

Згідно з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у цій справі було подано у 2023 році, де відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року був визначений у розмірі 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення (з урахуванням уточнень позовних вимог) 511 838, 88 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 14 290, 09 грн інфляційних втрат, 2 302, 68 грн 3% річних за договором про постачання електричної енергії, а, отже, з огляду на наведені норми, ціна позову у даній справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, рішенням господарського суду Сумської області від 12.06.2023 у цій справі позов Товариства задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Домком Суми" на користь Товариства 377 008, 80 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за період серпень-грудень 2022 року, січень 2023 року, 11 982, 68 грн інфляційних втрат, 2 302, 68 грн 3% річних, 7 891, 86 грн витрат по сплаті судового збору; у частині позовних вимог про стягнення з заборгованості у розмірі 134 830, 08 грн за спожиту електричну енергію за червень 2022 року - провадження у справі закрито; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024, зокрема: рішення господарського суду Сумської області від 12.06.2023 у цій справі скасовано в частині спірних сум з ухваленням нового рішення, згідно з яким у позові Товариства до товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Домком Суми" про стягнення заборгованості у розмірі 377 008, 80 грн за серпень-грудень 2022 року, січень 2023 року, 2 302,68 грн 3% та 14 290,09 грн інфляційних втрат відмовлено повністю.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник зазначає, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію, яка має безперебійно постачатися споживачам у різних регіонах, в тому числі на території Сумської області, де Товариство є постачальником універсальних послуг, а тому процес постачання електричної енергії має важливе значення, а в сучасних умовах ще й оборонне значення, зокрема, щодо розподілу електроенергії на спеціальні об`єкти; станом на теперішній час в господарський судах розглядається значна кількість подібних справ про стягнення заборгованості за поставлену, але неоплачену електричну енергію, причому невизнання такої заборгованості боржниками виникає, зокрема, внаслідок оспорюваного строку дії договору; оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, статей 509, 525, 526, 598 Цивільного кодексу України, зв`язку з чим справа має виняткове значення для скаржника в силу необхідності формування єдиної правозастосовчої практики.

Наведене, на думку скаржника, підпадає під дію підпунктів "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та може бути підставою для перегляду цієї справи в касаційному порядку.

Верховний Суд виходить з того, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

З огляду на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Проте наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже скаржником не наведено обґрунтованих доводів та не надано жодних доказів кількісного та якісного виміру наявності/відсутності питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норми права можуть бути підставою касаційного оскарження судових рішень згідно з положеннями частини другої статті 287 ГПК України (за умови подібності правовідносин), проте не можуть розцінюватись Судом як виключний випадок для касаційного перегляду справи у розумінні частини третьої зазначеної норми.

У зв`язку з цим наведені в касаційній скарзі доводи та зміст оскаржуваних рішень у цій справі також не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга має виняткове значення для скаржника.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Разом з тим незгода скаржника із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї із сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Водночас Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Отже, в касаційній скарзі скаржником належним чином не обґрунтовано та не доведено обставин, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Сумиобленерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Сумиобленерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 зі справи № 920/59/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова