ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/15150/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А. А. - головуючого, Бенедисюка І. М., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Рєзнік А. В.,

представників учасників справи:

позивача - Миронової Л. О.,

відповідача - Тацишиної О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 (суддя Марченко О. В.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 (колегія суддів: Гаврилюк О. М. - головуючий, Сулім В. В., Майданевич А. Г.) у справі

за позовом Акціонерного товариства «Кристалбанк»

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Акціонерне товариство «Кристалбанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовною заявою до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК) про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Відділення АМК від 27.07.2023 № 60/82-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» зі справи № 270/60/49-рп/к.23 (далі - рішення № 60/82-р/к), яким визнано, що Банк вчинив порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМК на вимогу голови Відділення АМК від 02.05.2023 № 60-02/1998 (далі також Вимога) у встановлений ним строк.

1.2 Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення № 60/82-р/к є неправомірним, оскільки прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права; висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи № 270/60/49-рп/к.23.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1 Господарський суд міста Києва рішенням від 15.01.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2024, позов задовольнив повністю: визнав недійсним та скасував рішення № 60/82-р/к.

3.2 Судові рішення мотивовані тим, що інформація, яка становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Водночас як на момент надіслання Відділенням АМК (02.05.2023), так і на момент отримання (08.05.2023) та надання (10.05.2023) Банком відповіді на Вимогу голови Відділення АМК, пункт 3 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачав розкриття банками інформації щодо юридичних осіб, яка становить банківську таємницю, виключно Антимонопольному комітету України. Натомість надіслану Банку Вимогу підписала в.о. голови Відділення АМК В. Мілевська. Отже, Банк правомірно відмовив Відділенню АМК у наданні інформації, яка містить банківську таємницю.

3. Короткий зміст касаційної скарги, позиція учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні питання

3.3 Відділення АМК у касаційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

3.4 Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідач посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: частини 1 статті 22 та частини 1 статті 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - направлення вимоги голови Відділення від 02.05.2023), частини 2 статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (в частині спеціальних процесуальних засад діяльності Антимонопольного комітету України) і частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - направлення вимоги голови Відділення від 02.05.2023).

3.5 Від Банку надійшли письмові пояснення.

3.6 У судовому засіданні 23.07.2024 оголошувалась перерва до 06.08.2024.

3.7 05.08.2024 від Банку до Верховного Суду надійшли додаткові письмові пояснення.

3.8 Також 05.08.2024 до Верховного Суду надійшли додаткові письмові пояснення Відділення АМК.

4. Мотивувальна частина

4.1 Суди попередніх інстанцій встановили, що Відділенням АМК розглядається справа № 229/60/5-рп/к.23 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Рілейд» (далі - ТОВ «Рілейд») і Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль-77» (далі - ТОВ «Магістраль-77») законодавства про захист економічної конкуренції.

4.2 У ході здійснення контролю Відділення АМК встановило, що:

ТОВ «Рілейд» та ТОВ «Магістраль-77» мали відкриті рахунки в Банку;

враховуючи наведене, керуючись статтями 3, 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, Положенням про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, на адресу Банка було надіслано Вимогу;

у Вимозі було зазначено, що відповідно до пунктів 13, 14 та 15 статті 50 Закону неподання інформації, подання інформації в неповному обсязі у встановлені головою Відділення АМК строки, подання недостовірної інформації територіальному відділенню є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 52 Закону;

питання, вказані у Вимозі, не потребували здійснення Банком збору, аналізу та опрацювання інформації від третіх осіб. Обсяг, порядок і строки надання інформації були чітко визначені;

за інформацією Акціонерного товариства «Укрпошта» (лист від 24.05.2023 № 103.003.-4328-23 (вх. Відділення АМК від 25.05.2023 № 60-01/820кі), Вимога була вручена 08.05.2023 уповноваженому на отримання пошти Банку Гудзю Валерію Васильовичу;

відповідно до Вимоги Банку необхідно було протягом 5 календарних днів з дня її отримання надати до Відділення АМК виписки за всіма рахунками ТОВ «Рілейд» і ТОВ «Магістраль-77» із зазначенням реквізитів контрагентів (назва, ЄДРПОУ тощо) та призначенням платежу за період з 01.01.2022 до 30.04.2023;

отже, останнім днем строку надання Банком інформації є 15.05.2023 (оскільки 13.05.2023- 14.05.2023 вихідні дні);

звернень чи клопотань від Банку щодо подовження строку надання інформації на Вимогу голови Відділення АМК, роз`яснення питань тощо до Відділення АМК не надходило;

на Вимогу Банк листом від 10.05.2023 № 1488-інфо (вх. Відділення АМК від 10.05.2023 № 60-01/769кі) повідомив, що Банк позбавлений правових підстав надати інформацію, що містить банківську таємницю, оскільки Вимога не відповідає статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Правилам зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267, оскільки надана за підписом в.о. голови Відділення АМК.

4.3 Суди попередніх інстанцій також встановили, що згідно з рішенням № 60/82-р/к: 1) визнано, що Банк вчинив порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону, у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМК на вимогу голови Відділення АМК від 02.05.2023 № 60-02/1998 у встановлений ним строк; 2) за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення № 60/82-р/к, відповідно до частини 2 статті 52 Закону накладено на Банк штраф у сумі 68 000 грн.

4.4 Позивач вважає, що рішення № 60/82-р/к є неправомірним, оскільки приймаючи вказане рішення, Відділення АМК: неправильно застосувало норми матеріального права; не довело обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неповно з`ясувало обставини, що мають значення для справи; порушило норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення; висновки Відділення АМК у рішенні № 60/82-р/к не відповідають обставинам справи № 270/60/49-рп/к.23.

4.5 За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

4.6 Вирішуючи спір, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що інформація, яка становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Водночас на момент надіслання Відділенням АМК (02.05.2023), так і на момент отримання (08.05.2023) та надання (10.05.2023) Банком відповіді на Вимогу, пункт 3 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачав розкриття банками інформації щодо юридичних осіб, яка становить банківську таємницю, виключно Антимонопольному комітету України (далі також АМКУ).

4.7 Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.8 Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 300 ГПК України).

4.9 Обґрунтовуючи підставу оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: частини 2 статті 1, частини 1 статті 22 та частини 1 статті 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), і частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

4.10 Відповідно до приписів пункту 3 частини 3 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4.11 Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність / відсутність подібності правовідносин та наявність / відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

4.12 Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 3 статті 311 ГПК України).

4.13 За змістом частини 2 статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» особливості спеціального статусу АМКУ обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

4.14 Відповідно до статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

4.15 У частині 1 статті 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

4.16 Згідно з частинами 1 та 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) інформація про організацію та здійснення охорони банку та осіб, які перебувають у приміщеннях банку; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності; 10) інформація про організацію та здійснення інкасації коштів та/або перевезення валютних цінностей; 11) інформація про банки чи клієнтів банків, що збирається від банків під час здійснення банківського нагляду, валютного нагляду, нагляду (оверсайту) платіжних систем та систем розрахунків, а також нагляду у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 12) інформація про банки чи клієнтів банків, отримана Національним банком України відповідно до міжнародного договору або за принципом взаємності від органу банківського нагляду іншої держави; 13) рішення Національного банку України про застосування заходів впливу, крім рішень про накладення штрафів, про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

4.17 Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Бюро економічної безпеки України, Антимонопольному комітету України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента.

4.18 Зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин вбачається та не заперечують сторони у справі, що позивач вчасно повідомив на Вимогу Відділення АМКУ, що Банк позбавлений правових підстав надати інформацію, яка містить банківську таємницю, оскільки Вимога не відповідає статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Правилам зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267, адже надана органом (Відділенням АМК), який не уповноважений відповідно до статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на здійснення запиту зазначеної інформації.

4.19 Як вбачається зі встановлених у справі обставин, дії позивача Відділення АМК кваліфікувало як порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону, у зв`язку з чим на Банк накладено штраф.

4.20 Так, пункт 13 статті 50 Закону визначає порушенням законодавства про захист економічної конкуренції неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

4.21 Оцінюючи правильність застосування зазначених норм у цій частині, Суд звертається до змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17.

4.22 Так, у пункті 76 вказаної вище постанови Велика Палата Верховного Суду, зокрема, наголосила на важливості дотримання органом АМК принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що має враховуватися при ухваленні рішень.

4.23 Разом з тим зміст принципу належного врядування розкритий у багатьох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у рішенні від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України».

4.24 Господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень АМК не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, але зобов`язані перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17).

4.25 У частині 1 статті 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про державну допомогу суб`єктам господарювання», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

4.26 Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

4.27 Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

4.28 Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

4.29 Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку так, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

4.30 Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

4.31 За результатами касаційного перегляду Суд не встановив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. Так, суди попередніх інстанцій з огляду на фактичні обставини справи у контексті надісланої Вимоги Відділення АМКУ застосували приписи пункту 3 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, яка передбачала розкриття банками інформації, що становить банківську таємницю, виключно Антимонопольному комітету України. Отже, Відділення АМК, надсилаючи Банку Вимогу щодо надання інформації, яка становить банківську таємницю, діяло поза межами своїх повноважень та не у спосіб, встановлений законом.

4.32 У контексті застосування статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, у якому останній зазначає, що дослідженню підлягає питання відсутності слова «органам» перед найменуванням «Антимонопольному комітету України», що спричинило наслідки у вигляді неподання інформації на вимогу Відділення АМК.

4.33 Порівнюючи редакції статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Відділення АМК звертає увагу на Закон України «Про Бюро економічної безпеки України», у Розділі VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено внесення змін до законодавчих актів України, зокрема: « 20) до пункту 3 частини першої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 5-6, ст. 30 із наступними змінами) після слів "Національному антикорупційному бюро України" доповнити словами "Бюро економічної безпеки України"».

4.34 При цьому відповідач зазначає, що вказаний припис Закону не містить положень щодо зміни відмінка в зазначенні найменування Антимонопольного комітету України з «Антимонопольного комітету України» на «Антимонопольному комітету України».

4.35 Отже, на думку відповідача, при внесенні змін до статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вчинено правотворчу помилку, оскільки в тексті вказаної норми редакційні, а саме суто мовні (лексичні) зміни внесені з порушенням Регламенту Верховної Ради України.

4.36 Перевіряючи доводи Відділення АМК у контексті зазначеного, Суд виходить з такого.

4.37 Так, пункт 3 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, чинній до 05.08.2021, передбачав, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу.

4.38 Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення питань організації корпоративного управління в банках та інших питань функціонування банківської системи» від 30.06.2021 № 1587-ІХ статтю 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» викладено в новій редакції, зокрема, пункт 3 якої передбачає, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольному комітету України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента.

4.39 Зазначений Закон від 30.06.2021 № 1587-ІХ набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування - з 05.08.2021.

4.40 Що ж до Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 № 1150-ІХ, про який згадує відповідач у письмових поясненнях, то набрання чинності цим Законом щодо внесення змін до законодавчих актів України, зокрема до статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з пунктом 1 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» було відтерміновано до дня оголошення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше ніж через вісім місяців з дня набрання чинності цим Законом.

4.41 Отже, внесенню змін до статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Законом України від 28.01.2021 № 1150-ІХ (з урахуванням зазначеного відтермінування) передувало внесення змін до цієї норми Законом України від 30.06.2021 № 1587-ІХ.

4.42 За таких обставин не прослідковується правотворча помилка при внесенні змін до пункту 3 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», про що зазначав відповідач.

4.43 Слід зазначити, що надалі відбулась зміна правового регулювання: 09.08.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України» № 3295-IX, яким частину 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» доповнено пунктом 31, відповідно до якого інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками органам Антимонопольного комітету України, голові його територіального відділення.

4.44 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюють суди на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності, та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

4.45 Колегія суддів також звертає увагу, що правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто на відміну від повноважень законодавчої гілки влади до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

4.46 Висновок судів попередніх інстанцій щодо застосування до спірних правовідносин норм матеріального права безпосередньо пов`язаний зі встановленими у справі обставинами.

4.47 Враховуючи викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження.

4.48 Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником та які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.49 Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.50 З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

4.51 Згідно з приписами статті 129 ГПК України судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 у справі № 910/15150/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ємець

Судді І. Бенедисюк

Т. Малашенкова